Справа № 638/6795/20
Провадження № 3/638/2034/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.07.2020 року суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Аркатова К.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, на час складання протоколу курсанта 2 навчального курсу військово юридичного інститутут Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст.172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

02 травня 2020 року відповідно до наказу начальника Військово юридичного інституту 2 навчальний курс перебував на карантині у зв`язку з виявленням серед курсантів інфікованих COVID-19, приблизно о 21:10 годині цього дня, під час особливого періоду, згідно Указу Президента України від 17.03.2014 року, черговий навчального курсу молодший сержант ОСОБА_2 , який є начальником для усіх військовослужбовців курсу рівного з ним чи нижчого військового звання, виконуючи обов`язки чергового, намагаючись припинити порушення дисципліни та невиконання розпорядку дня курсантом солдатом ОСОБА_1 , віддав наказ останньому припинити порушення дисципліни, яке виражалось у танцях солдата у спідній білизні біля відчиненого вікна 4 поверху у час, коли мала проводитись вечірня перевірка та йти у кімнату на шикування. Курсант 2-го навчального курсу солдат ОСОБА_1 , розуміючи, що наказ відданий особою, яка є його начальником, демонстративно не припинив дії, які мав припинити у моменту отримання наказу та не виконав дії, які мав виконати. Через незначний проміжок часу сержант ОСОБА_2 потворно наказав солдату ОСОБА_1 виконати розпорядок дня та йти у кімнату для проведення вечірньої перевірки, почувши наказ ОСОБА_1 відмовився виконувати законні вимоги чергового ОСОБА_2 , який є для ОСОБА_1 начальником та продовжив демонстративно танцювати на підвіконні, ігноруючи накази та команди чергового курсу.

Захисник правопорушника адвокат Бреславець М.Г. надала клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з направленням ОСОБА_1 до військової частини, що дислокується у Хмельницькій області з метою надання можливості реалізації прав, передбачених ст.268 КУпАП. До клопотання додала заяву від імені ОСОБА_1 , яка не є оригіналом та не завірена належним чином, зі змісту якої вбачається прохання останнього про перенесення розгляду справи за наявності наміру бути присутнім судовому засіданні.

Разом з тим, до матеріалів справи додана заява ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у матеріалах доказів, фактичні обставини визнав, надані пояснення під час складання протоколу підтримав.

Відповідно до ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення, протоколом про адміністративне правопорушення встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Уповноваженою особою зібрано та проаналізовано фактичні дані (докази) та зроблено висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Частиною 2 ст.172-10 КУпАП передбачено, що відмова від виконання законних вимог командира (начальника)- вчинена в умовах особливого періоду, тягне за собою накладення штрафу від ста сорока п`яти до двохсот вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від семи до десяти діб.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Положеннями ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, зокрема: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).

Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України, відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав. Таким чином, на теперішній час в державі продовжує діяти особливий період.

Воєнний час - це період фактичного перебування держави у стані війни з іншою державою. Початком воєнного часу є зокрема момент фактичного початку військових дій, які тривають на території України з квітня 2014 року по даний час. Відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожен військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями та зобов`язують свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок.

Положеннями статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншими законодавством України та додержуватись Конституції та законів України, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів.

Положеннями статей 28, 29, 30, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

При оцінці доказів суд керується принципом «поза розумним сумнівом», а саме, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 є склад вказаного вище адміністративного правопорушення, що підтверджується зібраними та дослідженими по справі доказами. Зібрані по справі докази є належними та допустимими та підтверджують факти викладені у протоколі.

Відтак, суд вважає встановленим, що за даних обставин ОСОБА_1 мав реальну можливість належним чином виконати законну вимогу чергового курсу.

Згідно ст. 9 КпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно дост. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КпАП України доведена повністю, тобто останній відмовився від виконання законних вимог командира (начальника), в умовах особливого періоду.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При цьому, також суд враховує, що матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 надано адекватний час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту, тобто надано можливості належної підготовки захисту, останній мав можливість організувати свій захист належним чином і без перешкод викласти суду, який розглядає справу всі необхідні аргументи захисту, і таким чином вплинути на результат провадження.

ОСОБА_1 був обізнаний щодо розгляду даного протоколу судом, мав достатньо часу для реалізації всіх своїх процесуальних прав в тому числі шляхом надання письомових пояснень, а тому суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та розцінює таку поведінку як намагання уникнути відповідальності.

Враховуючи особу ОСОБА_1 , характер вчиненого правопорушення, ступінь вини у скоєному, беручи до уваги, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов висновку, що з метою виховання правопорушника та запобігання вчинення ним нових правопорушень, необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 145 (ста сорока п`яти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2 465 гривень.

Крім того, ст.40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 12 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Керуючись ст. ст.172-10, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 145 (ста сорока п`яти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2 465 гривень

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від сплати судового збору, відповідно до п. 12 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Харківського апеляційного суду.

Суддя