Справа № 382/415/20
Провадження № 33/801/553/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаровський І. В.
Доповідач: Якименко М. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Якименко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 18 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 18 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 рік, та стягнуто судовий збір в розмірі 420,40 гривень на користь держави.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі. Вважає, що суд допустив порушення норм процесуального права, не повно з`ясував усі обставини справи, не дав належної оцінки доказам.

В судове засідання правопорушник не з`явився.

Через свого представника адвоката Морозова В.Ю. подав клопотання про проведення апеляційного розгляду в режимі відеоконференції, яке постановою суду було задоволено. Також скаржник в клопотанні просив відкласти розгляд справи, в зв`язку з укладенням договору про надання правової допомоги.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився.

Адвокат Морозов В.Ю. також в судове засідання не з`явився.

Правопорушник подав клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з тим, що його адвокат зайнятий в іншому судовому засіданні.

Вінницький апеляційний суд вирішив розглянути справу у відсутність правопорушника та його адвоката. Вважає їх причини неявки неповажними.

Суддя звертає увагу, що Договір про надання правової допомоги ,на який посилається скаржник, укладений ще 20 квітня 2020 року, тобто у захисника було достатньо часу для належного вивчення справи. Адвокат завчасно був повідомлений про розгляд справи Вінницьким апеляційним судом, натомість не вчинив жодної дії , спрямованої на виконання правової допомоги. Апеляційна скарга на постанову суду була складена цим же адвокатом Морозовим В.Ю., який обізнаний з обставинами справи і суттю ухваленого судом рішення.

Судове засідання в режимі відеоконференції не відбулося, через неявку учасників справи.

Згідно ст. 294 КУпАП неявка в судове засіданні особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформації про належне повідомлення цих осіб.

Суддя вважає, що причини неявки вказаних осіб в судове засідання не є поважними. ОСОБА_1 та його адвокат недобросовісно користується своїми процесуальними правами. Подане клопотання розцінюється судом, як спроба затягування розгляду справи.

Приймаючи до уваги те, що неявка правопорушника та його адвоката в судове засідання не перешкоджає апеляційному розгляду, суд вирішив розглянути справу у його відсутність.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суддя вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін з огляду на таке.

Згідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ч.1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 293262 від 21.03.2020 року 09 год. 20 хв., який є одним із доказів у справі вбачається , що 21.03.2020 о 07 год. 00 хв. на автодорозі Київ-Харків-Довжанський М-03,108 км, водій ОСОБА_1 керував т.з. «DAF CF 75», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя та нестійка хода. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, що підтверджується особистим підписом правопорушника.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є правильними і узгоджуються з дослідженими судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення (а.с. 2); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с. 3);письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с. 4,5,7,8); рапортом лейтенантом поліції Павла Борисенка (а.с. 10) та відеозаписом, дослідженим суддею (а.с. 13).

Сукупність зазначених вище доказів підтверджується вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і встановлений судом перебіг досліджуваної події відповідає змісту відео, яке міститься на технічному носієві з відеозаписом, який знаходиться в матеріалах справи.

Докази в сукупності узгоджуються між собою, відображають реальний перебіг події, підтверджують факт відмови правопорушника від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, в даному випадку винуватість ОСОБА_1 доводиться зібраними матеріалами по справі та відеозаписом.

Суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст. ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, і дійшов вірного висновку про доведеність його вини у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в МЮУ 11.11.2015 за № 1413/27858 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до п.7 даної Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП (далі заклад охорони здоров`я).

Відповідно до п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ від 17.12.2008 року №1103 (зі змінами), у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Оскільки водій ОСОБА_1 за наявності ознак алкогольного сп`яніння, як особа яка керує транспортним засобом, в присутності свідків, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, тому в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає в разі відмови особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно з вимогами п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

За таких обставин, оскільки за змістом ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності незалежно від того тверезий водій чи ні.

Тому суддя вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд вважає, що працівниками поліції було дотримано процедуру проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.

Тому, доводи у апеляційній скарзі щодо порушення працівниками поліції порядку огляду на стан сп`яніння відповідно до вимог Інструкції та те, що судом неповно встановлено та досліджено всі обставини справи, є безпідставними.

