Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Тютюн Т.М. за участю ОСОБА_1 - особи, щодо якої винесено постанову, захисника Голуба В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Голуба В.А. на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2020 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тульчин Вінницької області, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.04.2020 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Як встановив суд, 16 березня 2020 року о 1 годині ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "Renault Megane" д/н НОМЕР_2 на вул. Київський шлях, 1-д в м. Борисполі Київської області з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).

В апеляційній скарзі захисник Голуб В.А. зазначає, що суд поклав в основу прийнятого рішення недопустимі докази і виніс постанову, зміст якої не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, оскільки, фактично, в її мотивувальній частині замість формулювання правопорушення, визнаного судом доведеним, викладено зміст протоколу, що не узгоджується з вимогами ст.ст.245, 280 КУпАП. Посилаючись на сформовані висновки в рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства", стверджує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи та не узгоджується _______________________________________________________________________

Справа № 33/824/2140/2020 Постанова винесена суддею Ткаченком Д.В.

Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

із стандартом доказування "поза розумним сумнівом". У постанові судді зазначено лише про наявність відеозапису, але не вказано, яку інформацію містить відеозапис, її юридичний аналіз, а також відомості про технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, відсутні ці дані і в протоколі про адміністративне правопорушення, що з огляду на правовий висновок у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 15.11.2018 року в справі № 524/5536/17 свідчить про те, що відеозапис не може вважатися належним доказом на підтвердження факту порушення водієм ПДР.

Пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 написані на бланку, їх зміст щодо подій, які утворюють об`єктивну сторону складу правопорушення, заздалегідь надрукований при виготовленні бланку, що викликає сумніви в об`єктивності відібраних пояснень. На переконання захисника, пояснення не можуть вважатися належним доказом правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки ці особи в судовому засіданні безпосередньо судом не допитувалися, а тому відповідно до правової позиції у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 27.06.2019 року в справі № 560/751/17 їх свідчення не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_4 правопорушення.

Посилаючись на положення ст.ст.31, 35, 40 Закону України "Про Національну поліцію", п.3.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 100 від 03.02.2016 року, стверджує, що з матеріалів справи не вбачається і судом не встановлено причину зупинки транспортного засобу, і наданий суду відеозапис не може бути доказом в силу положень ст.251 КУпАП, адже відсутні відомості, що поліцейський повідомив ОСОБА_1 про причину зупинки, про фіксацію, яка не здійснювалася безперервно. Рапорт поліцейського не підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, як і відеозапис, адже з камери, яка розміщена в салоні поліцейського автомобіля, не видно номер транспортного засобу та особу, яка ним керувала. Оскільки транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено поліцейськими без передбачених законом підстав, наслідком цього є недопустимість всіх зібраних доказів. До того ж, рапорт, на переконання захисника, не може бути доказом, оскільки складений посадовою особою, уповноваженою на складання протоколу, яка виконує свої професійні обов`язки, а тому її дії можуть бути необ`єктивними.

Що стосується направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, довідок про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія, про відсутність повторності, то вони згідно з ст.251 КУпАП також не можуть бути доказами.

З огляду на викладене та положення ст.62 Конституції України, згідно з якою усі сумніви щодо винуватості особи тлумачаться на її користь, просить постанову судді скасувати і закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення захисника Голуба В.А. і ОСОБА_1, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції згідно з ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушення і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є обґрунтованим і підтверджується наявними в справі доказами.

Такими доказами є дані, зафіксовані в: протоколі про адміністративне правопорушення, в якому детально викладено суть порушення, вчиненого ОСОБА_1 , про що зазначено раніше; письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, рапорті поліцейського, з якого вбачаються причина зупинки керованого ОСОБА_1 транспортного засобу та обставини вчинення ним правопорушення, записі портативного відеореєстратора поліцейського.

Оскільки вказані докази об`єктивно узгоджуються між собою, їх правильно покладено в обґрунтування висновків суду.

При цьому суд правильно не взяв до уваги пояснення ОСОБА_1 , який заперечив свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, посилаючись на недовіру лікарю, який, на його думку, був упередженим і некваліфікованим.

