ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2020 Справа №607/10132/20

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Грицак Р.М., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції у Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , водія маршрутного таксі,

за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

18 червня 2020 року із Управління патрульної поліції у Тернопільській області до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АА 652044 від 12 червня 2020 року, ОСОБА_1 12 червня 2020 року близько 16 год. 00 хв. будучи водієм маршрутного таксі №18 «ВАЗ А079-14», номерний знак НОМЕР_1 перебував в громадському транспорті без одягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс у томі числі виготовлених самостійно, а також здійснив міське перевезення пасажирів на вказаному транспортному засобі з перевищенням кількості місць передбачених для сидіння, а саме 24 місця, як в той самий час реєстраційним документом на транспортний засіб передбачено 20 місць для сидіння пасажирів, чим порушив п.п. 1 п.3 та п.40 Постанови КМУ від 20 травня 2020 року №392 за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ст. 44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засідання свою вину в інкримінованому адміністративному правопорушенні не визнав. Суду пояснив, що він в дійсності працює водієм та виконує пасажирські перевезення на маршрутному таксі «ВАЗ А079-14», номерний знак НОМЕР_1 , по маршруту № 18. Так, 12 червня 2020 року близько 16 год. 20 хв. він здійснював перевезення пасажирів в допустимій кількості. В подальшому він здійснив зупинку маршрутного таксі на зупинці громадського транспорту, відчинив двері щоб пасажири вийшли, проте пасажири, які перебували на зупинці, почали заходити в салон маршрутного таксі, він робив їм зауваження та просив покинути салон маршрутного таксі, однак вони на них не реагували, в цей момент до нього під`їхали працівники поліції. З приводу відсутності засобів індивідуального захисту, пояснив, що маска у нього була надіта на обличчі. А відтак, він не погоджується з обставинами викладеними в протоколі та просить закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Суд дослідивши та оцінивши всі докази в сукупності, приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 44-3 КУпАП, виходячи з наступного.

У відповідність до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, ст. 44-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно ч. 1 та ч. 4 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 392 від 20 травня 2020 року в редакції, яка діяла на момент складання протоколу, встановлено карантин на усій території України на період з 22 травня 2020 року до 22 червня 2020 року. Серед інших обмежень, пп. 1 п. 3 вказаної постанови встановлено, заборону перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Крім того, п. 4 вказаної постанови передбачено запровадження послаблення протиепідемічних заходів на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією, а саме з 22 травня дозволяються регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні за умови перевезення пасажирів у межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Водночас, підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення. Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення.

Об`єктивна сторона правопорушення за ст. 44-3 КУпАП проявляється в умисному порушенні правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених як Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», так і іншими актами законодавства.

Отже, об`єктивну сторону зазначеного правопорушення складає умисне порушення заборони Постанови Кабінету міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», а саме перевезення пасажирів рейсовими маршрутними таксі за межами допустимої кількості а також перебування в громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот.

Суб`єктивна сторона правопорушення - це внутрішня сторона правопорушення, що характеризує психічну діяльність особи в момент здійснення правопорушення. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є вина (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

При цьому, відповідно до Правил з надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 року №176, в яких міститься вичерпний перелік обов`язків водія автобуса при перевезенні пасажирів, такого обов`язку водія як контроль кількості пасажирів не передбачено.

В наданих суду матеріалах відсутні докази на підтвердження того, що саме на ОСОБА_1 , як водія маршрутного таксі покладено обов`язок здійснення контролю за кількістю пасажирів в салоні автобусу у відповідності до вимог п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Крім цього, окрім протоколу про адміністративне правопорушення та диску з відеозаписом матеріали справи не містять будь-яких інших доказів перевезення ОСОБА_1 , як водієм маршрутного таксі, пасажирів в кількості яка перевищує допустиму норму. На відеозаписі зафіксовано, що в момент, коли працівники поліції під`їхали, маршрутне таксі стоїть на зупинці з відчиненими дверима, в салоні перебуває певна кількість людей, однак встановити факт саме перевезення пасажирів понад допустиму кількість неможливо.

З приводу перебування в громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції був одягнений у масці.

Вказаний відеозапис не може бути належним доказом вини ОСОБА_1 , оскільки при перегляді останнього неможливо встановити, що в салоні маршрутного таксі під час руху перебували пасажири понад встановлену кількість, а не зайшли до нього на зупинці після зупинки маршрутного таксі. При цьому будь-яких інших доказів перевезення ОСОБА_1 пасажирів в кількості, яка перевищує допустиму норму, зокрема пояснень свідків або самих пасажирів суду не надано.

У відповідність до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення АА 652044 від 12 червня 2020 року складений відносно ОСОБА_1 , не відображає дійсних обставин, оскільки фабула адміністративного правопорушення, викладена в самому протоколі, не знайшла свого підтвердження під час слухання справи в суді, а інших доказів, які б підтверджували вину правопорушника немає.

Відповідно до вимог ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, а тому адміністративну справу слід провадженням закрити.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст.ст.283, 284, 285 КУпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП - закрити, у зв`язку відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Головуючий суддяР. М. Грицак