ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/821/287/20 Справа № 700/235/20 Головуючий по першій інстанції Яценко Г.М.
Категорія: ч.2 ст.130 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції Биба Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 р. м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Биба Ю.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Лисянського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП ,-

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 066488 від 15.03.2020, ОСОБА_1 15.03.2020 о 01 год. 15 хв. в смт.Лисянка по вул.Тракторній, керував транспортним засобом ВАЗ 2105 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5. ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.2 ст.130 КУпАП.

Постановою Лисянського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі одна тисяча двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Не погодившись із оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Лисянського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2020 року, скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях доведеності складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі посилається на те, що інкриміноване йому адміністративне правопорушення він не вчиняв, а у суду першої інстанції не було достатніх та належних доказів вчинення ним адміністративного проступку, тому його було притягнуто до адміністративної відповідальності безпідставно, без доведеності порушення.

Зазначає, що матеріали справи свідчать про те, що він не визнавав себе винним у порушенні ПДР, про те суд не дав оцінку його поясненням і не навів даних, якими б вони були спростовані.

Вважає, що у протоколі про адміністративне правопорушення, наявного у матеріалах справи, який обґрунтовує його вину, маються ряд невідповідностей та суперечностей, які ставлять під сумнів та вказують на безпідставність притягнення його до відповідальності.

В судове засідання, призначене апеляційним судом на 17.07.2020 на 12:30 год. ОСОБА_1 не з`явилися. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, наявного у матеріалах справи, ОСОБА_1 про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або у суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Вважаю, що у відповідності до ч.6 ст.294 КУпАП перешкод для розгляду справи немає, а тому апеляційний розгляд можливо проводити у відсутності ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 ознайомився із матеріалами справи в суді першої інстанції 13.05.2020, тоді як апеляційну скаргу подав до суду 14.05.2020. За таких обставин, вважаю, що апелянтом не пропущений строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Так, відповідно до ст.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчують подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст.251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адміністративне правопорушення складається відповідно до ст.ст. 254-256 КУпАП.

Висновки судді про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.

Незважаючи на позицію ОСОБА_1 про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема даними:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 066488 від 15.03.2020, ОСОБА_1 15.03.2020 о 01 год. 15 хв. в смт.Лисянка по вул.Тракторній, керував транспортним засобом ВАЗ 2105 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5. ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.2 ст.130 КУпАП;

- пояснень від 15.03.2020, отриманих від свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно яких, ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та в Лисянській ЦРЛ.

Наведені обставини свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та обгрунтованість його притягнення до адміністративної відповідальності.

Неспроможними є доводи апелянта про те, що інкриміноване йому адміністративне правопорушення він не вчиняв, а у суду першої інстанції не було достатніх та належних доказів вчинення ним адміністративного проступку, тому його було притягнуто до адміністративної відповідальності безпідставно, без доведеності порушення.

Згідно вимог ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Пунктами 2,3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 №1452/735 передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (п.6 розділу І Інструкції).

Згідно п.7 зазначеної Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається з матеріали справи, а саме з пояснень від 15.03.2020, отриманих від свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , водій транспортного засобу ВАЗ 2105 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та в Лисянській ЦРЛ, та від якого відчувався запах алкоголю з порожнини рота.

Не підлягають до задоволення доводи апелянта про те, що матеріали справи свідчать про те, що він не визнавав себе винним у порушенні ПДР, тоді як суд не дав оцінку його поясненням і не навів даних, якими б вони були спростовані, оскільки свідчать лише про намагання ОСОБА_1 уникнути від адміністративної відповідальності.

Вважаю такими, що не підлягають до задоволення доводи апелянта про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення, наявного у матеріалах справи, який обґрунтовує його вину, маються ряд невідповідностей та суперечностей, які ставлять під сумнів та вказують на безпідставність притягнення його до відповідальності, оскільки апелянт хоч і зазначає про невідповідність та суперечність протоколу про адміністративне правопорушення, однак не конкретизує, які вони на його думку, тоді як у суду відсутні підстави вважати даний протокол таким, що має ряд невідповідностей та суперечностей.

В свою чергу, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 066488 від 15.03.2020 вбачається, що він складений уповноваженою на те посадовою особою, в якому заповнені всі передбачені графи та поставлені підписи уповноваженої на його складання посадової особи та свідків даної події.

Що стосується накладеного судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами, то воно відповідає санкції ч.2 ст.130 КУпАП, вимогам ст.ст.33, 34 КУпАП, щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративні правопорушення, є розмірним скоєному адміністративному правопорушенню, особі правопорушника та не містить його альтернативних видів.

З огляду на наведене, постанова Лисянського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2020 року щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування, як того просить апелянт, - відсутні.

Одночасно із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги на оскаржувану постанову місцевого суду сплатив судовий збір у сумі 630 грн. 70 коп., згідно квитанції від 11.05.2020, номер платежу: НОМЕР_2 , який підлягає поверненню відповідно Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Постанову Лисянського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 судовий збір у сумі 630 (шістсот тридцять) грн. 70 коп., за оригіналом квитанціївід 11.05.2020, номер платежу: НОМЕР_2 (дата прийняття: 11.05.2020, платник: ОСОБА_1 ).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Биба