Справа № 509/2146/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2020 року Суддя Овідіопольського районного суду Гандзій Д.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого водієм МПП «САС», протягом року до адміністративної відповідальності не притягувався, проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В :

З протоколу серії ДПР18 № 442452 від 07.05.2020 р. о 19:25 год., складеного інспектором Овідіопольського ВП ГУНП в Одеської області ст. лейтенантом поліції Швець А.С, який надійшов до суду 14 травня 2020 р., вбачається, що 07.05.2020 р. о 16:00 год., на а/д Одеса-Чорноморськ, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Камаз-6520» д/н НОМЕР_1 , не перевірив надійність розташування і кріплення вантажу, не запобіг його випаданню, в результаті чого випало каміння та розбило ветрове скло припар кованого автомобілю «Toyota Land Cruiser 150», чим порушив вимоги п. 22.2 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності суду не надав, однак надіслав на адресу суду свої заперечення проти протоколу про адміністративне правопорушення, в яких свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не визнав та просив суд закрити провадження на підставі ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 11-18).

ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив однак надіслав на адресу суду свої письмові пояснення по справі про адміністративне правопорушення, разом із клопотанням про розгляд справи за його відсутності в якому просив застосувати до ОСОБА_1 , адміністративне стягнення передбачене ст. 124 КУпАП (а.с. 27-33).

Свідок ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду булла повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила (а.с. 26).

Дослідивши адміністративні матеріали, вважаю, що у діях ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, які не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне порушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, містить в собі фактичні данні про обставини правопорушення, і відповідно є одним з доказів по справі, у зв`язку з чим, судом, при вирішенні справи про адміністративне правопорушення, протокол оцінюється нарівні з іншими доказами по справі, перед якими, він не має переваги, та відповідно на підставі оцінки всіх доказів по справі, судом приймається відповідне рішення.

Відповідно до умов статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за внутрішнім переконанням, заснованому на всебічному, повному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Частиною 1 статті 256 КУпАП передбачено у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються : дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення), місце, час вчинення і суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до відповідальності та інше.

З протоколу серії ДПР18 № 273980 складеного 07.06.2020 р. о 00:12 год., складеного т.в.о. заступника командира роти № 7, батальйону 1 полку УПП в Одеської області лейтенантом поліції Аймагомедовим А.А., вбачається, що 06.06.2020 р. о 23:40 годині, в м. Одесі по пр-ту. Шевченка, 23, водій ОСОБА_4 керував автомобілем марки «Nissan Murano» д/н НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння ( запах алкоголю з порожнини роту, порушення мови, порушення координації рухів), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», на місці зупинки відмовився в присутності двох свідків, проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я також відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З протоколу серії ДПР18 № 442452 від 07.05.2020 р. о 19:25 год., складеного інспектором Овідіопольського ВП ГУНП в Одеської області ст. лейтенантом поліції Швець А.С, який надійшов до суду 14 травня 2020 р., вбачається, що 07.05.2020 р. о 16:00 год., на а/д Одеса-Чорноморськ, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Камаз-6520» д/н НОМЕР_1 , не перевірив надійність розташування і кріплення вантажу, не запобіг його випаданню, в результаті чого випало каміння та розбило ветрове скло припар кованого автомобілю «Toyota Land Cruiser 150», чим порушив вимоги п. 22.2 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ст. 124 КУпАП (а.с. 3).

Відповідно до п. 22.2 ПДР України, водій перед початком руху зобов`язаний перевірити надійність розташування і кріплення вантажу, а під час руху контролювати це, щоб запобігти його падінню, волочінню, травмуванню супроводжуючих осіб чи створенню перешкод для руху.

Відповідно до ч. 4 розділу IX Інструкції «з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», на схемі місця ДТП графічно зображуються та фіксуються такі об`єкти: 1) ділянка дороги, на якій сталась ДТП; 2) сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів та слідів; 3) транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїжджої частини та сталих орієнтирів; 4) сліди гальмового шляху коліс транспортних засобів: їх розміщення відносно елементів проїжджої частини; довжина від їх початку до кожного колеса транспортного засобу із зображенням місць розривів; довжина слідів на ділянках з різним покриттям; 5) інші сліди та предмети, що стосуються пригоди: розміщення частин та об`єктів (уламки кузова, частинки фарби, уламки скла, осипання ґрунту, сліди рідини), що відокремилися від транспортного засобу, відносно елементів проїжджої частини, транспортних засобів; площа розсіювання уламків скла, осипання ґрунту; 6) координати місця зіткнення, наїзду відносно сталих орієнтирів; 7) ширина проїжджої частини разом з роздільними смугами; 8) ширина тротуарів, узбіччя; 9) розміри ділянок з різним станом дорожнього покриття; 10) розміри та розміщення дефектів дорожнього покриття; 11) розташування дорожньої розмітки; 12) розташування світлофорів, дорожніх знаків та інших засобів технічного регулювання дорожнього руху; 13) розташування шлагбаума, засобів сигналізації, дорожніх знаків на підході до залізничного переїзду.

