Номер провадження: 33/813/57/20
Номер справи місцевого суду: 493/1967/19
Головуючий у першій інстанції Ільніцька О. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії, судової палати з розгляду цивільних справах Драгомерецького М.М.,

при секретарі: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Балтського районного суду Одеської області від 22 листопада 2019 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №201454, ОСОБА_1 04 жовтня 2019 року о 19.00 год. в м. Балта Одеської області на вул. Суворова керував транспортним засобом мотоциклом ІЖ Планета 3, д/н НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, про що свідчить нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України (а. с. 3).

Постановою Балтського районного суду Одеської області від 22 листопада 2019 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік. Стягнуто судовий збір 384,20 гривень (а. с. 11-12).

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова Балтського районного суду Одеської області від 22 листопада 2019 року є незаконною та необґрунтованою, тому просить її скасувати, а провадження у справі закрити, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 18-20).

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Однак, визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності, тобто однобічно розглянув справу, без з`ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду, та не звернувши уваги на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №201454 від 04.10.2019р., поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

Однак апеляційний суд вважає, що вищенаведені докази вини ОСОБА_1 не можна вважати допустимими, достатніми, належними та такими, що доводять його вину, виходячи з наступного.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №201454, складеного поліцейським СРПП №3 Балтського ВП старшим сержантом поліції Кривов`ящуком О.М., ОСОБА_1 04 жовтня 2019 року о 19.00 год. в м. Балта Одеської області на вул. Суворова керував транспортним засобом мотоциклом ІЖ Планета 3, д/н НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, про що свідчить нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України (а. с. 3).

Однак, слід зазначити, що Верховний Суд у справі №338/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст. 251 КУпАП працівники мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.

Також слід зауважити, що Верховний Суд у справі №489/4827/16-а (постанова від 15.04.2020р.) зробив остаточний висновок, що рапорт інспектора не може вважатись об`єктивним доказом порушення, не може слугувати доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки поліцейський у спірних правовідносинах виступає в якості суб`єкта владних повноважень, який зацікавлений у розгляді справи.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. ст. 31, 40 Закону України «Про національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, вищезазначеними вимогами закону, наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016р. №100, яким затверджено Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ відеозаписів з них, та наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 24.11.2015р. №14/1 «Про порядок зберігання, використання відеозапису та відео реєстраторів патрульних», чітко регламентовано, що кожному патрульному поліцейському видається нагрудна відеокамера.

Водночас, в матеріалах справи відсутній відеозапис з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. У зв`язку з чим апеляційним судом неодноразово направлялись листи-запити на адресу начальника Балтського відділу поліції ГУНП в Одеській області, з проханням надати Одеському апеляційному суду, за наявності, матеріали відеофіксації події оформлення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Однак, відеозапис чи відповідь на неодноразові, отримані Балтським відділом поліції ГУНП в Одеській області листи-запити, апеляційний суд не отримав.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції зазначив, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується також поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак апеляційний суд не погоджується з таким твердженням та не може вважати такі пояснення належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, з огляду на наступне.

Згідно п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, з дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі Інструкція), а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі Порядок).

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, вищезазначених Інструкції і Порядку, особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів , показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.

Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно наявних в матеріалах справи письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вони дійсно 04 жовтня 2019 року знаходились в м. Балта по вул. Суворова та були запрошені працівниками поліції Балтського ВП у якості свідків при складанні адміністративного протоколу за ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 . Також зазначили, що останній був зупинений працівниками поліції під час керування ним мотоциклом, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, було відчутно різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Також зазначили, що в їх присутності працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан сп`яніння, на що у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився та не заперечував, що вживав алкоголь після чого керував мотоциклом (а. с. 4-5).

Однак, ОСОБА_1 стверджує, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього 04 жовтня 2019 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ні свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ні будь яких інших не було. Крім того, стверджував, що взагалі не керував мотоциклом ІЖ Планета 3, д/н НОМЕР_1 , та факту його зупинки поліцейськими не було (а. с. 18-20).

