Справа № 473/2113/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

"20" липня 2020 р. м. Вознесенськ

Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Зубар Н.Б., за участю секретаря судових засідань Алдушиної І.Я., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його адвоката Арделі А.М., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли до суду від Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Вознесенськ, Миколаївської області, не працює, учасник АТО, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання (перебування) АДРЕСА_2 , обліковий номер платника податків НОМЕР_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серія ДПР18 №208206 від 28.06.2020 року, - 28 червня 2020 року об 11:45 год. в м.Вознесенську по вул.Калинова ОСОБА_1 керував OPEL Kadet д/н НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини). Від проходження огляду у встановленому законом порядку на місці за допомогою Алкотестер та в лікарні Вознесенська з метою встановлення стану сп`яніння відмовився в присутності двох свідків.

Дії ОСОБА_1 особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, були кваліфіковані як порушення п.2.5 ПДР України та за ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушення не визнав. Поясняв, що був тверезий і не відмовлявся пройти огляд. Зазначив, що поліцейські не пропонували пройти огляд на визначення стану сп`яніння та не роз`яснили йому права та обов`язки.

Адвокат особи, яка притягується до відповідальності, зазначив, що відеозапис є недопустимим доказом, так як не зазначено параметри технічного пристрою, на якому зафіксовано таке відео. Також захисник зазначив, що на відео не видно наявність свідків відмови, встановлення їх даних, роз`яснення їм їх прав та обов`язків. Також звернув увагу на те, що не було роз`яснено права та обов`язки ОСОБА_1 . Просив закрити провадження через відсутність події і складу правопорушення.

Судом були викликані в судове засідання свідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які до суду не з`явилися про причини неявки суд не повідомили, тому суд позбавлений можливості перевірити їх покази безпосередньо в судовому засіданні.

В судовому засіданні було оглянуто відеозапис, на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. Не дивлячись на заперечення адвоката суд вважає дане відео допустимим доказом, оскільки відповідно до ч.1 п.9 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису. Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Крім того, ст.256 КУпАП не вимагає зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення параметрів технічного пристрою, на якому зафіксовано відео процедури складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Подія, яка зазначена у протоколі серія ДПР 18 № 208206 від 28.06.2020 року, складеному стосовно ОСОБА_1 - мала місце 28.06.2020 року.

Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, суд враховує, що 01 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 22 листопада 2018 року №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень».

Пунктом 4 частини 1 вказаного закону ст.130 КУпАП було викладено в такій редакції: «4) статтю 130 викласти в такій редакції: "Стаття 130. Керування суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

Керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, з позбавленням права керування всіма видами плавучих засобів на строк від одного до трьох років.

Дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особами, які не мають права керування річковими, морськими або маломірними суднами, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин.

Уживання судноводієм після аварійної події за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як судно було зупинено на вимогу поліцейського або іншої уповноваженої законом посадової особи до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, -

тягне за собою накладення штрафу на судноводіїв у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування всіма видами плавучих засобів на строк три роки"».

Натомість п.171 частини 2 вказаного закону до КК України було включено ст.286-1 КК України в такій редакції:

«171) доповнити статтею 286-1 такого змісту:

"Стаття 286-1. Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції

1. Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, або відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного освідування з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого медичного освідування -

караються штрафом від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

2. Ті самі дії, вчинені повторно, -

караються штрафом у розмірі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від двох до трьох років"».

Таким чином, правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП, з 01 липня 2020 року були віднесені до кримінальних проступків, а відповідна норма КУпАП, яка передбачала адміністративну відповідальність за такі діяння - втратила чинність станом на 01 липня 2020 року дата набрання чинності Закону України від 22 листопада 2018 року №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», оскільки з числа суб`єктів були виключені особи, які керують транспортними засобами.

03 липня 2020 року в газеті «Голос України» було опубліковано Закон від 17 червня 2020 року №720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який, як зазначено у розділі ІІ цього закону, набирає чинності з дня набрання чинності Законом України від 22 листопада 2018 року №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», тобто з 01 липня 2020 року.

Згідно із п.117 Закону України від 17 червня 2020 року №720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» передбачено таке:

«117. У розділі I Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" (Відомості Верховної Ради України, 2019 р., № 17, ст. 71):

1.у пункті 1: підпункти 2-4, 7 виключити».

Саме п.4 частини 1 Закону України від 22 листопада 2018 року №2617-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" містив редакцію ст.130 КУпАП без зазначення в ній адміністративної відповідальності осіб, які керують транспортними засобами.

Закон України від 17 червня 2020 року №720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» було опубліковано 03 липня 2020 року в газеті «Голос України» і лише з цієї дати він може застосовуватися стосовно правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП, так як немає зворотної сили, оскільки Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, - зворотної сили не мають.

