Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/226/20 Головуючий у суді І-ї інстанції Волошина Н. Л.
Категорія - 173-4 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Широкоряд Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2020 року м. Кропивницький

Суддя Кропивницького Апеляційного Суду - Широкоряд Р.В., розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою адвоката Мусієнка В.В., в інтересах особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 червня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

Зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 ,

визнано винуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП.

За участі: ОСОБА_1 , захисника-адвоката Мусієнка В.В., Зелинської А.О., начальника служби в справах дітей Світловодської міської ради Потаніної О.П., головного спеціаліста в справах дітей виконкому Світловодської міської ради Степанець О.В.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 , визнано винною в тому, що вона працюючи вчителем Комунального закладу «Світловодська спеціальна школа Кіровоградської обласної ради» ОСОБА_1 систематично протягом січня лютого 2020 року, у дні, коли учень 3-а класу цього закладу малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на навчанні у Комунальному закладі «Світловодська спеціальна школа Кіровоградської обласної ради», вчиняла відносно нього булінг ( цькування), тобто психологічне насильство, яке полягало у байдужому ставленні та ігноруванні потреб дитини, що, враховуючи встановлений дитині діагноз «гіперактивність з дефіцитом уваги», призвело до відчування дитиною соціальної ізоляції, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілого.

Оцінюючи докази по справі в їх сукупності, у відповідності до вимог ст. 33, 252 КУпАП, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, а провадження у справі закрив, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Мусієнко В.В. в інтересах особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ГР №293069 від 02.03.2020 стосовно ОСОБА_1 декілька разів направлявся до суду, проте суд повертав його на доопрацювання для належного оформлення.

18.05.2020 протокол надійшов до суду втретє, при цьому недоліки в протоколі не були усунені, незважаючи на це 02.06.2020 суд першої інстанції прийняв рішення по суті, вийшовши за межі обставин зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Також апелянт вказує, що ОСОБА_1 не підписувала протокол про адміністративне правопорушення, їй не пропонували його підписати та складався він без її участі, а тому правопорушниця навіть не знала, що вона перебуває в статусі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому була позбавлено можливості захищати свої права до моменту розгляду справи в суді.

Крім того, скаржник вважає, що докази на які послався суд першої інстанції є неналежними та недопустимими, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог ст.256 КУпАП., пояснення потерпілого ОСОБА_4 взагалі не можна брати до уваги та розцінювати, як належний та допустимий доказ, оскільки з його діагнозом «гіперактивність з дефіцитом уваги» він не може сприймати реальність такою, яка вона є. Пояснення законного представника ОСОБА_5 також не можливо об`єктивно сприймати, вона є особою яка постійно вчиняє конфлікти, не завжди адекватно сприймає ситуацію, відмовляється слухати про неадекватну поведінку свого сина, вважає що вона є більш освічена в сфері виховання дитини ніж вчителі, які мають відповідну освіту та досвід роботи у цій сфері.

Пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також є недопустимими доказами, вказані особи товаришують з представником потерпілого Зелінською А.О. крім того за специфікою свої роботи жодних позитивних впливів на потерпілого не здійснювали.

Також апелянт зазначає, що ні суд ні працівники поліції не встановили час та місце вчинення неправомірних дій ОСОБА_1 стосовно потерпілого, також суд не звернув увагу, про факт знищення протоколу зборів педагогічного колективу школи, на якому констатовано відсутність неправомірних дій ОСОБА_1 .

Крім того, адвокат вважає, що постанова суду першої інстанції не містить характер вчиненого правопорушення ОСОБА_1 , ступінь вини та майновий стан, тобто суд виніс рішення без дотримання вимог ст.283 КУпАП.

В запереченнях на апеляційну скаргу, законний представник потерпілого ОСОБА_5 вказала на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1734 КУпАП повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Відтак, вважала висновки суду першої інстанції правильними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а апеляційну скаргу захисника безпідставною. Просила постанову залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Допитана в судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідок ОСОБА_8 , яка працює директором КЗ «Світловодська спеціалізована школа Кіровоградської обласної ради» пояснила, що працює на посаді директора 16 років, разом з ОСОБА_1 працює 15 років, характеризує її як освічену, виховану, толерантну особу, з високим професійним рівнем розвитку. Щодо наради, яка відбулася в кінці лютого повідомила, що там були присутні лише вчителі, проте за ініціативою батьків, запросили і їх. На нараді (зборах) обговорювали критерії спільних дій щодо навчання та виховання дітей.

