Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/245/20 Головуючий у суді І-ї інстанції Волошина Н. Л.
Категорія - 172-6 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ремез П. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2020 року. м. Кропивницький

Суддя судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду Ремез П.М., за участі секретаря судового засідання Волошиної Н.С., прокурора Зіновьєва М.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , та його захисника - адвоката Філоненко О.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.06.2020 року, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодськ Кіровоградської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого на утриманні двох дітей 5 і 9 років,

за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.06.2020 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Стягнуто у дохід держави судовий збір у сумі 420 грн. 40 коп.

Згідно постанови суду ОСОБА_1 визнано винуватим в тому, що він обіймаючи до 10.02.2020 року посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції Світловодського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області та будучи, відповідно до пп. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушив вимоги частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», не своєчасно без поважних причин, 20 березня 2020 року подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, неохоплений раніше поданими деклараціями.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду, а провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Своє прохання апелянт мотивує тим, у нього не було умислу на вчинення адміністративного правопорушення. Зазначає, що невчасне подання декларації обумовлене перебуванням його за кордоном. Він спільно зі своєю дружиною ОСОБА_2 14.02.2020 вирушив у туристичну подорож, з якої планував повернутися до України приблизно 06-08 березня 2020 року. 15 лютого 2020 року вони перетнули кордон України з Республікою Польща, а в подальшому поїхали до м. Мюнхен Німеччина, де пробули п`ять днів. Після чого, 20.02.2020 року поїхали в Італію до м. Венеції. Однак, по дорозі зупинилися в місті Больцано. У зв`язку з розповсюдженням короновірусної інфекції на всій північній Італії було введено карантин. На вулицях патрулювали працівники поліції, які штрафували за порушення карантину, а тому вони змушені були виконувати вимоги уряду Італії та місцевих органів влади та перебували на самоізоляції в хостелі.

Вказав, що декларацію не подав до виїзду за кордон, у зв`язку з тим, що після звільнення у нього не було даних про розмір доходів, які йому обіцяли надати, а також він розраховував на те, що з подорожі повернеться до України 06-08 березня 2020 року та планував подати декларацію у визначений строк до 10 березня 2020 року.

Перебуваючи за кордоном він все ж таки вживав заходи для виконання свого обов`язку для подачі декларації. Так, він попросив свого брата, який навчається та мешкає у м. Кропивницькому поїхати до м. Світловодськ додому ОСОБА_1 і встановити на комп`ютер, на якому зберігався електронний цифровий підпис ОСОБА_1 , комп`ютерну програму «Team Viewer», для віддаленого доступу до свого комп`ютеру. Всі ці дії зробив його брат, вислав йому код доступу, і він зміг подати декларацію 20.03.2020. Вказує, що саме введення карантину завадило повернутися в Україну і відповідно вчасно подати декларацію.

Посилаючись на ряд положень статей КУпАП, Конституції України, рішень ЄСПЛ, вимоги Закону України «Про запобігання корупції», просить задовольнити апеляційну скаргу.

Вислухавши ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Філоненка О.В., які підтримали вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою і заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 256 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та його вина у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно диспозиції ч. 1 ст.172-6 КУпАП відповідальність за вказане правопорушення настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а"і"в"пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Згідно п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є поліцейські.

Відповідно до підпункту 2 пункту 5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання)інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб,уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування,затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 10 червня 2016 року, декларація перед звільненням - декларація, яка подається відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 Закону не пізніше двадцяти робочих днів з дня припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у підпунктах «а»,«в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону. Така декларація охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду. Останнім днем такого періоду є день припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у підпунктах «а»,«в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону. Під раніше поданими деклараціями розуміються декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону.

Втім, вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Враховуючи положення ст. 1 Закону № 1700-VII, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов`язана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на несвоєчасне подання декларації.

Як встановлено із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 з 09.12.2016 обіймав посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Світловодського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області (а.с.21).

