г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/2117/20
Номер провадження 3/213/797/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року м. Кривий Ріг

Суддя Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Попов В.В., розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли з Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює в ПрАТ "ІнГЗК", який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 415797 від 24.05.2020 року (далі - Адміністративний протокол), водій ОСОБА_1 24.05.2020 року об 12 годині 23 хвилин в м. Кривий Ріг, Інгулецький район, автошлях Р-74, керуючи транспортним засобом «SKODA» днз НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: а саме підвищена жвавість рухів та мовлення, почервоніння шкіряного покрову обличчя та тремтіння пальців рук, від проходження медичного огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння, а також перебування під дією лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції відмовився у встановленому законом порядку на місці зупинки ТЗ у присутності двох свідків. Зафіксовано на службовий відеореєстратор та БК АЕ0091, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не підтвердив обставини, викладені в протоколі, свою вину не визнав. Пояснив, що законної причини його зупинки не було, поліцейський підійшов до нього та процитував статтю кодексу але так і не повідомив йому реальної причини його зупинки. Далі, поліцейський запитав, як він себе почуває і запитав чи згоден він проїхати на КЗ КПНД ДОР кілька разів перепитуючи чи впевнений він, що в лікарні нічого не виявлять, на що він сказав, що впевнений в цьому і готовий їхати, чим викликав не задоволення поліцейського. Потім він намагався дізнатись у поліцейського, на якій законній підставі його зупинили та вимагають їхати до лікарні, оскільки просто так його зупиняти та вимагати їхати до лікарні є порушенням його прав та свобод, так як саме в цей момент він їхав до свого адвоката по справі і бажав пересвідчитись, що є законна причина таких вимог поліцейського. Поліцейський на це відповів, що на нього раніше склали протокол за ст. 130 КУпАП і це дає йому підставу для його вимоги, а в разі, якщо він відмовиться буде складений ще один протокол. Просить перевірити дії поліцейського на відповідність закону, дослідивши відеозапис з бодікамери поліцейського, та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушення.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 , адвокат Яценко С.О. повністю підтримав позицію свого підзахисного, просив закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Звертає увагу на ту обставину, що поліцейський у всіх своїх діях спирався лише на той факт, що відносно ОСОБА_1 раніше складався протокол за ст. 130 КУпАП і з цієї причини він зупинив ОСОБА_1 , що є незаконним, а також пред`явив йому вимогу їхати до медичного закладу на огляд для встановлення стану сп`яніння, що було повністю безпідставним, оскільки поліцейський не зробив жодної дії по виявленню ознак сп`яніння у ОСОБА_1 , що також є незаконним.

Заслухавши ОСОБА_1 , його захисника, дослідивши матеріали адміністративної справи, давши їм належну та всебічну оцінку у сукупності, приходжу до висновку, що провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за наступними підставами.

Законодавство, яким керувався суддя.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

У КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування особою транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до статті 254 КУпАП, провчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог статті 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України,міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про національну поліцію", поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.ч. 1-3 статті 7 Закону України "Про національну поліцію", під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування.

Відповідно до ч. 1 статті 8 Закону України "Про національну поліцію", поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Суддею встановлені наступні порушення закону з боку поліцейського:

І. У статті 35 Закону України "Про національну поліцію" міститься вичерпний перелік підстав, за якими поліцейський може зупиняти транспортні засоби:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

В другій частині цієї статті зазначається, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Таким чином, право на зупинення водія обмежується законом, в якому чітко визначені підстави для зупинки та дії поліцейського після зупинки.

Проте, зазначені вимоги законодавства були проігноровані поліцейським. Виходячи з відеозапису поліцейський після зупинення водія ОСОБА_1 замість того, щоб повідомити про законну причину його зупинки почав запитувати водія, чи знає він причину його зупинки. Далі, поліцейський посилається на пункт 3 статті 35 Закону України "Про національну поліцію" і повідомляє водія, що в цій нормі закону йдеться про дозвіл поліцейського зупиняти транспортні засоби (далі мовою оригіналу): "...якщо існує достатні підстав вважати, що в транспортному засобі знаходиться правопорушник або особа яка має намір вчинити адміністративне чи кримінальне правопорушення", після запитує водія, чи розуміє він причину, на що водій дає невизначену відповідь (відеофайл ).

Аналізуючи вимоги чинного законодавства та дії поліцейського суддя знаходить, що поліцейський діяв не на підставі закону, не у межах та у спосіб, що визначені законами України - зупинив водія ОСОБА_1 не на підставі діючого закону.

По-перше, поліцейський повідомив водію такий зміст, якого не існує у зазначеній нормі закону. В пункті 3 частини 1 статті 35 Закону України "Про національну поліцію" не йдеться про знаходження в транспортному засобі правопорушника, а зазначається про наявність інформації що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, а також взагалі не зазначається про достатність підстав вважати, що в транспортному засобі знаходиться особа яка має намір вчинити адміністративне чи кримінальне правопорушення.

По-друге, закон зобов`язує поліцейського поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у статті 35 Закону України "Про національну поліцію".

Як показує відеозапис з боді-камери, поліцейський проігнорував такий обов`язок, обмежившись лише формальним цитуванням норми закону до того ж невірного змісту.

Такі дії поліцейського порушують вимоги ч. 1 статті 8 Закону України "Про національну поліцію", отже є повністю незаконними.

ІІ. Крім того, відповідно до пункту 2 розділу І "Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пункт 3 розділу І зазначеної Інструкції визначає, що ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Пункт 4 розділу І зазначеної Інструкції визначає, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Згідно пункту 6 розділу І зазначеної Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби).

