Справа № 647/2107/20
№ провадження 3/647/1770/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2020 року Суддя Бериславського районного суду Херсонської області Кириленко М.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Скадовського відділення Новокаховського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого водієм у ПП « ОСОБА_2 », ідентифікаційний номер не надано, розглянуто у присутності порушника, якому роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, клопотань не заявлено

у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, суд

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАБ №405432, 05.08.2020 року о 16-38 год. ОСОБА_1 знаходячись на вул. Пасічна, у м. Скадовськ, будучи водієм маршрутного транспортного засобу Mersedes Benz 412D, д.н. НОМЕР_1 , перевозив пасажирів, знаходячись без засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисник масок, що закривають ніс та рот, чим порушив вимоги п.1 постанови КМУ №211 від 14.03.2020 року з додатками постанови №641 від 22.07.2020 року, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину не визнає, вважає, що провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу правопорушення, пояснив що під час руху транспортного засобу знаходився у захисній масці, цей факт могли підтвердити пасажири яких він перевозив, проте працівник поліції не відібрав пояснення жодного пасажира.

Вислухавши пояснення правопорушника, дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступних висновків.

Диспозицією ст.44-3КУпАП передбачено настання адміністративної відповідальності за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України Про захист населення від інфекційних хвороб , іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма є бланкетною та відсилає до спеціальних нормативно-правових актів.

В протоколі зазначено, що ОСОБА_1 перевозив пасажирів, знаходячись без засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисник масок, що закривають ніс та рот, чим порушив вимоги п.1 постанови КМУ №211 від 14.03.2020 року з додатками постанови №641 від 22.07.2020 року.

Відповідно до пункту 1 постанови від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» встановлено наступне:

1.Установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі COVID-19), з 1 серпня до 31 серпня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі регіони) карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061) та від 20 травня 2020 р. № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626)

Тобто в протоколі про адміністративне правопорушення не вказане посилання на конкретну норму закону щодо дотримання вимог в умовах карантину, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, що прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ (п. 31 рішення від 28 жовтня 2003 року у справі Ракевич проти Росії (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення від 13 грудня 2001 року у справі Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення від 23 вересня 1998 року у справі Стіл та інші проти Сполученого Королівства (Steel and Others v. the United Kingdom), згідно яких закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку .

Зокрема, ЄСПЛ нагадує, що національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві (п. 33 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Доменічіні проти Італії (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

На національному рівні Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29 червня 2010 року у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому необхідно враховувати, що у справі протокол про адміністративне правопорушення серії ГР 424141 від 06 квітня 2020 року, є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення (ст. 254 і 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Крім того протокол не містить відомостей про свідків, також не додано письмових пояснень пасажирів транспортного засобу, які б підтвердили той факт що водій керуючи транспортним засобом був без захисної маски, а із наданого до матеріалів справи диску із відео-фіксацією правопорушення не можливо встановити факт перебування водія без захисної маски під часу руху на автомобілі, видно лише що коли працівник поліції підійшов до автомобіля, то водій вийшов у масці.

Таким чином, оцінюючи вказаний доказ відповідно ст. 252 КУпАП, суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №405432 від 05.08.2020 року складений без дотримання вимог процесуального закону, що тягне за собою визнання його, як доказу, недопустимим.

З огляду на встановлені обставини, з урахуванням практики ЄСПЛ, відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутності сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд при відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення,суд приходить до висновку, що наявними у справі доказами не доведений факт вчинення останнім правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 44-3 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 44-3, 247 п. 1, 251, 256, 280 КУпАП, -

постановив:

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Херсонського апеляційного суду через Бериславський районний суд Херсонської області.

Постанова набрала законної сили __________ 2020 року.

Суддя М.О.Кириленко