Справа № 206/2649/20
Провадження № 3/206/1245/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

08.07.2020Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Поштаренко О.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Бубісь А.В.

розглянувши матеріали адміністративної справи у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 2 ст. 123 КУпАП,

за участю:

особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу серії ДПР 18 №146028, встановлено, що 08.06.2020 о 16 год. 00 хв. громадянин ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 21093 державний номерний знак НОМЕР_1 від Самарського Узвізу в бік вул. Іларіонівська в м. Дніпро виїхав на залізничний переїзд при увімкненому забороненому (червоному) сигналі світлофора. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.20.5(в)Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.123 КУпАП.

Особа, стосовно якої складено протокол ОСОБА_1 у судовому засіданні вину не визнав, суду показав, що 08.06.2020 він перебуваючи за кермом автомобіля ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_2 повертався з дачі до міста, разом з пасажирами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не є його родичами, останні попрохали його довезти їх до міста. Разом з тим зазначив, що вони не є його родичами. О 16 год. 00 хв. того ж дня він рухався від Самарського Узвозу в бік вулиці Іларіонівська під`їжджаючи до залізничного переїзду першим. Він почув звуковий сигнал світлофора, побачив як загорілось червоне світло світлофора та опустився шлагбаум з обох боків. Після чого він зупинився перед стоп лінією та вимкнув двигун, коли проїхав тепловоз та зник з поля його зору, піднявся шлагбаум та звуковий сигнал світлофора був припинений. Він запустив двигун свого автомобіля та почав рухатися через залізничний переїзд, але зазначив, що на той момент він не бачив світло світлофора оскільки зі сторони світлофора дуже яскраве світило сонце. Після цього він був зупининений працівниками патрульної поліції, які не пояснивши причину зупинки склали на нього протокол про адміністративне правопорушення, за ч. 2 ст. 123 КУпАП. За вказаних обставин просив справу закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

З письмових пояснень свідка ОСОБА_2 вбачається, що 08.06.2020 о 16 год 00 хв. вона перебуавла пасажиром автомобіля ВАЗ 21093 разом з ОСОБА_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 , на залізничному переїзді автомобіль стояв до того часу поки не проїде локомотив. Після того, як шлагбаум піднявся повністю, звуковий сигнал було вимкнено та вимкнувся червоний сигнал світлофора автомобіль почав рухатися. Крім того зазначила, що вона сиділа на задньому сидінні та достовірно бачила світлофор, який вимкнувся, після чого автомобіль почав рух.

З письмових пояснень свідка ОСОБА_3 вбачається, що 08.06.2020 точний час не зазначила вона була пасажиркою автомобіля ВАЗ 2109, під керуванням ОСОБА_4 . На залізничному переїзді був закритий шлагбаум та вони чекали поки не вимкнеться звуковий сигнал світлофора. Разом з тим зазначила, що світлофор вона не бачила, так як вона сиділа на передньому сидінні та в очі сліпило сонце, водій почав рух після того, як шлагбаум піднявся повністю.

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Згідно зі ст.245 КУпАП України суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до відповідальності.

Частиною 2 ст. 123 КУпАПп ередбачена відповідальність за в`їзд на залізничний переїзд особою, яка керує транспортним засобом, у випадках, коли переїзд заборонений.

Пунктом 1.3.ПДР України, що кореспондується з п. 1.9 ПДР України на учасників дорожнього руху покладений обов`язок знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, за порушення цих Правил вони несуть відповідальність згідно з законодавством.

Пункт 8.7.6 ПДР України передбачає, що на залізничних переїздах одночасно із забороненим сигналом світлофора може бути ввімкнено звуковий сигнал, який додатково інформує учасників дорожнього руху про заборону руху через переїзд.

Пункт 20.5в ПДР України передбачає, що рух через переїзд забороняється, якщо: а) черговий по переїзду подає сигнал заборони руху - стоїть до водія грудьми або спиною з піднятим над головою жезлом (червоним ліхтарем чи прапорцем) або з витягнутими в сторони руками; б) шлагбаум опущений або почав опускатися; в) увімкнено заборонний сигнал світлофора чи звуковий сигнал незалежно від наявності та положення шлагбаума; г) за переїздом утворився затор, який змусить водія зупинитися на переїзді; ґ) до переїзду в межах видимості наближається поїзд.

Відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

З наданих у судовому засіданні пояснень водія ОСОБА_1 та письмових пояснень свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 встановлено, що перед рухом через залізничний переїзд жодних забороняючих сигналів, які викладені у п. 20.5(в)ПДР України не було.

Пунктом 4 ч. 3ст. 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Крім того, згідно ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

Зміст принципу «поза розумним сумнівом» сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», відповідно до якого доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає із зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. Отже, докази повинні бути настільки переконливими, що сумнівів при розгляді справи не повинно бути, а якщо вони є, то повинні толкуватись тільки на користь особи, відносно якої вирішується питання щодо притягнення до відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, суд не може самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином суд перебере на себе функцію обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Оскільки встановлений законом порядок з`ясування обставин даного правопорушення не дотримано, протокол достатніх доказів на підтвердження зазначеного не містить, вказані в ньому дані не можуть бути підставою для безсумнівного притягнення особи до адміністративної відповідальності і накладення на неї стягнення.

Разом з тим, окрім протоколу, письмових пояснень та рапорту відсутні будь-які інші матеріали справи.

За таких обставин складені протоколи не можуть бути покладені в основу судового рішення в силу вимог ст. 62 Конституції України.

За змістом вимог ст. 62 Конституції України в Україні діє презумпція невинуватості, коли особа вважається невинуватою у вчиненні будь-якого правопорушення, доки її вину не буде доведено в установленому Законом порядку.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

А тому, суд приходить до висновку, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.123 КУпАП.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Крім того, виходячи із встановлених ст.1 КУпАП завдань законодавства про адміністративні правопорушення й неможливість, виходячи із положень ст.ст.268,269 КУпАП України спричинити шкоди своїм правам, свободам та законним інтересам із наслідком у вигляді адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю серед інших, за наявності такої обставини як відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи із зазначеного вище, у діях ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 123КУпАП, у зв`язку із чим провадження у справі стосовно нього слід закрити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.23-24,27,33-35,268,283-285 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.123КпАП України - закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м.Дніпропетровська протягом 10-ти днів з дня винесення постанови.

Суддя: О.В. Поштаренко