Номер провадження: 33/813/665/20
Головуючий у першій інстанції Мишко В. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді Цюри Т.В.,

За участю секретаря судового засідання Лопотан В.І.,

розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 лютого 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 лютого 2020 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП України.

Притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.183-1 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді суспільно корисних робіт строком на 120 годин.

Стягнуто з Боріко ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги, у якому просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 лютого 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 183 -1 КУпАП та апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 лютого 2020 року і закрити провадження по справі за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 183-1 КУпАП.

Як вбачається з поданого клопотання ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду, мотивуючи це тим, що у судовому засіданні під час проголошення оскаржуваної постанови суду не був присутній, оскільки не був повідомлений судом першої інстанції про дату та час розгляду справи, жодних повісток про виклик до суду апелянт не отримував, про наявність оскаржуваної постанови ОСОБА_1 вперше дізнався від працівників Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у квітні 2020 року, а повний текст оскаржуваної постанови апелянт отримав лише 08 травня 2020 року після звернення до суду першої інстанції, про що свідчить розписка наявна в матеріалах справи.

В судове засідання, призначене на 07.07.2020 року з`явився ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в клопотанні, апеляційний суд дійшов до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому, що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у справах про адміністративні правопорушення врегульований чинним Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Так, згідно з вимогами ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Аналогічні положення висвітлені і у ч.2 ст.294 КУпАП відповідно до якої постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Законом чітко визначено строки звернення з апеляційною скаргою, будь-яких застережень з цього приводу КУпАП не містить

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, в судове засідання, призначене на 16.01.2020 року та 13.02.2020 року ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але до суду повернулись поштові конверти з відповідною відміткою про неможливість вручення судових викликів адресату, у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції супровідним листом від 03.03.2020 року направив ОСОБА_1 копію постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 лютого 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Крім того, матеріали справи містять розписку ОСОБА_1 про отримання копії оскаржуваної постанови 08.04.2020 року (а.с.25) безпосередньо у суді першої інстанції.

При цьому, в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтвердив свій підпис на зазначеній розписці.

Тому, посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про отримання копії постанови суду 08.05.2020 року протирічать наявним в матеріалах справи доказам про отримання постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 лютого 2020 року саме 08.04.2020 року , однак, апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав лише 12.05.2020 року, тобто з пропуском строку, передбаченого ст. 289 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається також на те, що на території України введений карантин з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, тому апелянту було важко добратися до міста Білгород-Дністровський, звернутися за правовою допомогою, оскільки доступ до суду та до виконавчої служби був обмежений, вважає що це є поважною причиною для поновлення строку на апеляційне оскарження.

На вказані посилання ОСОБА_1 апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» не передбачено продовження строків на апеляційне оскарження на період карантину по КУАП, тому посилання апелянта на карантин не є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Враховуючи викладені обставини апеляційний суд вважає, що підстави для поновлення строку на оскарження постанови суду відсутні, а тому, у відповідності до положень ч.2 ст.294 КУпАП апеляційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Звертаючись з апеляційною скаргою поза процесуальними строками встановленими законом, ОСОБА_1 поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження не навів, з огляду на те, що копію оскаржуваної постанови він отримав особисто безпосередньо у суді першої інстанції 08.04.2020 року.

За таких умов, у зв`язку з ненаданням доказів щодо існування поважних причин пропуску строку на оскарження, апеляційний суд, з урахуванням наданих апелянтом пояснень, приходить до висновку про відсутність на даний час законних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді районного суду.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 лютого 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 лютого 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра