Справа № 461/649/20 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 33/811/369/20 Доповідач: Белена А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі:

судді - Белени А.В.,

з участю : представника митниці Дунаса М.О.,

представника - адвоката Кульчицького О.С.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Кульчицького О.С., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 04.02.2020 відносно ОСОБА_1 , за ст. 471 МК України,

встановив:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. 00 коп. , а також конфісковано товар вилучений згідно з протоколом про порушення митних правил №4964/20900/19 від 23.12.2019.

Стягнуто з ОСОБА_1 користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Галицької митниці Державної митної служби витрати за зберігання товару на складі митниці у сумі 454,56 грн.

Згідно постанови судді, 23.12.2019 близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_1 , повертаючись з приватної поїздки з Республіки Польща в Україну через м/п «Краковець/87» Галицької митниці ДМС транспортним засобом марки «Opel Movano», реєстраційний номер НОМЕР_1 в якості водія, обрав для слідування смугу спрощеного митного контролю «зелений коридор», чим своїми діями заявив про відсутність в нього будь-яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню або які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження. Під час проведення поглибленого огляду транспортних засобів, в багажному відділенні автомобіля без ознак приховування було виявлено товари, які відповідно до ст. 378 МК України та Постанови КМ України № 434 від 21.05.2012 обмежені до переміщення через митний кордон України, а саме: 4 мішки по 25 кг фосфату харчового Номіна т.м. «Novichem», 2 мішки по 25 кг желатину харчового т.м. «ITALGELATINE» та 88 кг кишки натуральної мороженої без маркування.

Дану постанову оскаржив адвокат Кульчицький О.С., в інтересах ОСОБА_1 , та просить поновити строк апеляційного оскарження; звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення; повернути ОСОБА_1 вилучений товар для проведення митного оформлення.

Щодо пропущеного строку апеляційного оскарження, то слухання справи відбулося без участі ОСОБА_1 так, як повідомлення про розгляд в суді йому не надходило, копії постанови від 04.02.2020 йому не направлялося. Його при оформленні протоколу повідомили, що справа розглядатиметься 16.01.2020, однак в той день розгляд справи не відбувся. Про існування постанови ОСОБА_1 довідався 12.02.2020 при ознайомлені зі справою і тоді з`ясувалося, що матеріали справи в суд надійшли тільки 21.01.2020. Строк пропущений не з вини ОСОБА_1 .

Апелянт вважає, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки не з`ясовано повно всі фактичні обставини справи та не надано оцінку наявним в матеріалах справи доказам.

В апеляційній скарзі апелянт, покликається на те, що при оформлені протоколу ОСОБА_1 показував товарну накладну на товар, але її до уваги не взяли, а в суді першої інстанції її пред`явити не мав можливості. Вартість товару, який перевозив ОСОБА_1 становить 4 228 польських злотих, що станом на 23.12.2019 становить 25 663, 96 гривень.

Апелянт зазначає, що встановлення вартості товару за допомогою службової записки може становити 35600 грн, але при цьому не зазначено які характеристики та опис товару використовували при обрахунку. Таким чином службова записка не може бути використана як доказ у справі. Крім того, ОСОБА_1 не знав про необхідність сплати митних платежів при переміщені товару через кордон, його дії не були спрямовані на спричинення шкоди державним інтересам. На утримання в нього перебуває дочка 2020 р.н. і визначена сума штрафу та конфіскація товару є для нього надмірним покаранням.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 , який були належним чином повідомлені про місце, час та дату розгляду апеляційної скарги не прибув, однак його представник повідомив, що його неявка пов`язана з відсутністю транспортного сполучення через карантинні вимоги. Просив розглядати справи без участі ОСОБА_1 .

Заслухавши думку представника - адвоката Кульчицького О.С. про задоволення апеляційної скарги, міркування представника митниці, який підтвердив правильність складення протоколу про порушення митних правил та просив постанову суду першої інстанції залишити в силі, перевіривши матеріали справи про порушення митних правил та доводи викладені в апеляційній скарзі, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Поважність причин пропуску скаржником строку на подачу апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому цей строк необхідно поновити.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно ч.1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою противоправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений законодавством України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, через митний кордон України.

У відповідності до вимог ст. 489 МК України суд при розгляді справи про правопорушення митних правил зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як видно з постанови судді першої інстанції, ці вимоги закону були виконані. Суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, належним чином вмотивував своє рішення з цього приводу.

Відповідно до ст. 471 МК України, передбаченим у цій статті адміністративним правопорушенням є порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Таким чином, за переміщення через митний кордон України товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення, особа, яка формою проходження митного контролю обрала смугу спрощеного митного контролю, несе відповідальність за ст.471 МК України.

Покликання апелянта про те, що ОСОБА_1 не знав про необхідність сплати митних платежів, його діями державним інтересам не було завдано шкоди, а також те, що ОСОБА_1 надавав працівникам митниці документ, який підтверджує вартість не задекларованого товару, нічим не підтверджені та не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, представник ОСОБА_1 адвокат Кульчицький О.С. не заперечив факт того, що вартість вилученого товару, навіть по документу (з перекладом) - по відправленню товару, наданому суду першої інстанції - з описом товарів придбаних ОСОБА_1 , становить більше 500 євро, що перевищує вартісну норму товару дозволеного для перевезення через кордон.

Представник митниці ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції показав, що ОСОБА_1 нічого не заважало поїхати по «червоному коридору» і належним чином, на підставі документу по відправленню товару, задекларувати товар. Однак, він цього не зробив. Крім того товар, який вилучили у ОСОБА_1 , обмежений до переміщення через кордон України і останнім порушені норми дозволені на перевезення товару по вазі та вартості товару.

Так, у відповідності до вимог частини 1 статті 374 Митного кодексу України Умови ввезення (пересилання) громадянами товарів на митну територію України, товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 1000 євро, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, та товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами.

Відповідно до частини 4 статті 374 Митного кодексу України, товари (крім підакцизних), що ввозяться громадянами у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі, сумарна фактурна вартість та/або загальна вага яких перевищують обмеження, встановлені частиною першою цієї статті, але загальна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг (при ввезенні через інші пункти пропуску через державний кордон України).

Санкцією статті 471 МК України передбачено конфіскацію товарів, які були безпосередніми предметами правопорушення, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України.

Отже, суд першої інстанції, відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП, повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.

При накладені стягнення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, врахував характер вчиненого правопорушення, дані про особу ОСОБА_1 , ступінь його вини та інші обставини, а тому обґрунтовано обрав йому остаточне стягнення відповідно до вимог ст. 471 МК України.

Покликання апелянта про можливість звільнення ОСОБА_1 , у відповідності до вимог ст. 22 КУпАП, від адміністративної відповідальності через малозначність вчиненого адміністративного правопорушення, є голослівним, оскільки ОСОБА_1 , перетинаючи кордон України, не поцікавився умовами такого перетину і намагався ввезти в Україну товар, який обмежений до переміщення через митний кордон. Крім того порушив вагові та вартісні показники на товар, дозволені до ввозу в багажному відділенні.

З огляду на викладене, знаходячи постанову судді законною, обґрунтованою суд апеляційної інстанції не вбачаю підстав для її скасування, а відповідно, і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, ст.530 МК України, суд, -

постановив:

Поновити адвокату Кульчицькому О.С. строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу адвоката Кульчицького О.С., в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 04.02.2020, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 471 МК України, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Львівського апеляційного суду А.В. Белена