запорізький апеляційний суд
Провадження №33/807/638/20Головуючий у 1-й інстанції Дмитрієва М.М.
Єдиний унікальний №333/3325/20Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року м.Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., за участі ОСОБА_1 , його захисника-адвоката Щербини Олени Георгіївни, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10 серпня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

Згідно з постановою суду, 13 червня 2020 року о 16 год. 20 хв. ОСОБА_1 у смт.Малокатеринівка по вул.Центральна, 61, керував автомобілем «ЗАЗ - 1102», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП посилаючись на те, що вказаним транспортним засобом в зазначений в постанові час і місці він керував у тверезому стані і був зупинений працівниками поліції без будь-яких на це причин.

Під час розмови з працівниками поліції, останні стали стверджувати, що нібито керуючи автомобілем він порушив швидкісний режим, що й стало причиною зупинки, але вони навіть і не намагалися скласти протокол про адміністративне правопорушення з цього приводу, оскільки відразу ж безпідставно стали підозрювати його в управлінні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, але у нього не було для цього вільного часу, і він запропонував пройти цей огляд, як це передбачено Законом, на місці за допомогою застосування спеціального технічного засобу.

При цьому попросив працівників поліції надати йому для ознайомлення сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Проте йому в цьому працівниками поліції незаконно було відмовлено. Тобто він не відмовлявся, як йому інкримінується в провину, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому порядку.

Працівники поліції відразу після зупинки транспортного засобу не запросили двох свідків до участі в оформленні матеріалу про адміністративне правопорушення, що підтверджується відеозаписом, наданим працівниками поліції. І тільки через певний час вони запросили до участі у складанні протоколу про адміністративне правопорушення лише одного свідка чоловічої статі, а жінку записали формально, вона не була присутньою під час спілкування з ним, що підтверджується відеозаписом. Суд першої інстанції не забезпечив допит цих свідків.

На відеозапису відсутній момент роз`яснення йому прав, передбачених ст.ст.55, 56, 59, 63 Конституції України та ст.268 КУпАП, як того вимагає положення п.11 Інструкції №1376, відеозапис відносно нього неповний, носить вибірковий характер.

Крім того, апелянт зазначає, що акт, який до 01 липня 2020 року встановлював адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння (ст. 130 КУпАП в редакції Закону України № 1446-УШ від 07 липня 2016 року), з 01 липня 2020 року був скасований Законом України № 2617-УШ з одночасною криміналізацією цих дій у ст. 286-1 КК України. Відтак Закон № 2617-VIIІ в цій частині зворотної дії не має.

Проте, оскільки з 03 липня 2020 року ці дії були декриміналізовані Законом України № 720-ІХ від 17 червня 2020 року з одночасним повторним запровадженням адміністративної відповідальності за їх вчинення у новій редакції ст. 130 КУпАП, Закон України № 720-ІХ від 17 червня 2020 року, в цій частині в силу пом`якшення відповідальності має зворотну дію, але виключно на період дії ст. 286-1 КК України (з 01 до 03 липня 2020 року), і не поширюється на правовідносини, які регулювалися ст. 130 КУпАП (в редакції Закону України № 1446-VIII від 07 липня 2016 року), оскільки порівняно із цією нормою, яка була скасована з 01 липня 2020 року, не пом`якшує відповідальності водіїв, не скасовує таку відповідальність та не покращує їх становище.

Відтак щодо дій водія неможливо застосувати ст. 130 КУпАП (в редакції Закону України № 1446-VIII від 07 липня 2016 року), оскільки вона скасована Законом № 2617-VIII, який зворотної дії не має, а також і ст. 130 КУпАП (в редакції Закону № 720-ІХ від 17 червня 2020 року), який також не має зворотної дії на правовідносини, що існували до 01 липня 2020 року. Внаслідок обраної законодавцем юридичної техніки відбулося переривання дії акта, який встановлював і продовжив встановлювати певну адміністративну відповідальність, шляхом його скасування 01 липня 2020 року та відновлення 03 липня 2020 року.

Таким чином на думку ОСОБА_1 , на правопорушення, що мали місце до 01 липня 2020 року та були передбачені ст.130 КУпАП поширюється дія Закону України від 22 листопада 2018 року №2617-VIII, як такого, що скасовує відповідальність за адміністративні правопорушення.

Заслухавши ОСОБА_1 та його захисника Щербину О.Г., які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, перевіривши матеріали справи, доводи, наведені у скарзі, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно розглянуті обставини справи, дотримані вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Висновки судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними у справі доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №062045 від 13.06.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, проте від проходження медичного огляду у встановленому законодавством порядку відмовився.

Дані обставини підтверджені поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які пояснили, що ОСОБА_1 в їх присутності на пропозицію співробітника поліції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

Крім того, даними відеозапису, долученого до матеріалів справи, об`єктивно встановлено, що ОСОБА_1 , у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, працівником поліції в присутності двох свідків було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, на що останній відмовився.

Таким чином, суд, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про їх належність та достатність для прийняття рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що йому не було запропоновано пройти огляд на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу, не ставить під сумнів законність прийнятого судом рішення. При цьому апеляційний суд виходить з того, що ч.1 ст.130 КУпАП встановлено відповідальність, зокрема і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч.4 ст.266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

А тому, ОСОБА_1 , щодо якого у поліцейських були підстави вважати, що він має ознаки алкогольного сп`яніння, було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що не суперечить положенням ч.4 ст.266 КУпАП, на що ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

Такий факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння зафіксовано на долученому до матеріалів справи відеозаписі, який, у відповідності до ст.251 КУпАП, є доказом у справі про адміністративне правопорушення, а тому обґрунтовано покладений судом в основу постанови.

З огляду на що, апеляційний суд критично ставиться до заперечень апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння.

Та обставина, що суд не допитав свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, не вплинула на об`єктивність розгляду справи та на правильність прийнятого судом рішення, оскільки пояснення вказаних свідків наявні в матеріалах справи, а факт їх присутності під час відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння зафіксовано на відеозаписі.

З огляду на наведене апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника про виклик і допит зазначених свідків та поліцейського, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Доводи апелянта щодо наявності у справі підстави для її закриття через скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону з огляду на наступне.

Так, до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Після набрання чинності зазначеного вище закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння виключено з ч.1 ст. 130 КУпАП та закріплено у ст.286-1 КК України.

Разом з тим, Законом України від 17 червня 2020 року № 720-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень", який набрав законної сили 03 липня 2020 року, внесені зміни до Закону № 2617-VIIІ.

Так, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX, у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запровадив нову редакцію ст.130 КУпАП та виключав адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, у зв`язку із запровадженням кримінальної відповідальності; у пункті 2 Розділу І Закону №2617-VIIІ виключено підпункт 171, яким доповнено КК України статтею 286-1. Отже, залишилась адміністративна відповідальність за вчинення таких дій.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Виходячи із цих положень, до осіб, які до 01 липня 2020 року вчинили правопорушення у виді відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння має бути застосований закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.

В даному випадку правопорушення вчинене 13 червня 2020 року, тобто до прийняття і набрання чинності Законом № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року (яким не скасовувалась, а фактично посилювалась відповідальність за вчинення вищевказаних дій).

Решта доводів апеляційної скарги на правильність та законність прийнятого судом рішення також не впливає і висновків суду не спростовує.

Відтак, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування за доводами, наведеними в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10 серпня 2020 року щодо ОСОБА_1 в цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Гончар

Дата документу Справа № 333/3325/20