ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1059/20

10 серпня 2020 року

Суддя Костопільського районного суду Рівненської області Олійник П. В. розглянувши матеріали, що надійшли від Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючого

за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення БД № 196727 ОСОБА_1 12 травня 2020 року в 01 год. 58 хв. на автодорозі Н-25 Городище - Рівне - Старокостантинів керував транспортинм засобом Mercedes ML 270, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп"яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя та від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 7510» та проведення такого огляду в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні гр-н ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав та пояснив, що був безпідставно зупинений працівниками поліції. На його вимогу пояснити причину зупинки поліцейські пояснили, що він ніби-то перетнув суцільну лінію розмітки. Він заперечив проти цього та вимагав надати докази правопорушення. У відповідь поліцейські звинуватили його у керуванні автомобілем в нетверезому стані і запропоновали пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. В послідуючому його безпідставно закували в кайданки та привели свідків і пропоновали пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в їх присутності. Під час цього він намагався вияснити причину зупинки і, перебуваючи в стресовому стані внаслідок застосування до нього насилля, можливо і відмовився пройти огляд. Крім того, пояснив, що йому не роз`яснили про порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням технічних засобів на місці зупинки та не пред`являли сам технічний засіб. Вважає, що поліцейські свідомо затягнули оформлення адміністративних матеріалів щодо нього майже на дві години, що унеможливило його самостійне звернення до лікувальної установи для підтвердження того, що він не перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Суд, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до протоколу документи та відеофайли дійшов до наступного висновку.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд.

За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) хоч і за національним законом (ст. 130 КупАП) особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Також в деяких справах проти України ЄСПЛ розглядав питання про віднесення правопорушень передбачених КУпАП до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним (пункт 33 рішення у справі «Гурепка проти України», та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції (право на справедливий суд).

Наведені обставини свідчать, що адміністративне правопорушення передбачене статтею 130 КУпАП може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Частинами першою та другою статті 35 Закону України «Про національну поліцію» передбачені підстави для зупинки транспортного засобу, в тому числі у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху. Відповідно до частини третьої вищеназваного закону поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Як вбачається із відеофайлу поліцейський після зупинки на вимогу ОСОБА_1 пояснив, що причина зупинки перетин суцільної лінії розмітки. Як вбачається із доданого до адмінпротоколу рапорту поліцейського І.Максимовича у ньому не зазначено про конкретну причину зупинки, а лише вказано, що ним спільно з поліцейським ОСОБА_2 було зупинено транспортний засіб Mercedes ML 270, д.н. НОМЕР_1 відповідно до пункту 3 статті 35 Закону України «Про національну поліцію» та роз`яснено про причину зупинки з детальним описом.

Частиною першою ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення вимог розмітки проїзної частини доріг. Проте, як вбачається із доданих до адмінпротоколу доказів ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за порушення вимог розмітки проїзної частини доріг не притягувався. Як вбачається із відеофайла ОСОБА_1 було притягнуто до адмінвідповідальності за те, що був не пристебнутий ременем безпеки і не надав документи на право керування транспортним засобом.

Таким чином, відсутні докази, що ОСОБА_1 допустив порушення вимог розмітки проїзної частини доріг.

Виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що ОСОБА_1 був безпідставно зупинений по надуманій причині - переїхав суцільну лінію. Згідно відеофайлу інші причини зупинки ОСОБА_1 не повідомлялися. Крім того, правопорушення, за які останього було притягнуто до адмінвідповідальності (не пристебнутий і не надав документи) виявити під час руху в темну пору доби неможливо і це не могло служити підставою зупинки транспортного засобу.

Зважаючи на те, що працівниками поліції було безпідставно здійснено зупинку транспортного засобу ОСОБА_1 виникає сумнів у законності їх послідуючих дії. Крім того, посилання поліцейського І.Максимовича у рапорті на пункт 3 статті 35 Закону України «Про національну поліцію», якого не існує, викликає сумнів у компетентності поліцейських.

Відповідно ч. 1-4 ст. 42 Закону України «Про національну поліцію» поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати заходи примусу, в тому числі спеціальні засоби - засоби обмеження рухомості (кайданки). Згідно ч.7 ст. 42 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський зобов`язаний негайно зупинити застосування певного виду заходу примусу в момент досягнення очікуваного результату.

Як вбачається із відеофайлу працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння під час перебування останнього в кайданках.

Частиною 3 ст. 45 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються:

а) до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та чинить опір поліцейському або намагається втекти;

б) під час затримання особи;

в) під час конвоювання (доставляння) затриманого або заарештованого;

г) якщо особа своїми небезпечними діями може завдати шкоду собі і оточуючим;

ґ) проведення процесуальних дій з особами у випадках, коли вони можуть створити реальну небезпеку оточуючим або собі.

Внаслідок перегляду семи долучених до адмінпротоколу відеофайлів судом не встановлено підстав для застосування до ОСОБА_1 кайданок. Із цих же відеофайлів не встановлено, щоб ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, що також підтверджується і тим, що протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КупАП, щодо останнього не складалося, що могло б виправдати застосування поліцейськими кайданок.

Під час опитування (відеофайл ) ОСОБА_1 не вчиняє жодних протиправних дій і згідно ч.7 ст. 42 Закону України «Про національну поліцію» поліцейські зобов`язані були негайно зупинити застосування кайданок. Однак, поліцейські всупереч вищенаведій нормі закону продовжували утримувати ОСОБА_1 в кайданках.

Враховуючи, що кайданки до ОСОБА_1 застосовувалися незаконно, то суд вважає, що їх застосування проводилося з метою отримати признання у вчиненні правопорушення та здобуття доказів застосувавши насилля.

Згідно Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Визначення терміна «катування» наводиться у статті 1 Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання, згідно з якою катування означає будь-яку дію, якою будь-якій особі навмисне заподіюються сильний біль або страждання, фізичне чи моральне, щоб отримати від неї або від третьої особи відомості чи визнання, покарати її за дії, які вчинила вона або третя особа чи у вчиненні яких вона підозрюється, а також залякати чи примусити її або третю особу, чи з будь-якої причини, що ґрунтується на дискримінації будь-якого виду, коли такий біль або страждання заподіюються державними посадовими особами чи іншими особами, які виступають як офіційні, чи з їх підбурювання, чи з їх відома, чи за їх мовчазної згоди.

Згідно практики Європейського суду з прав людини докази, отримані внаслідок катувань, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду.

Зважаючи на те, що докази відмови у проведені огляду на стан алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 здобуто внаслідок незаконного застосування до нього насилля, то суд вважає, ці докази недопустимими.

Також відповідно до широкого розуміння доктрини «плодів отруєного дерева» будь-яке винне порушення поліцейськими конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили. Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зважаючи на викладене та враховуючи позицію ЄСПЛ щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», суд приходить до висновку про те, що протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення. Щодо пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , то із матеріалів справи вбачається, що ці пояснення складені у вигляді рукописної інформації про свідків та про особу щодо якої складався протокол про адміністративне правопорушення та місця проведення певних дій. Інші обставини завчасно були надруковані на відповідному бланку. Суд вважає, що ці пояснення самі по собі не можуть бути використані у якості доведення вини ОСОБА_1 ухиленні від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з огляду на те, що результати проведеного огляду неможливо використати у якості допустимого доказу вини ОСОБА_1 ..

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, та на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на вищесказане суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не доведена і провадження по справі необхідно закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Справу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу зазначеного адмінправопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі скарги через Костопільський районний суд.

СуддяП. В. Олійник