Справа № 544/438/20
Пров. № 3/544/233/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2020 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі судді Нагорної Н.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Пирятинського ВП ГУНП України в Полтавській області, у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, паспорт НОМЕР_1 виданий 06.09.2013, Пирятинським РС УДМС, працюючої оператором АЗС 1510, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 244987 від 22 квітня 2020 року ОСОБА_1 03 квітня 2020 року о 16:21 годині здійснила діяльність з надання послуг громадського харчування на АЗС 1510 м. Пирятин, а саме приготувала та продала каву та хот-дог, чим порушила правила щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-епідеміологічних правил та норм відповідно до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», абзацу 4 п.п. 3 п. 2 постанови КМУ від 11 березня 2020 року зі змінами від 25 березня 2020 року №239.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, на адресу суду направила письмові пояснення, в яких вказала, що з вищевказаним протоколом не згодна, зазначивши, що ст. 44-3 КУпАП носить бланкетний характер, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за нею може бути порушення вимог інших актів законодавства з питань боротьби з інфекційними хворобами. В протоколі зазначено, що вона приготувала та продала каву і хот-дог, чим порушила вимоги підпункту 3 п. 2 Постанови КМУ від 11.03.2020 р. зі змінами від 25.03.2020 р. № 239. При цьому неможливо достеменно встановити, вимоги якої саме постанови КМУ було нею порушено. Окрім цього, ОСОБА_1 вважає, що мова йде про постанову КМУ № 211 від 11.03.2020 р. Згідно з пп. 3 п. 2 постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 р. в редакції, що діяла на час ніби то вчинення адміністративного правопорушення (03.04.2020 р.) заборонено «до 24 квітня 2020 року роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно- розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім:

- торгівлі продуктами харчування, пальним... за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів;

- торговельної діяльності та діяльності з надання послуг громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів».

Аналізуючи приписи пп. 3 п. 2 Постанови КМУ № 211 від 11.03.2020, слід дійти висновку, що у період карантину до 24 квітня 2020 року була дозволена діяльність з надання послуг громадського харчування із застосуванням адресної доставки, а також діяльність з торгівлі продуктами харчування.

Отже, зазначені вище дії, що полягали у прийнятті замовлення на виготовлення кави та хот-догів, прийнятті оплати за отримане замовлення та доставку цього замовлення до автомобіля замовника не є порушенням положень пп.3 п. 2 Постанови КМУ № 211 від 11.03.2020, про порушення якого зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення. Жодних доказів того, що вона не забезпечила дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів, матеріали справи не містять, та й сама фабула правопорушення, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, не містить вказівки на те, що вона не забезпечила таких заходів. Також, ОСОБА_1 звертає увагу на те, що згідно приписів пп. 3 п. 2 Постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 суб`єктом правопорушення є саме суб`єкт господарювання, який здійснює відповідну діяльність, а не його працівник. Жодних доказів того, що вона є суб`єктом господарювання, матеріали справи не містять. Більше того, матеріалами стверджується, що відповідає дійсності, що вона є найманим працівником ТОВ «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ», який здійснює свою господарську діяльність на АЗС у м. Пирятин. Отже, оскільки заборонно-зобов`язувальний припис пп. 3 п. 2 Постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 стосується саме суб`єктів господарювання і законодавець не передбачив відповідної у цьому пункті заборони та зобов`язання для найманих працівників чи фізичних осіб, які не є суб`єктом господарювання, то притягнення її до адміністративної відповідальності за порушення вказаної норми є таким, що суперечить закону. Окрім цього. ОСОБА_1 просила закрити справу у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен з`ясувати чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення, а також всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією ст. 44-3 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма закону є бланкетною (вид норм права з точки зору рівня визначеності їх змісту). Диспозиції бланкетних норм не встановлюють певних правил поведінки, а передбачають існування інших норм, розміщених навіть в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки, тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті даного правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких така особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

У той же час у протоколі про адміністративне правопорушення від 22.04.2020 серії ГР № 244987 не міститься повне посилання на конкретну норму закону щодо дотримання вимог в умовах карантину, як і не конкретизовано пункт рішення органу місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, що порушені ОСОБА_1 , що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, та прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому у рішеннях ЄСПЛ (п. 31 рішення від 28 жовтня 2003 року у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення від 23 вересня 1998 року у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Зокрема, ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

На національному рівні Конституційний Суд України у своєму рішенні від 29 червня 2010 року у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 Конституційний Суд України вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Крім того, порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому необхідно враховувати, що у справі протокол про адміністративне правопорушення від 22.04.2020 серії ГР № 244987 є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення (ст. 254 і ст. 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Таким чином, оцінюючи вказаний доказ відповідно ст. 252 КУпАП, суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення від 22.04.2020 серії ГР № 244987 складений без дотримання вимог процесуального закону, що тягне за собою визнання його, як доказу, недопустимим.

Окрім цього, відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, які і є відповідними правилами, відповідальність за які передбачена диспозицією ст. 44-3 КУпАП.

Згідно з постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SFRS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями), на усій території України встановлюється карантин з 12.03.2020 до 22.05.2020.

Пункт 2 постанови КМУ від 11.03.2020 № 211(в редакції, діючій на момент вчинення правопорушення) містить декілька підпунктів з переліком діяльності, що заборонена в період дії карантину.

Так, відповідно до абзацу 1-2, 4 п.п. 3 п. 2 Постанови КМУ від 11.03.2020 року № 211 зі змінами від 20.03.2020, заборонено роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім: торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, ветеринарними препаратами, кормами, пестицидами та агрохімікатами, насінням і садивним матеріалом, засобами зв`язку за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів; торговельної діяльності та діяльності з надання послуг громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів;

Статтею 55 Господарського кодексу України визначено, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи (ст. 65 ГК України).

Тобто відповідальність за порушення вищевказаної заборони повинні нести фізичні особи-підприємці чи уповноважені посадові особи підприємства, установи, організації.

У даному випадку ОСОБА_1 є продавцем, докази про наявність у неї повноважень щодо припинення чи відновлення господарської діяльності у сфері торгівлі не надано, тому вона є не суб`єктом адміністративного правопорушення.

Окрім цього, посадовою особою, якою складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП, вказано, що ОСОБА_1 здійснила діяльність з надання послуг громадського харчування на АЗС 1510 м. Пирятин, а саме приготувала та продала каву і хот-дог, чим порушила правила щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-епідеміологічних правил та норм, однак даний факт не підтверджується зібраними по справі доказами.

Так, відповідно до письмових пояснень ОСОБА_2 він здійснив та оплатив замовлення двох кав та двох хот-догів на АЗС, після чого його попросили зачекати на вулиці та повідомили, що замовлення буде принесене до автомобіля. Через 10 хв. працівник АЗС вийшов на подвір`я та віддав замовлення, що не суперечить положенням Постанови КМУ від 11.03.2020 року № 211 зі змінами від 20.03.2020, якою дозволено діяльність з надання послуг громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом було досліджено фрагменти відеозапису з приєднаного до матеріалів справи DVD-диску, однак на них не зафіксовано факт продажу кави та хот-догів у приміщенні АЗС.

Окрім цього, в матеріалах справи відсутні докази, що діяльність АЗС 1510 м. Пирятин підпадає під дію заборон, встановлених постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 та Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб".

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутня подія та склад адмінправопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, тому провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 44-3 КУпАП, п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП - закрити за відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд Полтавської області. Постанову може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП, при застосуванні заходів примусового впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Н. В. Нагорна