Справа №: 148/899/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2020 року суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Ковганич С.В. розглянув матеріали, які надійшли з Відділу адміністртаивної практики УПП у Вінницькій області ДПП НПУ про те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою АДРЕСА_1 , притягується до адміністративної відповідальності за порушення ст. 44-3 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

17.06.2020 о 07:25 год. водій ОСОБА_1 в м. Тульчині по вул. Леонтовича керував автобусом "Атаман" д/н НОМЕР_1 , який здійснював перевезення пасажирів в режимі маршрутного таксі та перевозив пасажирів більше ніж це визначено технічною характеристикою т/з, а саме замість 18 сидячих місць перевозив 33 пасажири, чим порушив п.п. 7 п.3 постанови КМУ №392 від 20.05.2020

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 44-3 КУпАП не визнав та пояснив наступне. Він працює водієм маршрутного автобуса та йому відомо про Постанову Кабінету Міністрів, якою заборонено перевезення пасажирів в кількості більше ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, в зв`язку з поширенням на території України коронавірусу. При перевезенні він та пасажири дотримувались санітарно-протиепідемічних норм, всі були в масках. 17.06.2020 він виконував свої обов`язки по перевезенню пасажирів на зазначеному в протоколі автобусі, який має певні оголошення для пасажирів. На зупинці він попереджав пасажирів щодо можливості перевезення їх у кількості не більше ніж кількість місць для сидінняв автобусі. Але вважає, що контролювати кількість пасажирів він не міг, оскільки знаходився за кермом автобуса, а з місця водія через дзеркало заднього виду з усіх місць для сидіння проглядається обмежена кількість місць. Через деякий час на дорозі був зупинений поліцейськими, які повідомили, що в автобусі більше пасажирів ніж місць для сидіння і почали складати протокол. Вважає, дії працівника поліції не правомірними, а притягнення його до адміністративної відповідальності за дане правопорушення безпідставним. Просить закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст.. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи.

Згідно ст.. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальност та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Стаття 44-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протие підемічних правил і норм, передбачених Законом України"Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 20.05.2020 року №392, на всій території України з 22.05.2020 року по 31.07.2020 року встановлено карантин із введенням ряду обмежень.

Зокрема, п.п.7 п.3 встановлено, що на період дії карантину забороняється здійснення регулярних та нерегулярних пасажирських перевезень автомобільним транспортом, зокрема пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більше ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб. Перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та контроль використання засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок пасажирами під час перевезення.

Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає в порушенні встановлених правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України, іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Водночас, підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.

Склад правопорушення це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення.

Об`єктивна сторона правопорушення це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння. Крім того, серед ознак об`єктивної сторони порушення є місце та час його вчинення.

Суб`єктивна сторона правопорушення це внутрішня сторона правопорушення, що характеризує психічну діяльність особи в момент здійснення правопорушення. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є вина (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Постанова судді, згідно ст.. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Відповідно до ст.. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Для використання доказу при розгляді справи необхідно, щоб він був належним і допустимим. Належний доказ це доказ, зміст якого відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи. До того ж фактичні дані це дані, які мають зв`язок із фактами предмета доведення, здатні підтвердити існування чи відсутність доказуваних фактів. А допустимим вважається той доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами, а також коли законодавець допускає його використання.

Так, відповідно до ст.. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однак, протокол про адміністративне правопорушення серії ГП № 140893, складений працівником поліції з порушенням вимог ст.. 251 КУпАП, а саме за відсутності свідків, які підтверджували той факт, що ОСОБА_1 перевозив пасажирів саме не у кількості, визначеним в Постанові Кабінету Міністрів.

Матеріали справи містять лише рапорт інспектора відділу ВБДР УПП у Вінницькій області, згідно якого при зупинці автобуса, в його салоні було виявлено більше пасажирів ніж встановлено місць для сидіння,а також диск із записом, на якому зафіксоване правопорушення.

Разом з тим, в протоколі про адміністртаивне правопорушення відносно ОСОБА_1 відсутні відомості, що до доданого диску з відеозаписом. Диск з відеозаписом, який міститься в матеріалах справи є неналжним і не допустимим доказом, оскільки не містить фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

При огляді в судовому засіданні запису на доданому до справи диску встановлено, що він не містить даних щодо знаходження в автобусі більше пасажирів ніж встановлено місць для сидіння. Диск лише відображає сам автобус при зупинці та пасажирів які стояли, проте не видно чи всі пасажирські місця для сидіння зайняті, оскільки поліцейський стоїть на вулиці.

Крім того, інших доказів, матеріали справи не містять, зокрема в матеріалах справи відсутні дані щодо технічної характеристики транспортного засобу, визначених у реєстраційних документах, якими ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів.. Відсутні відомості про власника автобуса "Атаман" д/н НОМЕР_1 , а також дані про здійснення перевезень відповідно до вимог чиного законодавства даного транспорного засобу, як маршрутного таксі, чи по маршруту міського перевезення даним транспортним засобом, а також документи, які підтверджують здійснення будь-яких перевезень даним траспортним засобом.

Отже, відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Аналізуючи зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому всі викладені в Протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення».

Отже, суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази, дійшов висновку, про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 44-3 КУпАП.

У відповідності до ст.. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, матеріалів справи та встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП, тому провадження по справі відлягає закриттю на підставі п. 1, ч. 1, ст. 247 КУпАП, так як, відповідно до приписів зазначеної статті, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ст. 247, ст.ст. 1, 9, 245, 251, 256, 280, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою АДРЕСА_1 про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 44-3 КУпАП провадженням закрити, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області на протязі десяти днів з дня її винесення.

Суддя: