Справа № 366/907/20
Провадження № 3/366/646/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року смт. Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Гончарук О.П., розглянувши справу про адміністративні правопорушення, матеріали якої надійшли з Іванківського відділення поліції Вишгородського відділу поліції ГУНП в Київській області, щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

За протоколом ОСОБА_1 01 травня 2020 року, близько 16 год. 00 хв., в с.Вересня по вул. Центральна водій керував автомобілем ВАЗ-21063, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, з згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «DRAGER ARBL-0621» в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.9 А Правил дорожнього руху.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, пояснив, що він дійсно перебував в стані алкогольного сп`яніння, однак транспортним засобом не керував.

За результатами дослідження доказів суд вважає, що допустимих доказів вчинення з боку водія ОСОБА_1 вказаного правопорушення суду не подано.

Так, згідно з даними, водій ОСОБА_1 у їх присутності пройшов огляд на стан сп`яніння із використанням приладу «Драгер», (позитивний результат 2,59 %).

Як видно з даних відеофіксації цих подій на камері поліцейських, співробітники поліції не зафіксували факту управління транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 пояснив, що не керував транспортним засобом, а тільки перебував в зазначеному автомобілі, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В пункті 27 постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

В матеріалах справи відомості, що саме особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 керував транспортним засобом вказані лише в складеному протоколі про адміністративне правопорушення, інших доказів цього факту, в матеріалах справи немає та поліцейськими не додано.

З врахуванням ст.251 КУпАП, ст. 62 Конституції України не можуть бути визнаними належними та допустимими доказами відомості, що містяться лише у протоколі про адміністративне правопорушення, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із вищевказаним стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Відповідно до ч.1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Суд приходить до висновку, що огляд порушника на стан алкогольного сп`яніння було проведено саме з порушеннями, оскільки поліцейські не становили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та виконання функцій водія, що слугувало б підставою для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Частиною третьою ст.62 Конституції України визначено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п.1 ч. І ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки поліцейські не становили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та виконання функцій водія, що слугувало б підставою для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, тому відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 251, 252КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя: О.П. Гончарук