єдиний унікальний номер справи 546/598/20
номер провадження 3/546/244/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року м. Решетилівка

Суддя Решетилівського районного суду Полтавської області Романенко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Решетилівка у залі суду протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та матеріали справи додані до нього щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , уродженця с. Миколаївка Решетилівського району Полтавської області, громадянина України, офіційно не працюючого, розлученого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , до адміністративної відповідальності протягом року не притягався,

в с т а н о в и в :

10.08.2020 до Решетилівського районного суду надійшла справа про адміністративне правопорушення, яка містить протокол, згідно з яким 24.07.2020 близько 22:40 год у с. Глибока Балка Решетилівського району Полтавської області ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 , а саме ображав нецензурною лайкою, погрожував застосуванням фізичної сили, але фізичної сили не застосовував, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Після роз`яснення відповідно до ст. 268 КУпАП прав особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, в тому числі права на захист, у судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав. Пояснив, що, з потерпілою ОСОБА_2 перебуває у фактичних шлюбних стосунках з 2009 року. 24.07.2020 він приїхав до будинку ОСОБА_2 , зателефонував їй та запропонував поїхати з ним погнути метал, на що вона вимкнула телефон. З машини він не виходив. Наполягає на тому, що сварки в ході якої він своїми діями спричинив психологічну шкоду між ними не було. Розмова відбувалась емоційно, однак це не свідчить про вчинення ним будь-якого насильства в сім`ї щодо співмешканки. За той час, поки він чекав на ОСОБА_2 у автомобілі, приїхала поліція.

Потерпіла ОСОБА_2 суду пояснила, що 24.07.2020 близько 22:40 год. ОСОБА_1 дійсно приїхав до її будинку та зателефонував їй. Говорили вони на підвищених тонах, але останній їй не погрожував застосуванням фізичної сили.

Нецензурні висловлювання під час розмови були обоюдними, однак таку розмову з ОСОБА_1 вона не сприйняла, як таку, що принижує її гідність та завдає шкоди психічному здоров`ю. З машини він не виходив. Під час розмови у неї розрядився та вимкнувся мобільний телефон. У період, коли ОСОБА_2 відійшла підключити телефон до зарядного пристрою, її мати ОСОБА_3 , викликала поліцію. Працівниками поліції було складено пояснення, які вона підписала, навіть не читаючи. ОСОБА_3 вчиняла на неї тиск щодо підписання вказаних пояснень, через її неприязні відносини з ОСОБА_1 . Письмові пояснення матері не відповідають дійсності. Обставини, викладені у її письмових поясненнях (оформлених працівником поліції) не підтримує, наполягає, що будь-якого насильства чи погроз його застосування в її сторону з боку ОСОБА_1 не було. Події, зазначені у підписаних нею письмових поясненнях взагалі не відбувались. Зазначила, що її пояснення суду є добровільними та таким, що відображають дійсні події, які відбулися. Також пояснила , що у неї не було побоювань, що вказана сварка призведе до порушення спокою дітей, які у цей час спали у своїй кімнаті. Діти цими подіями не були стурбовані.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що 24.07.2020 до будинку, в якому вони проживають з її дочкою ОСОБА_2 приїхав ОСОБА_5 . З машини останній не виходив, сварився з її дочкою по телефону. До ОСОБА_1 вона має неприязне відношення. Вказала, що викликала поліцію через побоювання щодо подальшого розвитку сварки.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії», коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Тягар доказування є безпосереднім обов`язком органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, що в свою чергу є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини, та таким чином звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи та відображає фіксацію факту події.

Дії ОСОБА_1 у протоколі кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, як домашнє насильство.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Дане правопорушення є умисним.

Згідно пункту 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як встановлено в судовому засіданні, 24.07.2020 ОСОБА_1 дійсно мав розмову на підвищених тонах із ОСОБА_2 , однак дії ОСОБА_1 не містили ознак психологічного насильства, так як не були спрямовані на обмеження волевиявлення ОСОБА_2 , та не викликали у неї побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, у тому числі дітей, не спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, не завдали шкоди її психічному здоров`ю, тобто не є психологічним насиллям.

ОСОБА_2 є самостійною, психологічно чи матеріально не залежить від ОСОБА_1 , впливу на неї ОСОБА_1 не має.

З наданих у судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пояснень не вбачається наявності умислу на вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_1 .

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.173-2КУпАП, яка полягає у діянні (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, - відсутня.

Письмові пояснення ОСОБА_2 спростовані нею у судовому засіданні.

Суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_3 , оскільки вони гуртуються на особистих неприязних відносинах із ОСОБА_1 та на припущеннях щодо характеру розмови, яка відбулась по телефону між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Будь-яких інших належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення суду не надано.

З урахуванням вищезазначеного, суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тому провадження у справі слід закрити за відсутністю події та складу інкримінованого адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст. ст. 7, 9, 245, 247, 280, 283-285, 287, 289, 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги через Решетилівський районний суд Полтавської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.О. Романенко