ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куценко О.В.,
за участю секретаря Чоботаренко Т.І.,
захисника Махмутова О.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 липня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Хмельницький, працюючого командиром 1-ої групи 2-ої команди 3-го загону військової частини НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 465 (двох тисяч чотирьохсот шістдесяти п`яти) гривень,

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді місцевого суду встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_1 , проходячи військову службу на посаді командира 1-ої групи 2-ої команди 3-го загону військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи на території вказаної військової частини, 26 червня 2020 року в порушення ст.ст. 11, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України відмовився від виконання законних вимог, виконуючого обов`язків командира ОСОБА_2 наказу на підготовку групи для виконання завдань за призначенням, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.

Не погодившись із зазначеним рішенням судді, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 липня 2020 року, та звільнити його від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП.

Зазначає, що напередодні отримав згоду від свого безпосереднього командира тимчасово виконуючого обов`язки командира загону, що 26 червня 2020 року йому буде надано вихідний день, для вирішення особистих питань.

Вказує, що отримавши розпорядження 26 червня 2020 року об 11 год. 15 хв. від кап. 3 рангу ОСОБА_3 , вступив в діалог з останнім, після якого зрозумів, що отримане попереднє розпорядження необхідно виконати.

Апелянт стверджує, що 26 липня 2020 року о 14 год., доповів ОСОБА_4 , що готовий виконувати його попереднє розпорядження, але останній вже віддав виконувати наказ іншому військовослужбовцю.

Звертає увагу, що попереднє розпорядження ніяким нормативно-правовим актом не регулюється.

На думку апелянта, його діями ніякої шкоди охоронюваним законом інтересам військової служби, які б проявились у підриві бойової готовності підрозділу, неналежному виконанню обов`язків військової служби, поданні негативного впливу для інших військовослужбовців або порушення військової дисципліни, завдано не було, а за такого інкриміноване йому адміністративне правопорушення має ознаки малозначності.

Вказує, що має статус учасника бойових дій, по службі зарекомендував себе переважно позитивно.

Заслухавши пояснення захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Як слідує зі змісту ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією ч. 2 ст. 172-10 КУпАП передбачена відповідальність за відмову від виконання законних вимог командира (начальника), вчинене в умовах особливого періоду.

Відповідно до статті 9, розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 11 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлює загальні обов`язки військовослужбовців.

Відповідно до пункту 3 статті 11 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» на військовослужбовців покладається обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати ОСОБА_5 своєї частини.

Згідно статті 16 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 28 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України.

Відповідно до статті 30 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків відання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Стаття 35 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлює, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Відповідно до статті 37 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Статтею 26 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 КУпАП встановлює, що військовослужбовці за вчинення військових адміністративних правопорушень несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу в.о. Президента України №303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Відповідальність за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП настає у разі відмови від виконання законних вимог командира (начальника), вчинене в умовах особливого періоду.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, підтверджена дослідженими судом доказами.

Так, як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, серія А3199 №24 від 08 липня 2020 року, який, враховуючи положення ст. 251 КУпАП, є доказом, 26 червня 2020 року на території військової частини НОМЕР_1 в м. Очакові Миколаївської області тимчасово виконуючий обов`язки командира 3-го загону військової частини НОМЕР_1 капітан 3 рангу ОСОБА_3 віддав попереднє розпорядження лейтенанту ОСОБА_1 в термін до 18:00 год, 26 червня 2020 року підготувати групу для виконання завдань за призначенням та виконати поставлені завдання. Але лейтенант ОСОБА_1 не приступив до його виконання, що призвело до необхідності заміни його на іншого військовослужбовця і потягло додаткове навантаження на особливий склад загону. Таким чином військовослужбовець не виконав законні вимоги командира загону, чим вчинив військове адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.

Також вказана обставина знайшла своє підтвердження при дослідженні судом акту служьового розслідування від 07 липня 2020 року, підписаного ТВО командира 3-го загону військової частини НОМЕР_1 капітаном 3-го рангу ОСОБА_6 (а.с. 6-8).

Згідно пояснень ОСОБА_1 , наданих в місцевому судді, останній пояснив, що 26 червня 2020 року об 11 год. 15 хв. він отримав від виконуючого обов`язків командира ОСОБА_2 попереднє розпорядження на підготовку групи для виконання завдань за призначенням, після чого між ними розпочався діалог, в якому він повідомив, що завчасно домовився про вихідний день із іншим командиром. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що того ж дня о 14 год. 00 хв. підійшов до ОСОБА_2 та повідомив йому про готовність виконувати вказане розпорядження, однак, останній вказав про наявність іншої особи, призначеної ним для виконання наказу.

Досліджені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву в їх достовірності.

На думку апеляційного суду, суддя місцевого суду проаналізувавши вищевказані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшла вірного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, оскільки останній відмовився від виконання законних вимог командира (начальника), в умовах особливого періоду.

Згідно ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Положеннями ст. 33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 6 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Відповідно до ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При цьому, в кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Апеляційним судом враховано, що ОСОБА_1 раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності, вчинене ним адміністративне правопорушення не спричинило шкоди інтересам держави, він є учасником бойових дій, а тому суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП.

Згідно ч. 2 ст. 284 КУпАП, при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

За наведеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова судді місцевого суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, скасуванню, а провадження по даній справі закриттю, на підставі ч. 2 ст. 284 КУпАП, із звільненням ОСОБА_1 , на підставі ст. 22 КУпАП, від адміністративної відповідальності через малозначність вчиненого ним адміністративного правопорушення, з обмеженням усним зауваженням.

Керуючись ст.ст. 22, 283, 294 КУпАП,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 липня 2020 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП скасувати.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі ч. 2 ст. 284 КУпАП.

Звільнити ОСОБА_1 , на підставі ст. 22 КУпАП, від адміністративної відповідальності через малозначність вчиненого ним адміністративного правопорушення, з обмеженням усним зауваженням.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду Куценко О.В.