Свідки ОСОБА_9 - заступник директора з навчальної роботи та ОСОБА_10 логопед, надали аналогічні пояснення.

Свідок ОСОБА_11 , яка працює практичним психологом в даному закладі, охарактеризувала ОСОБА_1 , як педагога позитивно, проте зазначила, що по відношенню до потерпілого вона підвищувала голос і була роздратована його поведінкою. Повідомила, що працює разом з Галузо 15 років, в школі також навчалися інші діти з аналогічним діагнозом, як у потерпілого, проте конфліктних ситуацій з вчителем у них не виникало. Крім того зазначила, що вона особисто два рази на тиждень проводила індивідуальні заняття з потерпілим ОСОБА_12 , групові заняття з класом з приводу даної ситуації не проводила, оскільки батьки написали заяву в якій відмовляються, щоб вона проводила такі заняття.

Свідок ОСОБА_1 , яка працює соціальним педагогом в даному закладі, охарактеризувала ОСОБА_1 як непрофесійного педагога, оскільки до дітей вона відносилася зверхньо, називала дітей по прізвищу. Щодо конфліктної ситуації яка виникла між ОСОБА_1 , та потерпілим повідомила, що боулінг був , проте вона зробила такий аналіз після виникнення цього конфлікту та після звернення представника потерпілого до органів поліції та органів освіти. З потерпілим ОСОБА_2 індивідуальні заняття не проводила, оскільки це не входить до її професійних обов`язків.

В судовому засіданні також допитувались свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 які є батьками дітей, які навчалися в класі ОСОБА_1 . Повідомили, що на зборах педагогічного колективу в кінці лютого 2020 року, на які були запрошені батьки, обговорювали ситуацію, яка склалася в класі і вирішили, що булінгу в діях ОСОБА_1 по відношенню до потерпілого не було. Також повідомили, що з їхнім класом працює інший вчитель, методи роботи якого не змінилися.

Заслухавши пояснення свідків, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та в її інтересах адвоката Мусієнка В.В. які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати, законного представника потерпілого ОСОБА_5 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали справи, зваживши та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, положеннями ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими.

Відповідно до ст.252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно п.3-1 ч.1 ст.1 Закону України «Про освіту» булінг (цькування) - діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Типовими ознаками булінгу (цькування) є:

· систематичність (повторюваність) діяння;

· наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності);

· дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1734 КУпАП характеризується:

-діяннями учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу;

-наслідками у вигляді заподіяння чи можливості заподіяння шкоди психічному або фізичному здоров`ю потерпілого;

-причинному зв`язку між діяннями та наслідками.

Суб`єктивна сторона цього адміністративного правопорушення характеризується умислом. Мотивом даного правопорушення може бути, як особиста неприязнь до потерпілого так і бажання самоутвердитися у суспільстві чи у будь-якій суспільній групі. Метою цього адміністративного правопорушення є завдання чи можливість завдання потерпілому фізичної чи психологічної шкоди.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини, які захищають фізичне та психологічне здоров`я потерпілого, його фізичну недоторканість, честь, гідність, сексуальну свободу.

За результатами апеляційного розгляду встановлено, що у ході розгляду справи у суді першої інстанції зазначені обставини, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1734 КУпАП не були доведені поза розумним сумнівом.

Так, відповідно до диспозиції ч.1 ст. 1734 КУпАП обов`язковою ознакою об`єктивної сторони є неодноразовість вчинення дій, передбачених даною нормою закону. Між тим, факт неодноразовості вчинення дій, передбачених зазначеною нормою закону у ході апеляційного розгляду не встановлено.

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР №293069 стосовно ОСОБА_1 вбачається, що суть адміністративного правопорушення, викладена в загальних рисах без конкретизації об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, зокрема, в протоколі вказано про вчинення ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_4 психологічного булінгу, проте, не конкретизовано, які саме насильницькі дії були вчинені порушником по відношенню до потерпілого та коли саме.