Фактично у проміжку часу з 01 по 03 липня 2020 року діяла редакція статті 130 КУпАП в редакції закону України від 22 листопада 2018 року №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», як така, що скасовувала адміністративну відповідальність осіб, що керують транспортними засобами, та передбачала кримінальну відповідальність, оскільки ця норма покращувала становище осіб, які притягуються до відповідальності.

Згідно із ст.58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частина 2 ст.8 КУпАП чітко вказує на те, що закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Норма, що міститься у розділі ІІ Закон України від 17 червня 2020 року №720-IX, який, як зазначено у розділі ІІ, набирає чинності з дня набрання чинності Законом України від 22 листопада 2018 року №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», тобто з 01 липня 2020 року - суперечить вимогам ч.5 статті 94 Конституції України.

Так, частина п`ята статті 94 Конституції України передбачає, що Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

При цьому, така норма про набрання чинності Закону від 17 червня 2020 року №720-IX суперечить вимогам ст.8 Конституції, згідно із якою Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Крім того суду враховує, що згідно із п.2 Рішення Конституційного Суду №4-зп від 03.10.97 року: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Пункт 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачає, що: «Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають грунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй».

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Як зазначає Конституційний Суд України в рішенні від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004: «Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.».

Пункт 4.1. Рішення КСУ від 22 грудня 2010 року

№23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 141 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) передбачають наступне: «4.1. адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005). Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями».

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Тому у даному випадку суд керується принципом верховенства права та вважає, що вимоги Закону від 17 червня 2020 року №720-IX можуть набирати чинності лише із врахуванням вимог ст.94 Конституції України, яка передбачає, що Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування, тобто в даному випадку Закон від 17 червня 2020 року №720-IX набрав чинності лише з 03 липня 2020 року (не раніше дня його опублікування).

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 19 квітня 2000 рокуN6-рп/2000 (справа про зворотну дію кримінального закону в часі), виходячи з того, що кримінально-правова норма складається з трьох елементів: гіпотези, що визначає умови, за яких застосовується правова норма щодо забороненої поведінки особи; диспозиції, що закріплює таку правову норму; санкції, що встановлює покарання для осіб, які порушили цю правову норму, при дослідженні питання щодо зворотної дії нової норми (закону) треба аналізувати поелементно стару і нову кримінально-правові норми. Кримінально-правова норма має зворотну дію в часі в тій її частині, в якій вона пом`якшує або скасовує відповідальність особи. Це стосується випадків, коли в диспозиції норми зменшено коло предметів посягання; виключено із складу злочину якісь альтернативні суспільно небезпечні наслідки; обмежено відповідальність особи шляхом конкретизації в бік звуження способу вчинення злочину; звужено зміст кваліфікуючих ознак тощо. Тобто, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 19 квітня 2000 року № 6-рп/2000 при дослідженні питання щодо зворотної дії у часі нової редакції норми закону про кримінальну відповідальність суд повинен здійснити поелементний (гіпотеза, диспозиція, санкція) аналіз старої і нової редакцій відповідної норми. І якщо встановлено, що диспозицією та/або гіпотезою норми закону про кримінальну відповідальність частково скасовується злочинність діяння (часткова декриміналізація), а санкцією цієї ж норми посилюється кримінальна відповідальність, то суду слід враховувати, що в такому випадку зворотну дію у часі має лише диспозиція або гіпотеза зазначеної норми.

В даному випадку Закон України від 22 листопада 2018 року №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» фактично виключив із диспозиції норми ст.130 ч.1 КУпАП осіб, які керують транспортними засобами, залишивши посилання лише на осіб, які керують суднами, що вказує на те, що він має зворотню дію у часі, так як покращує становище осіб, стосовно яких застосовується.

Таким чином, правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП, з 01 липня 2020 року були віднесені до кримінальних проступків, а відповідна норма КУпАП, яка передбачала адміністративну відповідальність за такі діяння - втратила чинність до моменту публікації Закону України від 17 червня 2020 року №720-IX, тобто у проміжку часу з 01 по 03 липня 2020 року діяв Закон України від 22 листопада 2018 року №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який містив редакцію ст130 КУпАП, яка виключала адміністративну відповідальність осіб за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, та відносила такі діяння до кримінально карних.

Таким чином, на правопорушення, що мали місце до 01 липня 2020 року та були передбачені ст.130 КУпАП, - поширюється дія Закону України від 22 листопада 2018 року №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», як такого, що скасовував відповідальність за адміністративні правопорушення та відповідно покращує становище осіб, які вчинили правопорушення до 01 липня 2020 року.

Пункт 6 ч.1 ст.247 КУпАП передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

З огляду на це провадження стосовно ОСОБА_1 слід закрити на підставі п.6 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

Керуючись ст.ст.130 ч.1, 247, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП, - закрити на підставі п.6 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з скасуванням акта, який встановлював адміністративну відповідальність.

Постанова може бути оскаржена через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з дня вручення постанови особі, що притягується до відповідальності.

Суддя Н.Б.Зубар