Справа № 199/5018/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 вересня 2020 року м. Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Сенчишин Ф.М., за участі особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, що надійшли від Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштованої,

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 25 липня 2020 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила відносно своєї матері ОСОБА_3 домашнє насильство, а саме: умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її бік нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечила факт вчинення нею право опушення, оскільки її мати ї психічно хворою, сама влаштовує сварки, під час яких кидається на неї битися, голосно кричить, але потім приходить до тями і вибачається. Зазначених у протоколі дій вона відносно матері не вчиняла.

Дослідивши докази та оцінивши їх за внутрішнім переконанням в сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що справа про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 підлягає закриттю з наступних підстав:

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, яка передбачає відповідальність за вчинення особою домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

За вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

ЄСПЛ у справі «Малофєєв проти Росії» та «Карелін проти Росії» сформулював позицію, за якою у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Отже в такому разі справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення

Судом було досліджено протокол про адміністративне правопорушення серії ГП № 542001 від 25 липня 2020 року, який ОСОБА_1 не підписаний, протокол серії АЗ № 125059 про адміністративне затримання ОСОБА_1 , рапорт працівника патрульної поліції Остапчука Т.А. та заяву потерпілої ОСОБА_3 .

Єдиним джерелом доказів протиправної поведінки ОСОБА_1 є заява її матері, яка є очевидно заінтересованою особою, і пояснення якої жодним іншим доказом не підтверджені. Окрім цього, зазначена заява не містить зазначення місця та часу вчинення ОСОБА_1 зазначених в заяві діянь. Рапорт працівника поліції та протокол про адміністративне затримання доводить лише факт звернення потерпілої до органів поліції із заявою, усі дані щодо вчинення ОСОБА_1 правопорушення записані з її слів, а тому зазначені документи не можуть бути беззаперечними доказами по справі.

Таким чином, досліджені судом докази не доводять поза всяким розумним сумнівом факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства.

За наведених обставин, провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю за відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Справу про адміністративного правопорушення у відношенні ОСОБА_2 закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя:

24.09.2020