Справа № 129/1640/20
Провадження № 33/801/673/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Капуш І. С.
Доповідач: Медвецький С. К.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Медвецький С. К., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 05 серпня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за статтею 122-4, статтею 124, частиною другою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 05 серпня 2020 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 122-4, статтею 124 та частиною другою статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 грн на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420,40 грн.

У постанові суду зазначено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 215638, 21 червня 2020 року о 06:15 год. у м. Гайсин Вінницької області, по вул. Грушевського, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Mercedes Benz S320», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, що є порушенням п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Також встановлено, що ОСОБА_1 повторно протягом року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП, за що передбачена відповідальність за частиною другою статті 130 КУпАП.

Крім цього, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 462206, 21 червня 2020 року о 06:15 год. у м. Гайсин Вінницької області, по вул. Грушевського, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Mercedes Benz S320», державний номерний знак НОМЕР_1 , при виїзді із другорядної дороги (вул. Грушевського) на головну дорогу (вул. 1 Травня) та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (3,01проміле) не надав переваги в русі транспортному засобі марки MAN L 2000 8/163, державний номерний знак НОМЕР_2 , що рухався по головній дорозі, в результаті чого допустив зіткнення, чим порушив п.16.1 Правил дорожнього руху України. У результаті указаної пригоди обидва транспорті засоби отримали механічні пошкодження, за що передбачена відповідальність за статтею 124 КУпАП

Також, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 462207, 21 червня 2020 року о 06:15 год. у м. Гайсин Вінницької області по вул. Грушевського, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Mercedes Benz S320», залишив місце ДТП до якого причетний, чим порушив п.2.10 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за статтею 122-4 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 05 серпня 2020 року , якою його визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі зазначено, що працівниками поліції було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, оскільки у разі незгоди водія із результатами огляду проведеного поліцейськими, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.

Також вказав, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено докази його вини у вчиненні адміністративного правопорушення. Не було допитано свідків, не витребувано докази, що свідчить про неповноту з`ясування обставин справи.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, тому згідно вимог ст. 294 КУпАП його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

За вказаних обставин апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без участі ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини 7 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

21 червня 2020 року о 06:15 год. у м. Гайсин Вінницької області по вул. Грушевського водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Mercedes Benz S320», державний номерний знак НОМЕР_1 , при виїзді із другорядної дороги (вул. Грушевського) на головну дорогу (вул. 1 травня) та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (3,01проміле) не надав переваги в русі транспортному засобі марки MAN L 2000 8/163, державний номерний знак НОМЕР_2 , що рухався по головній дорозі, в результаті чого допустив зіткнення, чим порушив п.16.1 Правил дорожнього руху України. В результаті указаної пригоди обидва транспорті засоби отримали механічні пошкодження, за що передбачена відповідальність за статтею 124 КУпАП.

Поряд з цим, 21 червня 2020 року о 06:15 год. у м. Гайсин Вінницької області по вул. Грушевського водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Mercedes Benz S320», залишив місце ДТП до якого причетний, чим порушив п.2.10 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за статтею 122-4 КУпАП.

Указані обставини зафіксовані протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 462206 від 21 червня 2020 року (а.с. 3), протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 462207 від 21 червня 2020 року (а.с. 4), схемою наслідків ДТП з описом завданих автомобілям механічних пошкоджень (а.с. 5). У матеріалах справи відсутні відомості, які б спростовували наведені обставини, котрі в свою чергу узгоджуються між собою та з протоколом про адміністративне правопорушення. При цьому слід врахувати, що ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП, не заперечує.

Таким чином, наявні у матеріалах справи докази, які проаналізовані в оскаржуваній постанові, повністю підтверджують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП.

Крім цього, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 215638, 21 червня 2020 року о 06:15 год. у м. Гайсин Вінницької області по вул. Грушевського, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mercedes Benz S320», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, що є порушенням п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306, за що передбачена відповідальність частиною другою ст. 130 КУпАП.

Відповідно до акта огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 21 червня 2020 року, ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат 3,1 проміле.

Згідно пункту 2.9. «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками сп`яніння, згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Згідно з пунктами 6, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Пунктом 6 Розділу ІІ вказаної Інструкції передбачено, що огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 215638, 21 червня 2020 року ОСОБА_1 підписав указаний протокол, був ознайомлений з правами та обов`язками, передбаченими ст. 63 Конституції, ст. 268 КУпАП. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено час вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до акта огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 21 червня 2020 року, інспектором СРПП № 2 Гайсинського ВП старшим лейтенантом поліції, за участі свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за допомогою приладу «Драгер» проведено освідування ОСОБА_1 , результат 3,1 проміле.

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, протоколами про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 462206 та ДПР18 № 215638 від 21 червня 2020 року, складених відносно ОСОБА_1 , за порушення вимог п 2,10 та 16,1 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена статтями 122-4, 124 КУпАП.

У матеріалах справи відсутні відомості, які б спростовували наведені обставини, котрі в свою чергу узгоджуються між собою та з протоколом про адміністративне правопорушення. При цьому слід врахувати, що ОСОБА_1 , ні в апеляційній скарзі, ні в наданих суду поясненнях, вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП не заперечував.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 , не керував транспортним засобом, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема поясненнями по суті порушення, котрі написані зі слів ОСОБА_1 та підписані ним особисто.

Положеннями частини першої статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції,

Частиною другою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 повторно протягом року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП, за що передбачена відповідальність за частиною другою статті 130 КУпАП.

Вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 КУпАП доведено матеріалами справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 215638 від 21 червня 2020 року, довідкою видану на ім`я громадянина ОСОБА_1 , в тому, що він згідно даних ІПС «Цунамі» на протязі 12 місяців притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП та копію постанови Гайсинського районного суду Вінницької області від 10 червня 2020 року у справі № 129/972/20, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 КУпАП.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

З огляду на викладене, суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за частиною другою статті 130 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.

Відповідно до статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Суд першої інстанції з дотриманням вимог статті 33 КУпАП, врахувавши характер вчиненого правопорушення та відомості про особу правопорушника прийшов до правильного висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_1 та запобігання вчинення нових правопорушень буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції частини другої статті 130 КУпАП, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної статтею 23 КУпАП.

Отже, адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції частини другої статті 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, без оплатного вилучення транспорту, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 280, 283, 294, 295 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 05 серпня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду: С.К. Медвецький