Справа № 3/593/372/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" липня 2020 р. СУДДЯ Бережанського районного суду Тернопільської області Крамар В.М., розглянувши матеріали, які надійшли від управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Шибалин Бережанського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , одруженого, пенсіонера, освіта середня, учасника бойових дій, протягом року до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП не притягався, -

за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2020 року о 15 годині 08 хвилин по вул. 22 січня, 8 А, с. Крихівці м. Івано-Франківськ інспектором ВРОМДТП УПП в Івано-Франківській області ДПП ст. лейт. поліції Савчин Орисею Ігорівною відносно громадянина ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 315657, а саме: про те, що 16 березня 2020 року о 12 год. 55 хв. в с. Крихівці, вул. 22 січня, 8А, Івано-Франківської міської ради, керуючи транспортним засобом марки «Івеко Євростар», номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «Пактон» номерний знак НОМЕР_2 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце події. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 122-4 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , факт вчинення ним вказаного правопорушення не визнав, пояснив, що зіткнення причепа, який він буксирував автомобілем, з парканом не відчув та не бачив моменту самого зіткнення, у зв`язку з специфічними характеристиками причепу, однак коли до нього приїхали працівники поліції і повідомили, що він вчинив наїзд на паркан, він подивившись на причеп виявив сліди, які могли утворитися від зіткнення з парканом і саме з цього моменту він усвідомив, що вчинив ДТП.

Ст. 122-4 КУпАП передбачено відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Виходячи з наведеного обов`язковою умовою відповідальності за ст. 122-4 КУпАП є наявність вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у скоєнні дій передбачених диспозицією вказаної норми.

Ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч.1,2 ст. 7 та ст. 245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання принципу законності; завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Розгляд справ про адміністративне правопорушення врегульовано главою 22 КУпАП, де в ст. 279 КУпАП встановлено, що розгляд справи розпочинається з представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Виходячи з системно-логічного тлумачення вказаних норм законодавства, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на підставі протоколу про адміністративне правопорушення в межах, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, шляхом перевірки за допомогою доказів, доданих до справи про адміністративне правопорушення, наявності відомостей, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та встановлення в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною нормою КУпАП, що зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення. Таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Каrеlіn v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, ЄСПЛ зазначив, що за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини 1 статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Ч.2 ст. 251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Постановою від 16 червня 2020 року матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 315657 складений відносно ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП з додатками, було повернуто управлінню патрульної поліції в Івано-Франківській області для належного оформлення, оскільки матеріали справи не містять відомостей про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні дій передбачених диспозицією ст. 122-4 КУпАП, особа, яка склала вказаний протокол про адміністративне правопорушення неповно зібрала докази у вказаній справі, оскільки в матеріалах справи відсутні пояснення двох жінок, які були свідками дорожньо-транспортної пригоди та водія автомобіля, який рухався позаду автомобіля, яким керував ОСОБА_1 . Такий висновок зроблено з пояснень потерпілого ОСОБА_2 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідно до яких останній пояснив, що внаслідок наїзду на паркан причепа, який буксирував автомобіль Івеко під керуванням ОСОБА_1 , йому заподіяно збитків. Чи бачив водій те, що він скоїв наїзд на паркан він стверджувати не може. Свідком дорожньо-транспортної пригоди не був, вказану дорожньо-транспортну пригоду бачили дві жінки, одна з яких повідомила йому про ДТП, а також водій автомобіля, який рухався позаду автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , як саме відбулася ДТП свідки йому не повідомляли.

01 липня 2020 року до суду повторно надійшла справа про адміністративне правопорушення, в якій міститься той самий протокол про адміністративне правопорушення, в якому не усунуто жоден з недоліків, наведених у постанові від 16 червня 2020 року.

Виходячи з викладеного в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні достовірні відомості, які б підтверджували те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення передбачене ст. 122-4 КУпАП. Зважаючи на те, що пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про те, що він зіткнення причепа, який він буксирував автомобілем, з парканом не відчув та не бачив моменту самого зіткнення, у зв`язку з специфічними характеристиками причепу, тобто не вчиняв правопорушення не спростовано, приходжу до висновку, що провадження в справі слід закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справі щодо ОСОБА_1 за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: