Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.07.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., за участю представника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Мельника П.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/321/20, за апеляційною скаргою захисника адвоката Мельника П.О., подану в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14. 02. 2020.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 ( десять тисяч двісті ) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420грн. 40 коп. Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №312402 від 26. 11. 2019 та постанови судді від 14. 02. 2020 вбачається, що ОСОБА_1 26. 11. 2019 о 22 год. 25 хв., на вул. Об`їзній 6 км в м. Тернопіль, керував транспортним засобом марки «Skoda Super B», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог п. 2. 9 (а) Правил дорожнього руху України (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306), в стані алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі захисника Мельника П.О. ставиться питання про скасування постанови судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14. 02. 2020 щодо ОСОБА_1 та закриття провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує на незаконність постанови суду першої інстанції та проведений розгляд без належного з`ясування фактичних обставин справи. Вважає, що судовий розгляд справи проведено поверхово, без дотримання вимог ст. ст. 245, 256, 280 КУпАП. Вказує на те, що працівники поліції без достатніх на те підстав зупинили керований ОСОБА_1 автомобіль, пояснивши причину зупинки тільки перевіркою документів, що суперечить ч. 3 ст. 35 Закону України Про національну поліцію. Суд першої інстанції належним чином не дослідив докази, не викликав свідків ОСОБА_3 та поліцейського ОСОБА_4 для допиту, а також необгрунтовано взяв до уваги наявні в справі письмові пояснення

-2-

осіб свідків огляду ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що є неприпустимим, оскільки такі особи не були допитані в судовому засіданні. Також вказує, що судом не досліджено складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, зміст якого суперечить вимогам ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Також звертає увагу про неналежність в якості доказу долученого відеозапису, оскільки такий запис викладений частинами і в порушення Інструкції про використання нагрудних камер поліцейських, не є безперервним. У зв`язку з наведеним, вважає, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не відповідало вимогам ст. 266 КУпАп та ст. 129 Конституції України.

Будучи неодноразово належними чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився. Останній рухом справи не цікавився, судову кореспонденцію отримував, до суду в черговий раз не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07. 07. 1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процессу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не заперечив його захисник адвокат Мельник П.О., що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Заслухавши пояснення захисника адвоката Мельника П.О., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та наведені доводи, викладені в апеляційній скарзі, дослідивши зібрані по справі докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст. ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Ці вимоги закону, всупереч доводів апеляційної скарги, судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.

Відповідно до підпункту а) пункту 2. 9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також

-3-

передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 6 розділу І Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затверджена спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09. 11. 2015 огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько - акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №312402 від 26. 11. 2019, зміст якого відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №312402 від 26. 11. 2019, водій ОСОБА_1 26. 11. 2019 о 22 год. 25 хв., на вул. Об`їзній 6 км в м. Тернопіль, керував транспортним засобом марки «Skoda Super B», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10. 10. 2001 № 1306), в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, вина ОСОБА_7 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП стверджується: актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківкою тесту № 5749, відповідно до яких ОСОБА_1 о 22 год. 31 хв. 26. 11. 2019 знаходився в стані алкогольного сп`яніння, проміле 1,69%; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння №416 від 26. 11. 2019, згідно якого о 23 год. 30 хв. ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, проміле 1,33%; поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 26. 11. 2019; належним чином завіреною копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ДП18 №552931 від 26. 11. 2019, відповідно до якої 26. 11. 2019 о 22 год. 25 хв. ОСОБА_1 , в м. Тернопіль по вул. Об`їзній 6 км керував транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення водія, чим порушив вимогу п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП; даними, що вбачаються з відеофайлів, які містяться на наданому відділом поліції компакт-диску «DVD».

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника Мельника П.О. в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а судовий розгляд проведено поверхово, є необгрунтованими. Наведені докази є допустимими, належнимиі достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

-4-

Матеріали справи не містять доказів про порушення інспектором роти №3 батальйону УПП в Тернопільській області Смітюхом В.Т. при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , оскільки поліцейським дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №312402 від 26. 11. 2019 складено у відповідності до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

Доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість як доказів у справі письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до ст. 251 КУпАП пояснення свідків визначені як одне із джерел доказів у справах про адміністративні правопорушення. Крім того, зміст письмових пояснень зазначених свідків повністю узгоджується з даними відеозаписів нагрудних камер працівників патрульної поліції, а тому немає жодних підстав вважати зміст цих письмових пояснень недостовірними.

Доводи захисника про те, що протокол про адміністративне правопорушення суперечить вимогам ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції також не ґрунтуються на вимогах Закону, оскільки із записів з нагрудних камер працівників поліції, які долучені до матеріалів справи, вбачається, що правопорушник добровільно пройшов медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, спочатку на місці зупинки, а після висловленої незгоди з результатами тесту у закладі охорони здоров`я, за результатами яких встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Будь-яких відомостей щодо наявності порушення під час проходження правопорушником медичного огляду, які б були підставою для визнання недійсним висновкуне встановлено. Також, відсутні докази того, що за кермом автомобіля під час зупинки перебувала інша особа, як це ствердив в апеляційній скарзі захисник.

Твердження захисника ОСОБА_8 щодо неправомірних дій патрульних під час зупинки транспортного засобу та складання протоколу про адміністративне правопорушення, не знайшли свого підтвердження.

Не вбачає суд апеляційної інстанції і підстав для визнання недопустимим доказом відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, оскільки такі відповідають вимогам п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої наказом МВС України 18.12.2018 №1026, згідно якого, включення портативного відеореєстратора відбувається з момента початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища.

У зв`язку з наведеним, апеляційним судом встановлено відсутність порушень вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858, «Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі»,

-5-

затвердженої наказом МВС України від 07. 11. 2015 №1395, зареєстрованої в МЮ України 10.11.2015 № 1408/27853, та вимог ст. 266 КУпАП при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині також є безпідставними.

Інші підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Стосовно інших доводів апеляційної скарги захисника Мельника П.О., то вони також не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги захисника Мельника П.О. щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у нез`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 01(один) рік відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, а саме, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, таке порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкістю ймовірних наслідків.

При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008), Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06. 2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03. 2005) Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та

-6-

вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для його зміни не вбачає.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника Мельника П.О. задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребуваннядоказів, не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу захисника адвоката Мельника П.О., подану в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14. 02. 2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: