Категорія:ч. 1 ст. 130 КУпАП. Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2020 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Лавренчука О.В., перевіривши апеляційну скаргу захисника Лавренчука О.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.10.2019 щодо ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 384, 20 грн. судового збору.

Постановою судді ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 01.08.2019 о 22.19 год. в м. Луцьку по вул. Ветеранів, 1а, керував автомобілем марки «Renault Megane», р.н. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці), однак від проходження медичного огляду відмовився, чим порушив вимоги, передбачені п.2.5 Правил дорожнього руху.

Захисник Лавренчук О.В. 13.05.2020 подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_1 , в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді, а також скасувати постанову судді щодо ОСОБА_1 та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Посилається на те, що ОСОБА_1 не був повідомлений про час та місце розгляду справи, справу безпідставно розглянуто без його участі. В ході судового розгляду справи не було безпосередньо досліджено докази, які містяться у матеріалах справи. Також ОСОБА_1 не знав про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення. Після події він сам поїхав у КП "Волинський медичний центр терапії залежностей", де консультативним висновком спеціаліста було встановлено відсутність у нього ознак і стану алкогольного сп`яніння. Вважає, що постанова судді не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною і необґрунтованою. 17.04.2020 ОСОБА_1 було повідомлено про наявність виконавчого провадження про стягнення з нього штрафу у сумі 10200 грн.

З урахуванням наведених обставин, на думку захисника, строк апеляційного оскарження постанови пропущено із поважних причин.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Лавренчука О.В., які підтримували апеляційну скаргу і просили поновити строки на апеляційне оскарження, вивчивши подану апеляційну скаргу, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та матеріали справи, доходжу висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді до задоволення не підлягає з таких підстав.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови судді від 08.10.2019, який ним пропущений із поважних причин, не заслуговують на увагу.

Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було відомо про складання працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, не підтверджуються матеріалами справи.

Як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 надав безпосередньо у ньому власноручні письмові пояснення щодо його суті, чим спростовуються такі доводи апеляційної скарги (а.с.1).

У протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був повідомлений, що розгляд справи щодо нього відбудеться за повісткою у Луцькому міськрайонному суді. При цьому, у зазначеному протоколі вказано місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.1). Факт реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за цією адресою стверджується й відповіддю Державної фіскальної служби на запит судді Луцького міськрайонного суду Волинської області (а.с.19-20).

Після надходження справи до Луцького міськрайонного суду 08.08.2019, ОСОБА_1 завчасно надіслано судову повістку про час та місце розгляду справи на вищевказану адресу проживання ОСОБА_1 , яка вказана у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.10).

Спочатку розгляд справи призначено на 11 год 20 хв 06.09.2019, у зв`язку з поверненням судової повістки, розгляд справи перенесено на 10 год 05 хв 24.09.2019, а в подальшому, в зв`язку з аналогічною обставиною - на 11 год 15 хв 08.10.2019. Кожен раз судові повістки, адресовані ОСОБА_1 , були повернуті до місцевого суду у зв`язку з відсутністю адресата (а.с.11-15).

Незважаючи на те, що судом першої інстанції вжито усіх заходів для належного повідомлення про час та місце розгляду справи ОСОБА_1 , останній не виявив бажання отримувати кореспонденцію суду, брати участь у розгляді справи, не вживав будь-яких заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З аналізу зазначених норм Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Крім того, Європейський Суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Таким чином, Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні вважає, що поновлення судом пропущеного строку без наведення обґрунтованих причин порушує принцип правової визначеності, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Причини, на які посилається захисник як на підставу для поновлення строку апеляційного оскарження постанови, суддя апеляційного суду вважає неповажними, а тому не бере їх до уваги.

З урахуванням наведеного та тих обставин, що апеляційна скарга подана захисником майже через сім місяців з дня ухвалення оскаржуваної постанови, тобто з суттєвим пропуском, визначеного ч.2 ст.294 КУпАП, строку на апеляційне оскарження постанови, який закінчився 21.10.2019 (з урахуванням вихідних днів), поважні причини для поновлення якого відсутні, тому необхідно відмовити в поновленні цього строку захиснику та повернути йому апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити захиснику Лавренчуку О.В. в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.10.2019 щодо ОСОБА_1 .

Повернути апеляційну скаргу з додатком апелянту.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.П. Денісов