Такі пояснення судом апеляційної інстанції розцінюються як намагання уникнути відповідальності, оскільки нічим не доведені припущення ОСОБА_1 стосовно упередженості та некомпетентності лікаря не звільняли його від обов`язку на вимогу поліцейського пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння.

Стверджуючи про недопустимість даних у протоколі про адміністративне правопорушення, який нібито не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, захисник в апеляційній скарзі посилається виключно на практику ЄСПЛ, однак не вказує, в чому полягає така невідповідність з урахуванням вимог національного законодавства.

У мотивувальній частині постанови зазначено формулювання вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, яке відповідає диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, і те, що воно збігається зі змістом протоколу, навпаки, відповідає практиці ЄСПЛ, зокрема, в рішеннях "Малофєєва проти Росії", "Карелін проти Росії". Дійсно, у відповідності з ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, які в цій постанові відсутні. Однак, вказана обставина не може бути формальною підставою для скасування постанови, оскільки ніяким чином не впливає на її законність та обґрунтованість.

Зміст письмових пояснень свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також присутність цих осіб при оформленні матеріалів справи про адміністративне правопорушення стороною захисту не оспорюються, на користь чого свідчить те, що клопотання про їх виклик в судове засідання для надання пояснень не заявлялося. У зв`язку з цим посилання захисника на те, що зміст пояснень свідків викликає сумніви в їх об`єктивності лише з огляду на оформлення їх на бланку, є надуманими. Ніяких висновків про застосування норм права постанова Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 27.06.2019 року в справі № 560/751/17 не містить, в ній лише зазначено, що письмові пояснення свідків не можуть бути беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення, у той час як в даній справі, окрім цих пояснень, містяться й інші докази.

Що стосується наявного в справі запису портативного відеореєстратора поліцейського, то, як зазначає захисник в загальному підсумку надано 54 хвилини 25 секунд відеоматеріалів, яких, на переконання апеляційного суду, цілком достатньо для того, щоб пересвідчитись у вчиненні ОСОБА_1 дій з метою ухилення від огляду на стан сп`яніння.

Згідно з п.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018 року, яка є чинною на даний час, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

Разом з тим відсутність у справі носія, на якому б було зафіксовано безперервне спілкування порушника з поліцейськими з моменту зупинки транспортного засобу і до закінчення оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, не свідчить про те, що відеозапис не є доказом в силу положень ст.251 КУпАП, як про це стверджує захисник.

На одному із записів зафіксовано рух автомобіля "Renault Megane" білого кольору, який рухається попереду патрульного автомобіля і зупиняється на вимогу поліцейських. ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом. У зв`язку з цим відсутність відеозапису з фіксацією автомобіля у русі, яким керував саме він, що об`єктивно пояснюється ракурсом відеозйомки із заднього плану, ніяким чином не впливає на правильність прийнятого суддею рішення.

Всупереч доводам захисника направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, довідки про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія, про відсутність повторності, рапорт є документами, а відтак згідно з ст.251 КУпАП - джерелами доказів. Самі по собі вони не доводять винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, однак підтверджують дотримання вимог закону та відомчих нормативних актів поліцейськими при оформленні матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Наявний у справі рапорт поліцейського пояснює причину зупинки транспортного засобу, оскільки до поліцейських звернулася громадянка з повідомленням про те, що вона, можливо, забула в автомобілі таксі ноутбук. Даними у рапорті суддя місцевого суду не доводив факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, оскільки протокол про вчинення ним таких дій не складався, у зв`язку з цим незрозуміло, які дії поліцейських, пов`язані із складанням цього рапорту, можуть мати характер, направлений на притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена повністю.

Стягнення на ОСОБА_1 накладене в межах строків, встановлених ст.38 КУпАП, і відповідає санкції відповідної частини статті.

Таким чином постанова судді є законною та обґрунтованою і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Голуба Віталія Анатолійовича залишити без задоволення, а постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2020 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 /шестисот/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 /десять тисяч двісті/ гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду Т.М. Тютюн