ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/3540/20 Головуючий в 1 інст. Шалагінова А.В.
Провадження № 33/807/564/20 Доповідач в 2 інст. - Рассуждай В.Я.
Категорія: ст. 130 ч. 1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Зубенка О.А. справу за апеляційною скаргою адвоката Зубенка О.А. на постанову судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції 16.04.2020 о 22:28 год. в м. Запоріжжі по вул. Патріотична, буд. 50, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 2109», д.н. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився в присутності двох свідків. Від керування транспортним засобом відсторонений. Про повторність попереджений.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Зубенко О.А. просить постанову суду скасувати і провадження закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із і відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування зазначає, що вину ОСОБА_1 не визнає, оскільки в стані алкогольного сп`яніння не перебував.

Вважає, що висновки суду про доведення його вини не відповідають обставинам справи, матеріали справи не досліджено в повному обсязі, що спричинило ухвалення незаконного рішення.

Суд навів, але не надав належної оцінки показанням ОСОБА_1 .

Захисник наводить доводи, які є аналогічними його запереченням в суді першої інстанції, щодо тривалості відеозапису та відсутності свідків згідно із відеозаписом.

Вважає, що вказаний відеозапис є неналежним та недопустимим доказом відповідно до правових висновків, викладених в постанові КАС ВС провадження № К/9901/20315/18 № 216/5226/16-а (2-а/216/33/17) та постановах КАС ВС від 17.07.2019 р. у справі № 524/832/17, провадження № К/9901/23762/18, від 26.06.2019 р. у справі № 536/1703/17, адміністративне провадження К/9901/3839/17.

Вважає, що оскільки ОСОБА_1 заперечував факт присутності свідків під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, свідки на відеозапису відсутні, посилання суду на їх письмові показання як на докази є безпідставними.

Вказує, що суд задовольнив клопотання захисту про виклик та допит свідків, але у останньому судовому засіданні суд розглянув справу без їх допиту, знявши вказане клопотання.

Знову посилаючись на практику КАС ВС, викладену в постанові від 27.06.2019 р. у справі № 560/751/17, адміністративне провадження № К/9901/2047/18, вважає, що письмові показання свідків без їх допиту в суді, є недопустимими доказами.

Також вважає, що не є допустимим доказом показання допитаного в суді поліцейського ОСОБА_2 , оскільки поліцейський не може бути свідком події.

Вказує, що матеріали справи не містять доказів про забезпечення водія належним приладом для проведення огляду на стан сп`яніння саме на місці зупинки, що є відповідним правом водія в умовах карантинних заходів.

Вважає,що матеріали справи не містять відповідних та допустимих доказів, які відповідають вимогами законодавства про встановлення ступеня або наявності сп`яніння або відмови від проходження обстеження на місці зупинки транспортного засобу на алкогольне сп`яніння ОСОБА_1 , з огляду на що у відповідності до ст. ст. 8, 62 Конституції України всі сумніви у доведенні вини повинні тлумачитись на його користь.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат заявив клопотання про виклик свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Підтримав апеляційну скаргу, послався на практику КАС ВС, за якою скасовані постанови, що винесені відповідно до норм КУпАП. Тому вважає, що відеозапис, який переривається, є недопустимим доказом вини. Зазначає, що на відеозапису особи свідків не встановлювалися. Протокол, як повідомила поліцейська в суді, складався не в присутності свідків та ОСОБА_1 зазначає, що свідки під час складення протоколу перебували на відстані 15 метрів від автомобіля. На думку захисника, поліцейський не може бути свідкам у справі про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу. Пояснив, що зупинили транспортний засіб через непрацюючий правий габаритний сигнал. Потім запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Він не заперечував, але наполягав на проходженні на місці зупинки за допомогою алкотестеру Драгер. Проте поліцейські наполягали на проходженні огляду в медичному закладі, від чого він відмовився через карантин. Зазначив, що поліцейські не мали при собі алкотестеру, викликали інший екіпаж поліції, однак у нього спеціального технічного засобу також не було.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його захисника, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими та засновані на досліджених в судовому засіданні доказах.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується: відомостями, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР № 421491 від 16.04.2020, відповідно до яких ОСОБА_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду в присутності двох свідків - ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (а.с. 1); письмовими поясненнями останніх, згідно з якими водій відмовився від проходження огляду за допомогою газоаналізатору Alcotest Drager 6820 на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі у лікаря-нарколога (а.с. 4-5); відомостями про відмову водія від проходження огляду, викладеними в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленні на огляд до закладу охорони здоров`я (а.с. 7, 3); рапортом поліцейського Денисенко А.О. (а.с. 6) та її показаннями у суді першої інстанції; відеозаписом правопорушення, відповідно до якого водій у присутності свідків відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у медичному закладі (а.с. 8).

Усупереч відповідних доводів апеляційної скарги, відомості про прилад, за допомогою якого водію пропонувалося пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, зазначений в акті огляду, поясненнях свідків, наявність спеціального технічного засобу підтвердила поліцейська в судовому засіданні.

Відтак доводи ОСОБА_7 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, але поліцейські не мали алкотестеру при собі, є спростованими.

В апеляційній скарзі, з посиланням на постанову Касаційного адміністративного Верховного Суду від № К/9901/20315/18 № 216/5226/16-а захисник вважає, що відеозапис не є належним доказом по справі.

Оцінюючи цій довід, слід навести зміст вказаного судового рішення.

Постановою серії АР № 069286 від 21 жовтня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення водія притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП України і накладено відповідне стягнення за те, що водій 21 жовтня 2016 року о 12:40 год. здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від краю виїзду з прилеглої території, чим порушив пункт 15.9 «и» ПДР.

Касаційний суд врахував, що єдиним доказом у справі був відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського, який не містив відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови. З огляду на природу правопорушення, належним доказом даного правопорушення «є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду».

Зважаючи на різну специфіку правопорушень у справі, яку навів апелянт, та яка переглядається апеляційним судом, враховуючи, що відеозаписом зафіксована відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого законом порядку в присутності двох свідків, що підтверджує подію та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вказаний відеозапис не можна визнати неналежним доказом.

Посилання захисника на постанови КАС ВС від 26.06.2019 р. у справі № 536/1703/17, адміністративне провадження № К/9901/3839/17, від 17.07.2019 р. у справі № 524/832/17, провадження № К/9901/23762/18, апеляційній суд відхиляє як нерелевантні, оскільки у цих судових рішеннях не здійснювалася оцінка відеозаписів на предмет належності чи допустимості.

Не містить остання постанова КАС ВС і правових висновків щодо неповідомлення особи про проведення зйомки на бодікамери, як підстави для скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, про що зазначає апелянт.

Відсутність повного запису спілкування поліцейського із водієм, що за доводами захисника є порушенням п. 3.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер п. 3.5, не вказує на те, що відеозапис є недопустимим чи неналежними доказом, адже відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; відеозапис вказаною нормою віднесений до джерел доказів та здійснювався поліцейськими на підставі положень ст.ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Адвокат, посилаючись на постанову Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17, провадження № К/9901/2047/18, вважає неналежним доказом письмові пояснення свідків, які не були допитані у судовому засіданні.

Водночас вказаною постановою письмові пояснення свідків визнані не неналежним доказом вчинення особою правопорушення, як вважає апелянт, а «не є належними доказами правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності» (п. 32 постанови), оскільки відповідно до норм Кодексу України про адміністративне судочинство в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У тій справі Верховний Суд прийшов до висновку, що письмові «покази свідків не можуть бути беззаперечним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення».

Проте у справі, що переглядається апеляційним судом, письмові показання свідків підтверджується сукупністю інших доказів, у тому числі відеозаписом правопорушення, а тому суд не має підстав вважати їх недостовірними.

Є безпідставним твердження апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не задовольнив клопотання про виклик свідків, адже таке клопотання було задоволено, суд направив вказаним особам судові повістки (а.с. 31, 32). Проте неможливість їх допиту судом обумовлена об`єктивними причинами - у судове засідання свідки не з`явилися, а норми КУпАП не передбачають примусового приводу свідків.

Оскільки відеозаписом підтверджується присутність свідків під час відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у закладі охорони здоров`я, матеріали справи містять їх письмові пояснення, апеляційний суд не має сумнівів у достовірності письмових показань вказаних свідків, а тому не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника та допиту свідків безпосередньо судом апеляційної інстанції.

Усупереч доводів апеляційної скарги, показання поліцейського у суді першої інстанції відповідно до положень ст. 251 КУпАП можуть бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, апеляційний суд зважає на те, що суд першої інстанції допитав співробітника поліції Денисенко А.О. саме за клопотанням захисника (а.с. 21).

Таким чином, суд першої інстанції дослідив усі наявні в матеріалах адміністративної справи докази, надав їм належну оцінку, та прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд відхиляє, адже особу притягнуто до відповідальності за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого законом порядку, а не за керування транспортним засобом у такому стані.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н ОВ И В:

Апеляційну скаргу адвоката Зубенка О.А., подану в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2020 року у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 335/3540/20