Наказом ГУНП в Кіровоградській області №51 о/с від 07.02.2020, відповідно до п.7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції, з 10.02.2020 (а.с.20).

Згідно витягу Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування вбачається, що ОСОБА_1 подав декларацію (перед звільненням) суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування 20.03.2020, тобто з порушенням визначеного законом строку (а.с.8).

З пояснень ОСОБА_1 , які підтверджені належними та допустимими доказами (а.с.57-58, 64-73), та яким суд першої інстанції не надав належної оцінки, вбачається, що останній не мав умислу на несвоєчасну подачу декларації, оскільки перебував за кордоном. Через загострення епідемічної ситуації пов`язаної з поширенням захворювання, викликаного новим типом коронавірусу (2019-nCoV) у північному регіоні Італії, де саме і перебував ОСОБА_1 , були запровадженні карантинні заходи. За таких обставин, він не зміг повернутися до України у заплановані дати 06-08 березня 2020 року і відповідно подати декларацію вчасно.

На відсутність умислу у діях ОСОБА_1 не подавати декларацію, свідчать і ті обставини, що перебуваючи за кордоном, не маючи змоги безперешкодно повернутися до України, вживав заходи для подання декларації. Брат ОСОБА_1 , який навчається і мешкає у м. Кропивницькому, на його прохання їздив 15.03.2020 і 20.03.2020 до м. Світловодськ (відстань 107, 9 км), аби встановити на комп`ютері, на якому зберігався електронний цифровий підпис ОСОБА_1 програму за допомогою, якої останній зміг віддалено користуватися своїм комп`ютером та подав декларацію 20.03.2020.

Висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не надав докази на підтвердження того, чому ці дії не були виконані в межах визначеного законом строку протягом 20 днів з часу звільнення останнього, є безпідставними.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 умислу на порушення вимог фінансового контролю.

Так, в діях ОСОБА_1 убачається несвоєчасне подання декларації, але з причин, що не залежали від його волі (закриття кордонів через коронавірус), тобто у даному випадку фактичними обставинами справи підтверджено несвоєчасне подання декларації з поважних причин.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП вказане правопорушення настає лише у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації, що в даному випадку не підтверджено дослідженими доказами по справі, а навпаки надані ОСОБА_1 докази підтверджують його перебування за кордоном з 15.02.2020 по 10.05.2020 (а.с.57). У зв`язку з епідемією хвороби - коронавіруса (2019-nCoV), було встановлено карантин та закрито кордони між державами для безперешкодного пересування людей, а також зупинено на тривалий час (більше 3-х місяців) будь-яке сполучення між країнами у всьому світі, а саме залізничне, автобусне та авіаперевезення.

Висновок суду про те, що ОСОБА_1 не надав доказів з цього приводу є непереконливим, оскільки вказані обставини є загальновідомими із засобів масової інформації, а саме з мережі Інтернет та з новин на телебаченні.

Більше того, поза увагою суду першої інстанції лишилось і те, що згідно із Законом України № 530-ІХ від 17.03.2020, розділ ХІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції», доповнено п.21, який передбачає, що декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які відповідно до статті 45 цього Закону подаються за минулий рік до 1 квітня, у 2020 році суб`єкти декларування подають до 1 червня.

Суб`єкти декларування, які у період до 1 червня 2020 року не мали можливості подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачену абзацом першим частини другої статті 45 цього Закону, або повідомлення про суттєві зміни у майновому стані відповідно до статті 52 цього Закону у зв`язку із встановленням на території їх проживання карантинно-обмежувальних заходів, звільняються від відповідальності за несвоєчасне подання такої декларації чи повідомлення у зазначений період.

Зважаючи на викладене вище, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 , як об`єктивної так і суб`єктивної сторони, а відтак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, суд знаходить обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а тому вважає за необхідне постанову судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст. 247, п. 2 ч. 8 ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, а постанову судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 червня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати.

На підставі п. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Ремез П.М.