Суддя 1-ої інстанції: Федотова В.М.
Суддя доповідач: Куракова В.В.
Категорія: ст. 472 МК України
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року м. Маріуполь

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Куракова В.В., ознайомившись з апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Маркелова В.С. на постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.06.2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого капітаном т/х «Senata», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 відсотків вартості товару, а саме 101 613, 80 грн. з конфіскацією товару, вилученого згідно протоколу про порушення митних правил, -

УСТАНОВИЛА:

Згідно протоколу про порушення митних правил 06.01.2020 року морським агентом ТОВ «Портінвест-Лоджистік» ОСОБА_2 було надано суднові документи на прихід т/х «SENATА» (прапор Люксембург), необхідні для митного оформлення, в тому числі «SHIPS STORES DECLARATION» (декларація суднових запасів), підписана особисто капітаном ОСОБА_1 та засвідчена печаткою судна «SENATA».

06.01.2020 року о 17 год. 30 хв. під час здійснення спільного з представниками Донецького прикордонного загону контролю т/х «SENATA» (прапор Люксембург), що прибув з порту Ефесан (Туреччина) на 10-й причал Маріупольського морського торгівельного порту, а саме при проведені вибіркової звірки суднових запасів, згідно даних, вказаних у «SHIPS STORES DECLARATION», було встановлено, що на борту судна у паливних танках згідно конструктивних особливостей судна знаходиться 116,160 мт. (метричних тон) важкого палива (мазут) за кодуванням (IFO), але у декларації суднових запасів «SHIPS STORES DECLARATION» було задекларовано важкого палива у кількості 99,00 мт., що на 17,160 мт. менше, ніж встановлено під час заміру в паливних танках.

Не задеклароване важке пальне (IFO) перебувало у спеціально призначених для його зберігання на судні ємностях без ознак приховування від митного контролю, його виявлення не було утруднено.

Таким чином, гр. України ОСОБА_1 не заявив письмово за встановленою формою та не повідомив усно точних та достовірних відомостей, а саме про наявність 17,160 мт. важкого палива (мазут) за кодуванням (IFO), яке підлягає обов`язковому декларуванню, при переміщенні через митний кордон України, чим вчинено порушення митних правил, яке передбачено статтею 472 МК України.

Постановою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товару, а саме 101 613, 80 грн. з конфіскацією товару, вилученого згідно протоколу про порушення митних правил.

На зазначену постанову представник ОСОБА_1 - адвокат Маркелов В.С. 05.08.2020 року подав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати.

Перевіривши матеріали справи та доводи клопотання, вважаю, що апеляційну скаргу необхідно повернути апелянту за наступних підстав.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні Європейський суд з прав людини в справі «Устименко проти України» вказує, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (п. 46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п. 51, 52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п. 31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п. 61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Мельник проти України», норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Аналізуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції виходжу з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова була винесена 22 червня 2020 року. Про дату, час та місце судового розгляду ОСОБА_1 та його представник Маркелов В.С. були повідомлені належним чином. Від адвоката Маркелова В.С. надійшло клопотання до суду про розгляд даної справи про адміністративне правопорушення без його участі та участі ОСОБА_1 . В матеріалах справи міститься розписка про отримання захисником копії оскаржуваної постанови 26 червня 2020 року, про що зазначає й сам адвокат Маркелов В.С. в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, отже як сам ОСОБА_1 , так і його представник - адвокат Маркелов В.С. мали об`єктивну можливість оскаржити постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 у визначений КУпАП строк.

Зазначене в клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження посилання на те, що ОСОБА_1 та його захисник не могли припустити, що в перше судове засідання по данній справі буде винесено судове рішення спростовується матеріалами справи. Так, в клопотанні адвоката Маркелова В.С., наданом ним до суду про розгляд даної справи про адміністративне правопорушення без його участі та участі ОСОБА_1 зазначено, що він просить суд винести рішення на підставі наявних документів в матеріалах справи. (т. 1 а.с. 93-94).

У рішенні ЕСПЛ у справі «Пономарев проти України» Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Для отримання інформації щодо стану розгляду судових справ і прийнятих судових рішень функціонує офіційний веб-портал «Судова влада України» і «Єдиний державний реєстр судових рішень», за допомогою яких будь-яка особа може отримати актуальну інформацію щодо стану судової справи, стадії її розгляду. Проте в клопотанні не зазначено, які поважні причини заважали ОСОБА_1 та його захиснику дізнатись про результат судового засідання в цей же день, наступного дня, тощо.

Доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження відносно того, що стороною захисту копію оскаржуваного рішення було отримано лише 26 червня 2020 року, а отже з цього моменту необхідно відраховувати десятиденний строк на апеляційне оскарження є безпідставними, адже відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів саме з дня винесення постанови, а не з дати отримання стороною її копії. Оскільки постанову про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 було винесено 22 червня 2020 року, то саме з цієї дати необхідно відраховувати десятиденний строк на апеляційне оскарження.

Посилання захисника Маркелова В.С. на практику Верховного Суду України у справі № 6-1250цс16 від 07.09.2019 р. не можуть бути визнані як поважна причина пропуску строку на апеляційне оскарження, виходячи з наступного.

Вказане рішення винесено Верховним Судом України не в 2019 році, як зазначає адвокат Маркелов В.С., а в 2016 році, крім того, дане рішення прийнято при розгляді цивільної справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати. Не можна застосовувати аналогічні висновки Верховного Суду України, викладені в його рішеннях, ухвалених за результатами розгляду інших судових справ, незалежно від того, чи перераховані у відповідній постанові Великої Палати всі рішення ВСУ, в яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата.

Так, постановою Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 травня 2019 року встановлено правовий висновок відносно того, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Крім того, з матеріалів даної справи про адміністративне правопорушення вбачається, що так званий короткий текст постанови або її вступна та резолютивна частина в даній справі не виносилися.

Посилання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження щодо повідомлення стороні захисту помічником судді Федотової В.М. інформації про те, що копія постанови буде готова лише 26 червня 2020 року не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, адже помічник судді не є процесуальною особою в контексті КУпАП.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження представник ОСОБА_1 - адвокат Маркелов В.С. не наводить нових поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 , натомість висловлює свою позицію щодо некомпетентності суддів Донецького апеляційного суду, що є неприпустимим виходячи з юридичної деонтології.

Належного правового мотивування неможливості оскарження постанови Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 в десятиденний строк з моменту прийняття постанови судом першої інстанції, а саме до 02 липня 2020 року, адвокат Маркелов В.С. в своєму клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження не навів. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у адвоката Маркелова В.С. після отримання копії оскаржуваного рішення було 6 днів для підготовки апеляційної скарги та її направлення до суду, однак останній у вищевказані терміни не звернувся до суду з метою оскарження постанови Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 , чим знехтував своїм правом на апеляційне оскарження.

Посилання адвоката Маркелова В.С. відносно того, що на момент винесення оскаржуваної постанови ОСОБА_1 перебував за кордоном оскільки є капітаном на судах дального плавання не знайшли свого підтвердження у вигляді доказу, крім того ця обставина не позбавляла адвоката можливості оскарження рішення суду першої інстанції у встановлений законом строк. Та обставина, що адвокат Маркелов В.С. з 01.07.2020 року по 02.07.2020 року перебував на плановому лікуванні не виправдовує поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, адже копію оскаржуваної постанови ОСОБА_4 фактично отримав ще 26.06.2020 року, тож мав об`єктивну можливість вчасно оскаржити постанову суду. Також адвокат Маркелов В.С., надаючи правову допомогу ОСОБА_1 , міг подати апеляційну скаргу у визначений КУпАП строк з метою відкриття апеляційного провадження, а вже потім подати доповнення до апеляційної скарги, в яких би навів детальне правове мотивування.

Подаючи апеляційну скаргу після пропуску строку на апеляційне оскарження, сторона справи повинна навести достатні поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, які б об`єктивно перешкоджали звернутися до суду у визначений КУпАП строк, а отже вплинули на право сторони реалізувати конституційні засади, які визначають право на оскарження судового рішення. Даних поважних причин стороною захисту наведено не було, тож на думку суду апеляційної інстанції відсутні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Конституційний Суд України в своєму рішенні № 2-р/2017 від 20.12.2017 р. зазначив, що принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначних правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності.

З цього приводу слід зазначити, що Донецьким апеляційним судом вже двічі вирішувалось питання про можливість поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ст. 472 МК України.

Постановою Донецького апеляційного суду від 13 липня 2020 року представнику ОСОБА_1 - адвокату Маркелову В.С. було відмовлено в поновленні строку на подачу апеляційної скарги на постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.06.2020 року.

Постановою Донецького апеляційного суду від 27 липня 2020 року ОСОБА_1 було відмовлено в поновленні строку на подачу апеляційної скарги на постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.06.2020 року.

Отже в поновленні строку апеляційного оскарження представнику ОСОБА_1 - адвокату Маркелову В.С. слід відмовити, апеляційну скаргу повернути апелянту у відповідності до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Враховуючи викладене та керуючись вимогами ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити представнику ОСОБА_1 - адвокату Маркелову В.С. у поновлені строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ст. 472 МК України.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Маркелова В.С. на постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ст. 472 МК України - повернути апелянту.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Куракова