Відтак, в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не в повній мірі виписана об`єктивна сторона складу інкримінованого правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність зазначеного факту, необґрунтованість у цій частині як висунутого обвинувачення, так і висновків судді місцевого суду.

Суд вважає, що у судовому засіданні не доведено і наявність у діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1734 КУпАП. На думку суду, вчинення будь-яких дій, які проявляються у психологічному, фізичному, економічному чи сексуальному насильстві не утворюють складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1734 КУпАП за відсутності зазначених вище мотивів та мети цього адміністративного правопорушення.

Між тим, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 мала умисел, направлений на цькування ОСОБА_4 , діяла з метою його приниження чи з метою завдання шкоди його психологічному здоров`ю.

Як було встановлено, ОСОБА_1 працювала в спеціалізованій школі, кожна дитина в ній потребувала особливої уваги та методів навчання. ОСОБА_1 працювала в цій школі 15 років, проблем та конфліктних ситуацій з іншими учнями у неї не виникало, батьки та педагогічний колектив школи характеризують її позитивно, як освічену, виховану, з високим професійним рівнем розвитку людину.

Щодо пояснень свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_1 , суд оцінює їх критично.

Так, під час судового засідання, судом з`ясовано, що навчальний заклад, де навчається ОСОБА_16 , є спеціальним навчальним закладом, де навчаються діти з проблемами із здоров`ям різного характеру, де кожній дитини необхідний індивідуальний підхід та увага.

Тобто, ОСОБА_2 , є не єдиною дитиною у навчальному закладі, яка потребує додаткової уваги, як вважає його мати, ОСОБА_5 . Також, як пояснила сама ОСОБА_5 , у її дитини, окрім діагнозу «гіперактивність з дефіцитом уваги», існують інші проблеми із мозковою діяльністю, проте вона свідомо не бажає звертатися до лікарів, з офіційним встановленням даного діагнозу з особистих мотивів.

Тому, неможливо встановити наявність булінгу по відношенню до даної дитини, з боку ОСОБА_1 , виходячи лише із здійсненням нею виховного процесу, з урахуванням поведінки дитини в класі, де перебувають інші діти.

Критерії оцінки виховного процесу за даних обставин, є досить складними, і жоден психолог не здатен на сто відсотків визначити ідеальний психологічний метод підходу до дитини, оскільки такі діти часто не прогнозовані в своїх діях.

Як було встановлено судом, на протязі всього часу роботи, до ОСОБА_1 , не було жодних претензій, до методів її роботи та відношення до дітей.

Даючи покази суду, ОСОБА_11 та ОСОБА_1 , пояснили, що також постійно працюють у даному закладі, та будь яких скарг, зауважень на методи роботи ОСОБА_1 , не було. Із ОСОБА_12 та класом індивідуально не працювали, оскільки не було будь яких проблем. Свої висновки про наявність в діях ОСОБА_1 по відношенню до потерпілого ОСОБА_4 булінгу, вони зробили вже після виникнення конфліктної ситуації та звернення матері потерпілого з заявою до органів поліції та управління освіти та науки. Причому дані висновки були зроблені лише на припущеннях та інформації з боку ОСОБА_5 .

Крім того, як пояснила заступник директора ОСОБА_9 , конфліктна ситуація сталася внаслідок не булінгу, а в результаті віктимної поведінки ОСОБА_5 , де дитина стала своєрідним буфером у конфлікті ОСОБА_5 , з педколективом навчального закладу. А психологи ОСОБА_11 та ОСОБА_1 , не допрацювали.

Неврахування зазначених вище обставин під час розгляду справи у суді першої інстанції призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам закону. У зв`язку із цим, постанова судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 червня 2020 року стосовно ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

Враховуючи те, що у ході розгляду справи у діях ОСОБА_1 не було встановлено складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1734 КУпАП, провадження у цій справі підлягає закриттю із підстав, передбачених п.1.ч.1. ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Мусієнка В.В. в інтересах особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 червня 2020 року задовольнити.

Постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 червня 2020 року, стосовно ОСОБА_1 - скасувати.

Провадження в справі стосовно ОСОБА_1 , за ч.1 ст.173-4 КУпАП, закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова Кропивницького Апеляційного Суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

Апеляційного Суду Широкоряд Р.В.