ПОСТАНОВА

Іменем України

№ 610/1471/20

№ 3/610/609/2020

м. Балаклія 20.07.2020 року

Суддя Балаклійського районного суду Харківської області Стригуненко Володимир Миколайович, за участі прокурораКоваленко І.О., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого і проживаючого у АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

в с т а н о в и в:

З протоколу про адміністративне правопорушення № 408 від 18.06.2020 року убачається, що ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що: «будучи звільненим з посади молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ДУ «Покровська виправна колонія (№17)», будучі суб`єктом декларування згідно з підпунктом «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014р. № 1700-VII, суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, несвоєчасно подав декларацію перед звільненням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування 10.05.2019р., а саме пізніше двадцяти робочих днів з дня припинення діяльності, чим вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Установлено, що згідно з наказу № 294/ОС від 09.12.2016 року ОСОБА_1 з 12.12.2016р. було призначено на посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ДУ «Покровська виправна колонія (№17)».

Також згідно наказу № 20/ОС-19 від 29.03.2019 року ОСОБА_1 було звільнено зі служби за власним бажанням.

У відповідності до п. п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII, молодшого інспектора державної установи віднесено до суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону.

У відповідності до абзацу 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 1700-VII, суб`єкти декларування це особи, зазначені у п. 1, п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Рішенням Національного агенства з питань запобігання корупції від 13.02.2020р. «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю» передбачену такий тип декларації суб`єкта декларування, як декларація суб`єкта декларування, який припиняє відповідну діяльність (декларація перед звільненням) декларація, яка подається відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону не пізніше двадцяти робочих днів з дня припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» та «в» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону. Така декларація охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими таким суб`єктом декларування.

На виконання вимог ч. 2 ст. 45 Закону ОСОБА_1 , будучі звільненим з посади молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ДУ «Покровська виправна колонія (№17)», 10.05.2019р. несвоєчасно подав декларацію перед звільненням на сайті Національного агенства з питань запобігання корупції, шляхом відповідної форми на веб-ресурсі.

Місцем вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, є місце проживання ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 .

Часом вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, є 10 травня 2019р., тобто дата несвоєчасного подання без поважних причин декларації після звільнення.

Фактичним моментом виявлення вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, є дата складання даного адміністративного протоколу».

Дії ОСОБА_1 за вказаним фактом кваліфіковані за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, якою передбачено адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Прокурор в судовому засіданні підтримав позицію, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, вважає, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 вину у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення визнав. Вказав, що перед звільненням він займав посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ДУ «Покровська виправна колонія (№17)», мав спеціальне звання сержант внутрішньої служби.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 є суб`єктом декларування згідно з підпунктом «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Зі змісту цієї статті вбачається, що суб'єктами, на яких поширюється дія цього Закону, єособи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме: посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, члени Ради Національного банку України (крім Голови Національного банку України), особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку, господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі.

Однак матеріли справи не містять і прокурором не надано даних про те, що ОСОБА_2 відноситься до вказаних категорій осіб та є суб'єктом декларування саме згідно з підпунктом «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції».

Натомість, за приписами ст.ст. 6, 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», Державна кримінально-виконавча служба України складається, зокрема, з установ виконання покарань, до її персоналу належать особи рядового і начальницького складу, яким встановлюються спеціальні звання, зокрема, сержант внутрішньої служби.

В суді ОСОБА_1 повідомив, що він мав спеціальне звання сержант внутрішньої служби.

Таким чином, ОСОБА_1 відноситься до осіб рядового і начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, тому є суб'єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», однак він підпадає під дію п.п. «д» п. 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону.

Тобто, в протоколі про адміністративне правопорушення невірно визначено, до якого саме суб'єкта декларування відповідно до ЗУ «Про запобігання корупції» відноситься ОСОБА_1 , а також дату вчинення адміністративного правопорушення, якою повинна бути 19.04.2019р. перший день після останнього дня для подання декларації перед звільненням за період з 01.01.2019р. по 18.04.2019р., а не дата подання такої декларації - 10.05.2019р., як вказано в протоколі.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов 'язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті.

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Пантелеєнко проти України» від 29 червня 2006 року.

Нормою ч. 3 ст. 62 Конституції України однією з основоположних загальних засад провадження у справах про адміністративні правопорушення закріплено презумпцію невинуватості, згідно з якою обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із рішенням Європейського Суду з прав людини у справі № 4291498 «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005 року, тягар доказування винуватості лежить на стороні обвинувачення.

У п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Провадження здійснюється на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення, оскільки він не є суб`єктом декларування згідно з підпунктом «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції».

За ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі за п. 1 ст. 247 КУпАП.

Змінити формулювання обвинувачення в частині визначення суб`єкта декларування у відповідності до закону суд позбавлений можливості.

Одночасно суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що стало підставою для початку проведення перевірки, за результатами якої було складено протокол про адміністративне правопорушення, а саме: хто, коли та яким чином повідомив Управління стратегічних розслідувань в Харківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції Українипро несвоєчасне подання декларації перед звільненням ОСОБА_1 або коли та яким чином ними було виявлено даний факт з фіксацією конкретної дати.

Крім того, наявні в матеріалах справи фотокопії документів (а.с. 7-13) належним чином не завірені посадовою особою УСР в Харківській області ДСР НП України, їх походження невідоме, а оригіналів цих документів суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33-35, 252, 247, 280, 284-285 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Провадження в даній справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня її винесення апеляційної скарги.

Суддя В.М. Стригуненко