Судом встановлено, що в порушення вказаних умов Інструкції… зі схеми ДТП доданої до адміністративного протоколу серії ДПР18 № 442452 від 07.05.2020 року не вбачається відомостей, щодо об`єктів, що стосуються події та мають значення для об`єктивного визначення її причин, а саме на схемі ДТП відсутні уламки скла автомобіля марки «Toyota Land Cruiser 150», а також осипання ґрунту, що відокремилось від транспортного засобу марки «КАМАЗ 6520», д/н НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 (а.с. 4).

Відповідно до ст. 12 розділу II Інструкції «з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції», протокол про адміністративне правопорушення підписується уповноваженою посадовою особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. За наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення може бути підписано також цими особами.

Також судом встановлено, що в протоколі серії ДПР18 № 442452 від 07.05.2020 року, в графі «свідки чи потерпілі», відсутні ОСОБА_5 , місце проживання (перебування), підпис, хоча до вказаного адміністративного протоколу додано письмове пояснення свідка ОСОБА_3 , що є порушенням вказаних умов інструкції.

Судом не приймяються до уваги додані до письмових пояснень ОСОБА_2 , фото, як належний та допустимий доказ на підтвердження порушення правил дорожнього руху ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що вказані фото не містять на собі відомостей, щодо дати та часу коли вони були зроблені, на вказаних фото взагалі відсутні відомості, щодо самої суті адміністративного правопорушення, більш того суд звертає увагу, на той факт, що з першого фото взазагі вбачається час 11:16 год., тобто воно зроблено за 3 години до інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, а саме 16.00 год. (а.с. 29).

Більш того, суд вважає, що в даному випадку не можливо стверджувати, що саме невиконанням ОСОБА_1 вимог п. 22.2 ПДР України, перебуває в причинно наслідковому зв`язку з виникненням ДТП, у зв`язку з тим, що вказане ДТП відбулось на а/д Одеса Чорноморськ, та з врахуванням наданих доказів не вбачається, що саме з автомобілю марки «Камаз-6520», д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 випало каміння та розбило ветрове скло припар кованому автомобілю марки «Toyota Land Cruiser 150».

Згідно із ст. 272 КУпАП, як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

Щодо пояснень свідка ОСОБА_3 , які додаються до протоколу про адміністративне правопорушення, суд звертає увагу на той факт, що кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

В своїй прецедентній практиці даючи тлумачення Конвенції - ЄСПЛ неодноразово вказував, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати (пункт 41 справи «Олег Колесник проти України»).

Частини 1 і 3 (d) статті 6 Конвенції, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції (пункт 54 Рішення Європейського Суду у справі «Корнєв і Карпенко проти України»).

Так, письмове пояснення свідка, яке додане до адміністративного протоколу має одне із вирішальних значень для встановлення вини особи. Однак, суд звертає увагу на той факт, що вказані пояснення свідка не можуться прийматись до уваги судом, у зв`язку з тим, що остання в судове засідання не з`явилась, що позбавило суд можливості допитати останню в судовому засіданні.

Згідно із ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 62 Конституції України прямо вказує особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на його користь.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 № 23рп/2010 - конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті1,3, частина друга статті19 Основного Закону України).Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України(частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження - не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Розглядаючи питання ефективного засобу правового захисту Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в п. 114 Рішення від 10 вересня 2010 року у справі «Макфарлейн проти Ірландії» (заява № 31333/06), п. 38 Рішення Великої Палати від 29 березня 2006 року у справі «Ріккірді Піссаті проти Італії» (заява № 62361/00) зазначив, що засіб є ефективним тільки якщо він доступний та достатній.

В силу п. 255 Рішення ЄСПЛ від 12 грудня 2012 року у справі «Ель-Масрі проти колишньої Югославської Республіки Македонія» (заява № 39630/09) та п. 152 у справі «Кудла проти Польщі» (заява № 30210/06) від 26 жовтня 2000 року засіб повинен бути ефективним на практиці й по закону, а згідно п. 36-40 Рішення від 24 липня 2012 року у справі «Джорджевич проти Хорватії» (заява № 41526/10) при оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника.

У своєму рішенні від 17 березня 2009 року у справі «Хутман і Меус проти Бельгії» (заява № 9411/05) п. 44 ЄСПЛ зазначив, що національні органи повинні тлумачити та застосовувати своє національне законодавство без зайвого формалізму.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У випадку, коли наявні розбіжності щодо визначення природи (процесуальної чи матеріальної) окремого правового положення у національному законодавстві та практиці ЄСПЛ, то перевага повинна надаватися тому підходу, який є більш сприятливим для особи. Це випливає із принципів дії Конвенції, зокрема субсидіарності та мінімальних стандартів держава повинна забезпечити особі мінімальний рівень захисту, гарантований Конвенцією, що не виключає встановлення в національному законодавстві вищих стандартів прав людини.

У відповідності до положень ст. 247 п. 1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В даному випадку, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст. 247,251,252,256,276,284 КУпАП, Інструкцією «з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», Інструкцією «з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції», -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Гандзій Д.М.