Згідно пункту 7 розділу І зазначеної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення.

Згідно пункту 12 розділу ІІ зазначеної інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Виходячи із змісту вищевказаної Інструкції, суддя знаходить, що законом чітко визначена процедура виявлення ознак сп`яніння та подальшого огляду водія. Так, закон прямо вказує, що поліцейський самостійно на місці зупинки транспортного засобу встановлює у водія транспортного засобу наявність чи відсутність ознак стану сп`яніння - алкогольного, наркотичного чи іншого, а у разі їх встановлення водію повідомляється які саме ознаки і якого саме сп`яніння були у нього встановлені і далі, на підставі встановлених ознак поліцейський пропонує водію пройти медичний огляд на підтвердження чи спростування стану сп`яніння. Якщо були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння закон прямо зобов`язує поліцейського запропонувати водію пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. У разі, якщо виявлені ознаки наркотичного чи іншого сп`яніння або водій не погодився з результатами проведеного огляду на місці зупинки водію пропонується пройти огляд в медичному закладі.

Проте, доданий до матеріалів справи відеозапис з боді-камери свідчить про те, що поліцейський повністю проігнорував зазначені вимоги закону.

Як показує відеозапис (відеофайл ), після повідомлення своєї причини зупинки транспортного засобу поліцейський запитує водія, як він себе почуває, після відповіді "добре" поліцейський запитує, чи згодний водій проїхати на КЗ КПНД ДОР (медичний заклад), на що водій каже "так". Далі поліцейський ще раз запитує, чи впевнений водій, що у в медичному закладі нічого не буде виявлено, що за 12-ть днів у водія все вийшло з організму і після цього поліцейський запрошує водія залишити свій транспортній засіб, пройти в службовий автомобіль поліції, щоб їхати в медичний заклад для проходження медичного огляду і повідомляє, що у разі виявлення у водія будь яких наркотичних речовин або перебування під дією лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції на нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП за керування транспортним засобом в стані сп`яніння наркотичного чи алкогольного або під впливом лікарських препаратів. Водій у свою чергу зазначає, що він прямував до свого адвоката, на що поліцейський повідомляє водія, що якщо він вбачає у нього ознаки і пропонує їхати до медичного закладу він відстороняється від керування.

Отже, вказаний відеозапис свідчить про те, що поліцейський, в порушення встановлених правил закону повністю проігнорував обов`язкову процедуру - самостійного виявлення ознак сп`яніння у водія і в разі виявлення повідомлення цих ознак водію. Дана визначена законом процедура не тільки є обов`язковою, а й є первісною, оскільки від неї залежить наступна визначена законом процедура - у разі встановлення/виявлення у водія ознак сп`яніння проводиться огляд цього водія на стан сп`яніння. При цьому, у разі виявлення ознак алкогольного сп`яніння огляд водія проводиться поліцейським на місці зупинки за допомогою спеціальних технічних засобів, а у разі виявлення ознак наркотичного сп`яніння, або у разі відмови водія з результатами огляду на місці огляд проводиться в медичному закладі. Проте поліцейський не виконав ні одну з вказаних вище дій.

Таким чином, залишилось повністю не доведеним те, чи були взагалі у водія ОСОБА_1 у зазначений в протоколі день та час ознаки сп`яніння і якщо були, то які саме (згідно переліку в Інструкції) і якого саме - алкогольного, наркотичного чи іншого, що у разі їх встановлення і було б підставою для проведення наступної законної процедури - огляду водія на стан сп`яніння. З точки зору діючого законодавства вимога/пропозиція поліцейського до водія їхати до медичного закладу на огляд для встановлення стану сп`яніння - алкогольного чи наркотично при відсутності попереднього виявлення/встановлення ним ознак певного сп`яніння є повністю незаконною і юридично не компетентною, оскільки у разі виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння спочатку даний огляд проводиться поліцейським на місті зупинки транспортного засобу, а потім, у разі не згоди з його результатами водію пропонується проїхати до медичного закладу. При цьому, закон чітко розмежовує ознаки алкогольного сп`яніння від наркотичного і прямо вказує на послідовність наступних дій поліцейського, що поліцейським було повністю проігноровано.

За таких обставин, мова про те, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме мав підвищену жвавість рухів та мовлення, почервоніння шкіряного покрову обличчя та тремтіння пальців рук йти не може, такі доводи поліцейського залишились не підтвердженими жодним доказом, повністю спростовуються вказаним відеозаписом і суддею до уваги не беруться. При цьому, сама вимога поліцейського до водія ОСОБА_1 їхати до медичного закладу для встановлення алкогольного чи наркотичного сп`яніння без самостійного встановлення ознак певного (алкогольного чи наркотичного) сп`яніння є повністю незаконною за наведених вище підстав, отже такі дії поліцейського також порушують вимоги ч. 1 статті 8 Закону України "Про національну поліцію" і є повністю незаконними.

Слід також зазначити, що за відсутністю прямих доказів на підтвердження викладених в протоколі та інших письмових матеріалів справи обставин суддя не бере до уваги зазначені письмові матеріали справи, які оцінюються як формальні дії поліцейського по складанню цих матеріалів.

Відповідно до правил статті 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди зобов`язані застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. У свою чергу ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства". Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

З урахуванням вищенаведеного, спираючись на норми чинного законодавства України та практику Європейського суду з прав людини суд знаходить, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є не доведеною, тому підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності немає за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю при відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст.ст. 245, 251, 266, 268, 280, 283, 284, 285 КУпАП України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.В.Попов.