Для підтвердження чи спростування вищезазначених пояснень, апеляційним судом було задоволено клопотання ОСОБА_1 про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

Статтею 272 КУпАП передбачено, що як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

На виклик органу (посадової особи), у провадженні якого перебуває справа, свідок зобов`язаний з`явитися в зазначений час, дати правдиві пояснення, повідомити все відоме йому по справі і відповісти на поставлені запитання.

Однак на неодноразові виклики до суду свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`являлися, чим не підтвердили та не спростували письмові пояснення наявні в матеріалах справи, які крім того лише підписані свідками, а не складені ними власноручно, що викликає обґрунтовані сумніви в апеляційного суду щодо їх достовірності.

Нормами КУпАП не передбачається примусовий привід свідків в судове засідання.

Для встановлення фактичних обставин справи і прийняття законного, обґрунтованого, справедливого рішення, та перевірки обставин викладених в апеляційній скарзі, апеляційним судом було задоволено клопотання ОСОБА_1 про виклик та допиту в судовому засіданні поліцейського, який склав протокол про адміністративне правопорушення старшого сержанта поліції СРПП №3 Балтського ВП Кривов`ящука О.М..

02 червня 2020 року в судовому засіданні апеляційного суду старший сержант поліції СРПП №3 Балтського ВП ОСОБА_4 , будучи під присягою та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, зазначив, що 04 жовтня 2019 року здійснюючі свої службові обов`язки в м. Балта на вул. Суворова побачив двох хлопців, які стояли біля припаркованого мотоцикла ІЖ Планета 3, д/н НОМЕР_1 , один з них був ОСОБА_1 .. На його запитання ОСОБА_1 відповів, що дійсно вживав алкогольні напої, але не керував транспортними засобами, тому і не буде проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Однак не зважаючи на пояснення ОСОБА_1 старший сержант поліції Кривов`ящук О.М. вважав за необхідне скласти протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_4 також зазначив, що під час відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та під час складання ним протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №201454, свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 присутні не були.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 старший сержант поліції ОСОБА_4 в якості свідків залучив вже після складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №201454 та без присутності ОСОБА_1 .. Як зазначив сам ОСОБА_4 «під час відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння 04.10.2019р. о 19.00 год. на вул. Суворова в м. Балта не було зовсім людей, тому свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 він залучив вже біля відділення поліції» (диск звукозапис судового засідання від 02.06.2020р.).

Таким чином, письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , апеляційний суд визнає неналежними та недопустимими доказами по справі, оскільки останні не були свідками зупинки ОСОБА_1 04 жовтня 2019 року о 19.00 год. в м. Балта Одеської області на вул. Суворова, тим паче не були свідками відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

На підставі вищевикладеного, вбачається, що відмова ОСОБА_1 від проходження на стан алкогольного сп`яніння зафіксована з порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду та ст. 266 КУпАП, а тому в силу вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП вважається недійсним.

При цьому, об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП полягає в тому, що порушник має перебувати в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або відмовитись від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння та обов`язково має керувати транспортним засобом.

Відсутність будь якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 27 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Касаційний адміністративний суду в складі Верховного Суду в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19р. зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Таким чином, знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), чи знаходження біля транспортного засобу, особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом.

Транспортний засіб мав бути зупинений, тобто до самої зупинки мав знаходитись в русі, оскільки керування транспортним засобом можливе лише тоді, коли він рухається, коли ж особа перебуває за кермом транспортного засобу, навіть із ввімкненим двигуном склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відсутній, оскільки така особа не керувала транспортним засобом.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Крім того, старший сержант поліції СРПП №3 Балтського ВП Кривов`ящук О.М., будучи під присягою та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, підтвердив, що ним дійсно не було зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Наявні в матеріалах справи докази апеляційний суд визнає неналежними та недопустимими.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, те, що відмова ОСОБА_1 від проходження на стан алкогольного сп`яніння зафіксована з порушенням вимог чинного законодавства та в силу вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП визнана апеляційним судом недійсна, та те, що відсутня об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортним засобом, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не доведена допустимими та достовірними доказами.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За таких обставин, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Балтського районного суду Одеської області від 22 листопада 2019 року скасувати.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький