ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/2214/20 Головуючий в 1 інст. Білоусова О.М.
Провадження № 33/807/455/20 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ст. 154 ч. 2 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 липня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 2 червня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Бердянським МВ УДМС України в Запорізькій області 30.08.2013 року, ІПН НОМЕР_2 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 грн. з конфіскацією собак породи німецька вівчарка чорного окрасу по кличці ОСОБА_2 , Марс та стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції 03.03.2020 року о 13 годині 00 хвилин ОСОБА_1 , перебуваючи по вул. Верхня в с. Деревецьке, вигулювала двох німецьких вівчарок чорного окрасу на прізвиська «Латіна» і «Марс» без намордників і повідків у невстановленому місці, чим порушила правила тримання собак та котів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати і провадження відносно неї закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування зазначає, що постанову вважає необґрунтованою, такою що винесена з порушенням норм діючого законодавства, вважає, що в матеріалах справи відсутні достатні докази, які б підтверджували наявність її вини у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП.

Вважає складений відносно неї протокол АПР 18 № 244784 від 19 березня 2020 року неналежним доказом, оскільки складений він із порушенням ст.ст. 254-256 КУпАП.

Так, виходячи з диспозиції ч. 2 ст. 154 КУпАП об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у триманні собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські міста, або вигул собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в невідведених для цього місцях, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну, а так само повторне протягом року вчинення порушення з числа передбачених ч. 1 цієї статті.

Отже ч. 2 ст. 154 КУпАП є бланкетною нормою, яка відсилає до відповідних нормативно-правових актів, що стосуються правил утримання собак та котів, які затверджуються відповідним рішенням органу місцевого самоврядування.

Проте в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні будь-які посилання на такі правила, а саме який пункт (розділ) цих правил був порушений і в чому це порушення проявилось, тобто в протоколі не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП.

Крім того, апелянт вважає, що протокол у порушення ч. 2 ст. 254 КУпАП складений 19 березня 2020 року в той час, як події, які нібито стали підставою для складання протоколу та зазначені в ньому, відбувались 3 березня 2020 року.

В протоколі не вказано жодного свідка чи потерпілого.

Виходячи зі змісту протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення (або такого, що готується) від 19.03.2020 р. та зави громадянки ОСОБА_3 від цієї ж дати, події відбулись 03.03.2020 року, до лікарні вона не зверталась, з огляду на що є незрозумілим, чому вона до поліції із заявою звернулась лише через 16 днів після події. При цьому згідно змісту її повідомлень, події відбувались у темну пору доби та господарів собак вона не бачила.

Згідно протоколу інкриміновано те, що « ОСОБА_1 , перебуваючи по вул. Верхня в с. Деревецьке вигулювала собак німецьких вівчарок…», проте свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такі обставини не підтвердили. Свідок ОСОБА_4 дав показання щодо подій, які нібито відбувались 03.03.2020 року о 21.00 години, а свідок ОСОБА_5 показала, що 03.03.2020 року о 13.00 годині бачила, як біля його будинку пробігли дві вівчарки чорного кольору, які належать ОСОБА_1 , однак незрозуміло, з чого свідок зробив висновок, що це собаки ОСОБА_1 , і яке відношення ця інформація має до події, яка відбувалась о 21.00 годині.

Сама вона дільничному інспектору пояснювала з питань щодо вигулу собак 03.03.2020 року о 21.00 годині.

Жодних пояснень щодо інкримінованого правопорушення, яке нібито відбулось 03.03.2020 року о 13.00 години і стосовно якого було складено протокол дільничний у неї не відбирав.

Вказує, що жодне з пояснень свідків, які додані до протоколу від 19.03.2020 року не стосуються інкримінованого їй правопорушення, повідомлення про скоєння якого до поліції не надходило.

Вказує, що згідно протоколу вона притягувалась до відповідальності за ч. 1 ст. 154 КУпАП 09.10.2019 року, але постанову про це до суду спрямовано не було.

Вважає, що свідки дільничний ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 конкретних обставин щодо подій 03.03.2020 року о 13.00 години не надали, всі їх показання є виключно їх припущеннями.

