н/п 3/174/183/2020
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

11 вересня 2020 року м.Вільногірськ

Суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області Борцова А.А., розглянувши матеріали, які надійшли з Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.156 КУпАП відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м.Вільногірську Дніпропетровській області, громадянки України, мешкає в АДРЕСА_1 , фізичної особи-підприємця, продавця магазину «Дніпро»,-

якій згідно ст.268 КУпАП роз`яснені її права та обов`язки,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 458488 від 16.07.2020 року, складеним ДОП Вільногірського ВП Тєрєховим А.С., 16.07.2020 р., о 10.45 год., ОСОБА_1 , в магазині «Дніпро» по вул. бульвар Миру,1, м.Вільногірська, всупереч вимог ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», здійснювала торгівлю горілкою без будь-якої наклейки та без марок акцизного збору, чим вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.156 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнала та пояснила, що обставини, які зазначені у протоколі, не відповідають дійсності. 16.07.2020 року торгувала в магазині «Дніпро», приміщення якого орендує. Прийшов раніше знайомий їй ОСОБА_2 та сказав, що працівники поліції попросили купити у неї горілку на розлив. Налила йому у стаканчик лимонаду, дала цукерку, він випив напій і пішов. Через декілька хвилин до приміщення магазину зайшли працівники поліції та склали відносно неї протокол, який підписати відмовилася. Особа на прізвище ОСОБА_3 їй невідома. Торгівлю горілкою на розлив не здійснює.

Заслухавши ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження по справі підлягає закриттю по наступним підставам.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як і в Конституції, так і в міжнародних актах (Загальна декларація прав людини, Конвенція про захист прав людини та основних свобод, Міжнародний пакт про громадянські і політичні права), йдеться про застосування принципу презумпції невинуватості у справах про притягнення до відповідальності за скоєння кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, адміністративне правопорушення та кримінальне правопорушення мають аналогічний склад, а їх відмежування один від одного проводиться за ступенем суспільної небезпеки, тому з урахуванням принципу верховенства права, презумпція невинуватості діє у всіх випадках звинувачення людини (суб`єкта приватного права) державою, в тому числі, і в разі притягнення особи до відповідальності за адміністративні правопорушення.

Крім того, приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Згідно ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовими особами. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Таким чином, складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст.251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, тобто фіксація адміністративного правопорушення відбувається саме під час складення адміністративного протоколу, яким і визначаються межі судового розгляду по даній справі.

Обов`язок щодо збирання доказів, відповідно ст.251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, при складенні протоколу посадовою особою порушені вимоги ст.256 КУпАП, оскільки об`єктивна сторона правопорушення в діях ОСОБА_1 не конкретизована, зокрема, не зазначені конкретні положення нормативно-правових актів, які нею було порушено, хоча диспозиція ст.156 КУпАП є бланкетною (відсилочною), а ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», яка, зокрема регулює питання оптової і роздрібної торгівлі, містить 36 частин.

До того ж, протокол огляду місця події та протокол огляду товару, який було придбано ОСОБА_3 та грошей, якими він розрахувався за придбаний товар, не складалися, а у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, за якою ціною проводилась реалізація алкогольних напоїв, чи були отримані від продажу цих напоїв грошові кошти і у якому розмірі, чи вилучалися вони, що унеможливлює застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації виручки, що передбачено санкцією ч.1 ст.156 КУпАП.

Крім того, при складенні протоколу посадовою особою не враховано, що суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КУпАП, можуть бути суб`єкти підприємницької діяльності, тобто працівники торгівлі, громадського харчування, громадяни, які займаються підприємницькою діяльністю, а до матеріалів справи не долучені відомості про те, чи є ОСОБА_1 є суб`єктом господарської та підприємницької діяльності та чи має вона ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями.

Таким чином, оскільки об`єктивна та суб`єктивна сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КУпАП, в діях ОСОБА_1 не конкретизовані, достатніх, допустимих та безсумнівних доказів на підтвердження її винної поведінки не надано, тому провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.156 КУпАП слід закрити за відсутністю в діях останньої складу вказаного адміністративного правопорушення.

Судовий збір стягненню з ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись ст.ст. 40-1, п.1 ст. 247, ч.1 ст. 156, 283, 284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 по ч.1 ст.156 Кодексу України про адміністративні правопорушення- закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: підпис А.А.Борцова