Справа №150/287/20
Провадження по справі №3/150/145/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року с. Мазурівка

Суддя Чернівецького районного суду Вінницької області Суперсон С.П.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які складено інспектором СРПП № 1 Могилів-Подільського ВП ГУПН у Вінницькій області відносно

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

З протоколу серії ОБ № 68676 слідує, що 01 червня 2020 року о 15 годині 00 хвилин на автодорозі Р-36 Немирів Могилів-Подільський 100 км ОСОБА_1 керував мопедом Мегастар, б/н з явними ознаками алкогольного сп`яніння, запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків чим порушив вимоги п. 2.5 ПДРУ за що передбачено відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Судом було здійснено виклик ОСОБА_1 в судове засідання, свідченням чого слугують наявні при матеріалах судової справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень. Однак, ОСОБА_1 в судові засідання призначені на 20.07.2020 та 04.08.2020 за невідомих суду причин не з`являється.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Зважаючи на строки розгляду справи визначені ст.ст. 38, 277 КУпАП, за наявності належного і завчасного повідомлення ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи, справа про адмінправопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Близькі за змістом положення містяться у частині другій статті 4 КК України, відповідно до якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини другої статті 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення визнавалися законом як правопорушення.

Доцільно взяти до уваги, що у теорії права виділяють три види дії нормативно-правового акта : 1) пряма дія; 2) зворотна (ретроактивна) дія; 3) переживаючи (ультра активна) дія.

Переживаюча ( ультра активна) дія (окремі положення нормативно-правового акту продовжують свою дію навіть після втрати чинності внаслідок скасування всього нормативно-правового акта чи зміни відповідної його частини). Зокрема, ультра активність має місце тоді, коли приписи нормативно-правового акта, який діяв раніше, поширюються на не реалізовані або не припинені на момент втрати чинності правовідносини, оскільки дія акта, який вводиться замість діючого раніше, поширюється лише на нові правовідносини, що виникнуть після набрання ним чинності.

Виходячи із цих положень, до осіб, які до 01 липня 2020 року вчинили керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП, має бути застосовано закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.

Вирішуючи питання щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд виходить із наступного.

Протокол про адміністративне правопорушення складений у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП уповноваженим на такі дії інспектором СРПП № 1 Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом, а тому дані вказаного протоколу суддя визнає належним доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган /посадова особа/ встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту наведеної правової норми слідує, що вказані дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показанням технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Інспектором СРПП № 1 Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області у відповідності до вимог вище вказаної статті КУпАП зібрано достатньо належних доказів, які підтверджують винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме складено протокол про адміністративне правопорушення у відповідності до положень КУпАП, достовірність відомостей, які зазначені в ньому засвідчено підписами двох свідків правопорушення.

Отож, дослідивши та оцінивши в сукупності всі обставини справи, керуючись законом та правосвідомістю, приходжу висновку про те, що ОСОБА_1 порушено вимоги пункту 2.5 ПДР України, доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.ст. 34, 35, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність правопорушника ОСОБА_1 не встановлено, відповідно до ст. 21 Кодексу України про адміністративні правопорушення підстав для передачі адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 на розгляд громадській організації, трудовому колективу не встановлено. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що вина водія ОСОБА_1 повністю доведеною в тому, що він керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, при цьому вказана відмова засвідчена підписами двох свідків події.

При накладені адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 суддя враховує, що керування транспортним засобом в стані сп`яніння є небезпечним і досить поширеним правопорушенням, а накладення стягнення за адміністративне правопорушення передбачене статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення застосовується з метою запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами та має важливе значення для забезпечення безпеки дорожнього руху й експлуатації транспорту, захисту життя та здоров`я людей, майнових прав фізичних і юридичних осіб.

Отож, враховуючи особу правопорушника, його матеріальний стан, суддя вважає за необхідне призначити ОСОБА_1 покарання у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами. При цьому, суддя не вбачає підстав для накладення іншого виду стягнення.

Крім цього, відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір та порядок сплати якого встановлюється Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму 10 200 /десять тисяч двісті/ гривень з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить суму 420,40 грн.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Чернівецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

СУДДЯ С.П. СУПЕРСОН