Єдиний унікальний номер 448/753/20
Провадження № 3/448/316/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.07.2020 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Кічак Ю.В., розглянувши матеріали справи, що надійшли з Мостиського відділення поліції Яворівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки, жительки та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, непрацюючої,

за ч.1 ст.184 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 27.05.2020р. ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого дочка цього дня самовільно залишила місце свого проживання.

Вона ж, 11.06.2020р. ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого дочка цього дня самовільно залишила місце свого проживання та вела аморальний спосіб життя.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, а подала через канцелярію суду заяву, у якій просила розглянути справу у її відсутності, оскільки не може з`явитися в судове засідання через незадовільний стан здоров`я. Зазначила, що розкаюється у вчиненому та зобов`язується виправити свою поведінку.

Згідно з положеннями ст.ст.245, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасно, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, № 2402-III (із відповідними змінами та доповненнями) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.184 КУпАП України настає у разі ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП проявляється у невиконанні батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку потерпілого без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т. ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям); незабезпечення потерпілим безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

За таких обставин, встановлюючи наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол, та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаних правопорушень підтверджується такими доказами по справі: протоколами про адміністративне правопорушення серії АПР18 №525700 від 27.05.2020р. та серії АПР18 №711674 від 11.06.2020р., де зафіксовано факти вчинення ОСОБА_1 зазначених правопорушень; рапортами старшого інспектора з ювенальної превенції Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області Петик В. від 27.05.2020р. та 11.06.2020р.; письмовими поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; іншими матеріалами справи.

Аналізуючи наведені докази, приходжу до переконання в доведенні винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.184 КУпАП, - ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

У ст.36 КУпАП зазначено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

У відповідності до ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно статті 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Чинне законодавство не містить переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють визначити малозначність провини. Є підстави вважати, що це адміністративні правопорушення, які не становлять великої суспільної шкідливості й не завдають значних збитків державним або суспільним інтересам або безпосередньо громадянам.

Положення ст.22 КУпАП відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для правопорушника, меті адміністративній відповідальності. Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом. При розгляді справ та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Таким чином, враховуючи характер вчинених правопорушень, особу порушниці, яка позитивно характеризується за місцем проживання, має незадовільний стан здоров`я, ступінь її вини та майновий стан (не працевлаштована, має на утриманні неповнолітню дитину), обставини, що пом`якшують відповідальність щире розкаяння, вчинення правопорушення вперше, відсутність обставин, які б обтяжували відповідальність, що дії ОСОБА_1 не завдали значних збитків державним або суспільним інтересам чи безпосередньо громадянам і це порушення не потягло за собою будь-яких тяжких наслідків, які б негативно вплинули на права і свободи громадян, а тому з врахуванням вищевказаних обставин правопорушення та з метою виховання особи в дусі додержання законів України, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог ст.22 КУпАП має місце малозначність вчиненого та можливість звільнення від адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , обмежившись усним зауваженням.

Частиною 2 ст.284 КУпАП при оголошенні усного зауваження по справі про адміністративне правопорушення виноситься постанова про закриття справи. Тому справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП відносно ОСОБА_1 слід закрити.

Оскільки у відповідності до ст.40-1 КУпАП та ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір накладається на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, у разі ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення, то суд вважає, що немає підстав для стягнення такого із ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.ст.22, 33, 34, 40-1, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.184 КУпАП та звільнити її від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю правопорушень, оголосивши усне зауваження, а справу провадженням закрити.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення через Мостиський районний суд Львівської області до Львівського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Постанова у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ю.В.Кічак

Постанова набирає законної сили «___» ______________ 20__ р.

Суддя Ю.В.Кічак