Крім того належних та допустимих доказів в підтвердження неправомірності в діях працівників поліції ОСОБА_1 також не надав до суду першої інстанції, і до апеляційного суду.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі про те, що суд відхилив клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи скаржник направив дане клопотання на електронну адресу суду 18.06.2020 о 12:42 год., а розгляд справи призначено на 18.06.2020 на 12:30 годину, тобто до початку розгляду справи в суді даного клопотання не було, тому не мав можливості його розглянути.

Не можна погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що суд також відхилив клопотання про направлення справи за підсудністю.

Згідно з матеріалів справи вперше подав клопотання про направлення справи за підсудністю за адресою свого проживання АДРЕСА_1 (а.с. 22). Суд першої інстанції 28.04.2020 задовольнив клопотання та направив справу до Шаргородського районного суду Вінницької області.

Після чого скаржник вдруге подав клопотання про скерування справи за підсудністю за фактичним місцем проживання АДРЕСА_2 (а.с. 39-40), на що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив. Оскільки на переконання апеляційного суду скаржник зловживає своїми процесуальними правами, так як неодноразово за його клопотанням суд відкладав розгляд справи.

Відтак вказані доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не спростовують висновків суду.

Доводи ОСОБА_1 про те, що відхилив клопотання про виклик свідків та знайомитись із матеріалами справи, суддя апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки суд в постанові правильно зазначив, що в скаржника було достатньо часу заявити дані клопотання раніше.

При цьому суддя апеляційного суду наголошує на тому, що строки накладення адміністративного стягнення спливали, оскільки протокол складено 21.03.2020, а справу призначено на 18.06.2020, тому , на переконання суду, скаржник намагався даними клопотаннями затягнути розгляд справи.

Доводи скаржника не впливають на законність прийнятої постанови та не можуть бути підставою для спростування факту відмови скаржника від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Доводи ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи відсутня довідка щодо наявності повторності вчиненого правопорушення, суддя вважає надуманими, оскільки така довідка міститься в матеріалах справи (а.с. 12).

Крім того, доводи скаржника про те, що в матеріалах справи відсутня довідка про відсторонення від керування транспортним засобом та в протоколі зазначені свідки, однак відсутні їх номери телефонів, суддя апеляційної інстанції розцінює як намагання правопорушника уникнути адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення та такими, що не впливають на правильність ухваленого судом рішення.

Суддя вважає також безпідставними доводи скаржника про те, що відмовився пройти огляд на місці працівники поліції не пропонували пройти огляд в медичному закладі. Оскільки спростовуються відеозаписом, з якого слідує, що працівники поліції пропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі, на що скаржник категорично відмовився.

Тому доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на порушення працівниками поліції Інструкції процедури проведення його огляду на стан сп`яніння, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Доказів, які б підтверджували невинуватість скаржника, до апеляційного суду не надано.

Апеляційний суд звертає увагу, що правопорушник не заперечив факт відмови від проходження медичного обстеження.

Відтак інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не спростовують висновків суду.

Під час складання протоколу працівниками поліції роз`яснено ОСОБА_1 його зміст, права та обов`язки передбачені ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП.

Будь-яких зауважень щодо змісту протоколу, неправомірних дій працівників поліції чи працівників медичного закладу ОСОБА_1 не заявляв, до суду належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин не надав, з протоколом ознайомився, про що свідчить його особистий підпис.

Отже доводи його апеляційної скарги про відсутність вини та порушення працівниками поліції процедури складання протоколу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Суддя вважає, що висновки суду про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильними.

Оскільки водій ОСОБА_1 за наявності ознак алкогольного сп`яніння, як особа яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності свідків відмовився, тому в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає саме після встановлення факту відмови особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, доводи у апеляційній скарзі, що судом неповно встановлено та досліджено всі обставини справи, є безпідставними.

З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі за відсутності в діях скаржника складу правопорушення суд вважає безпідставними та не знаходить підстав для їх задоволення.

Суддя вважає, що судом першої інстанції під час розгляду справи вимоги ст.ст.279, 280 КУпАП дотримано, докази перевірено на їх допустимість та належність відповідно до ст.252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для її вирішення, судом з наведенням відповідних мотивів встановлено, правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, з огляду на що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 18 червня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Якименко