Єдиний унікальний номер №943/1076/20
Провадження №3/943/556/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року

Суддя Буського районного суду Львівської області Журибіда Б.М., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника Буського ВП Кам`янка Бузького ВП ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, гр. України, продавець магазину «Ольгастиль», проживає в АДРЕСА_1

за ст. 44-3 ч.1 КпАП України -

встановив :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 259108 від 23.06.2020 року, ОСОБА_1 23.06.2020 року о 16.00 год в АДРЕСА_2 на своєму робочому місці, в магазині перебувала без засобів індивідуального захисту, а саме маски чи респіратора, в тому числі виготовлених самостійно, що закривають рот та ніс, чим порушила абзац 3 п. 2 постанови КМУ №392 від 20.05.2020 року та п.7 Постанови № 17 головного державного санітарного лікаря України від 05.05.2020, чим порушила правила карантину.

ОСОБА_1 свою вину не визнала, пояснила, що 23.06.2020 року перебуваючи на своєму робочому місці в магазині змінювала захисну маску і в цей час до приміщення перукарні зайшли працівники поліції та склали адміністративний протокол. На робочому місці вона перебуває в засобах індивідуального захисту: масці та рукавичках постійно.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Адміністративна відповідальність за ст.44-3 КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція норми ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні правила щодо карантину людей.

Суд також враховує, що згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а, відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається саме на особу, уповноважену на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначену ст. 255 КУпАП.

Як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, працівник поліції надав суду протокол про адміністративне правопорушення, рапорт працівника поліції.

Протокол про адміністративне правопорушення складений ДОП Буського ВП Кам`янка Бузького ВП ГУНП у Львівській області старшим лейтенантом поліції Шкрабою І.О.

З протоколу та рапорту складених інспектором поліції про адміністративне правопорушення у відношенні до ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП про технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та які застосовувалися при перевірці нічого не вказано. Також не додано жодних показів, пояснень порушниці чи свідків, очевидців події.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Разом з тим, суддя зазначає, що рапорт працівника поліції, який доданий до протоколу не може бути визнаний доказом підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, оскільки він не підтверджуються іншими доказами. Рапорт є внутрішнім документом та не може слугувати доказом по справі, оскільки механізм складання рапорту не врегульований законодавцем, складається у вільній формі, тому не відображає всіх необхідних відомостей для судового провадження, та в ньому відсутні джерела отримання інформації, у зв`язку із чим, не може бути доказом у розумінні ст. 251 КУпАП. Крім цього, зазначений рапорт складені поліцейськими, а саме: який складав протокол про адміністративне правопорушення та який був при цьому присутній, що може свідчити про його зацікавленість.

Отже, відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

На думку суду, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП не здобуто належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання її винною у вчиненні даного правопорушення.

Згідно ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, що підтверджують вчинення правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не здобуто таких доказів і під час судового розгляду справи.

За встановлених при розгляді справи обставин, суд трактує всі сумніви на користь особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення і, оцінивши вищенаведені докази в їх сукупності, доходить висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тому провадження в справі слід закрити.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 9, 62 Конституції України, ст. 44-3, ст. 245, п. 1 ст. 247, ст. ст. 251, 266, 283, 284 КУпАП, суддя -

постановив :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, за ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області.

Суддя Б. М. Журибіда