Також вважає, що суд накладаючи стягнення, у відповідності до ст. 33 КУпАП не врахував даних про її особу, оскільки таких даних в матеріалах справи не має.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішеннями ЄСПЛ у справах "Надточій проти України" (Заява № 7460/03), «Швидка проти України» (Заява № 17888/12) встановлено кримінальний характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У рішенні «Енгель та інші проти Нідерландів» від 8 червня 1976 року ЄСПЛ застосував критерії для визначення випадків, коли йдеться про кримінальне обвинувачення: критерій національного права ("перший критерій"), критерій кола адресатів ("другий критерій") та критерій правових наслідків для адресата ("третій критерій").

Наведені вище критерії є альтернативними відповідність хоча б одному з них обумовлює кримінальний характер того чи іншого публічно-правового обвинувачення.

Останній критерій полягає в оцінці форми та тяжкості правових наслідків (санкцій) для адресата у разі вчинення ним відповідного порушення.

З огляду на те, що санкція ч. 2 ст. 154 КУпАП передбачає накладення стягнення у вигляді штрафу з одночасною безальтернативною конфіскацією тварин, а ОСОБА_1 є власницею розплідника, що підтверджується сертифікатом Кінологічної спілки України (а.с. 24), провадження у цій справі повинно здійснюватися із дотриманням гарантій, які встановлює Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод для кримінального провадження, зокрема з дотриманням принципу презумпції невинуватості та критерію доведеності вини «поза розумним сумнівом».

З цього випливає, що обов`язок доводити вину, як складова презумпції невинуватості, покладається на адміністративний орган та посадових осіб, які встановили факт скоєння протиправного вчинку і порушили провадження в справі.

Натомість посадова особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, на переконання апеляційного суду, не зібрала належних доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП.

Так, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається із змісту протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 ставилося за провину вигул двох собак породи німецька вівчарка без намордників, повідків у невстановленому місці 3 березня 2020 року о13.00 годині, вчинений повторно.

Натомість зібрані докази, у тому числі показання ОСОБА_3 , заява якої стала підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , у переважній більшості вказують на інший час вчинення правопорушення, а саме 21.00 годину.

Зокрема такі письмові показання надали свідки ОСОБА_4 (а.с. 7), ОСОБА_3 у протоколі прийняття про вчинене кримінальне правопорушення від 19.03.2020 та у письмових поясненнях (а.с. 4, 5).

Свідок ОСОБА_9 у письмових поясненнях показав, що о 13.00 годині він бачив, як пробігли дві вівчарки без намордників та повідків (а.с. 6), однак у суді першої інстанції надав загальні пояснення щодо наявності конфлікту між мешканцями села та ОСОБА_1 , про те, що 18.04.2020 собаки напали на його теля, однак за подіями 3 березня 2020 року жодних пояснень не надав.

Інші допитані судом свідки вказували на події, які їм відомі зі слів інших осіб, або ж такі, що стосуються іншої дати чи часу.

Тобто жодна особа не підтвердила у суді обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення щодо вигулу ОСОБА_1 саме 3 березня 2020 року о 13.00 годині собак без намордників та повідків у невідведеному для цього місці.

Більш того, сама ОСОБА_1 була опитана посадовою особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення, за подією вигулу собак о 21.00 годині 03.03.2020, жодних пояснень про вигул тварин о 13.00 годині від неї не відбиралося, що суттєво порушує право особи на захист.

Залишилося не з`ясованим, чому за подіями, що можливо мали місце 03.03.2020, ОСОБА_3 звернулася до дільничого офіцера поліції із заявою лише 19.03.2020 р.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що постановою суду першої інстанції від 2 квітня 2020 року справу про адміністративне правопорушення було повернуто до Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області для належного оформлення, а саме для долучення до матеріалів справи належним чином засвідченої копії постанови про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 154 КУпАП, адже ч. 2 ст. 154 КУпАП передбачає відповідальність за повторне вчинення правопорушення, з числа передбачених частиною першої зазначеної статті (а.с 11).

Проте судове рішення залишилося без виконання, адже долучена до матеріалів справи копія постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Осипенківської сільської ради є незасвідченою (а.с. 12).

З огляду на зазначене апеляційний суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, не доведена відповідно до стандарту «поза розумним сумнівом», а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню із закриттям провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 2 червня 2020 року у відношенні ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 154 КУпАП скасувати і провадження закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу і події адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 310/2214/20