Справа № 206/2049/20
Провадження № 3/206/1000/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Грицаюк Н.М., при секретареві Норі І.С., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-2, ст.124, ч. 2 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

01.05.2020 року о 22:10 год., в м. Дніпро в с/т «Зелена Долина» по вул.14 біля садової ділянки №386, водій ОСОБА_1 , керуючи т/з Chevrolet-Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав законну вимогу працівника поліції про зупинку ТЗ. Водій ОСОБА_1 порушив п.2.4 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст.122-2 КУпАП.

Також 01.05.2020 року о 22:10 год., в м. Дніпро в с/т «Зелена Долина» по вул.14 біля садової ділянки №386, водій ОСОБА_1 , керував т/з Chevrolet-Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням газоаналізатору Alcotest 6820 «Драгер» в присутності свідків. Результат огляду позитивний, який засвідчив у водія 1,72% алкоголю. Дане правопорушення скоєне повторно на протязі року. Водій ОСОБА_1 порушив п.2.9а) Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

Окрім цього, ОСОБА_1 01.05.2020 року о 22:10 год. в м. Дніпро в с/т «Зелена Долина» біля садової ділянки № 386, керуючи т/з Chevrolet-Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , залишив свій транспортний засіб та не вжив всіх заходів та допустив його самовільний рух, внаслідок чого автомобіль скоїв наїзд на припаркований позаду автомобіль Toyota-Prius, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Водій ОСОБА_1 порушив п. 15.12 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Правопорушник ОСОБА_1 в судовому засіданні провину не визнав та пояснив, що він напередодні зі своїми знайомими вживав спиртні напої, після чого він поспав, поїв та поїхав додому на його транспортному засобі, вважав, що він не керував в стані алкогольного сп`яніння. Коли він їхав додому, за ним їхав якийсь транспортний засіб, однак проблискових маячків на автомобілі він не бачив, тому не зупиняв свій транспортний засіб, згодом працівники поліції повідомили йому, що він не виконав їхню вимогу про зупинку його т/з. Щодо ДТП пояснив, що в його автомобілі автоматична коробка передач, та у нього на автомобілі не має ушкоджень, тому він не міг вчинити ДТП.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що він разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 напередодні допомагали другу робити покрівлю будівлі, після чого вони разом вживали спиртні напої, після чого вони поїхали на с/т «Зелена Долина», за кермом був ОСОБА_1 , коли вони їхали, він (свідок) не бачив проблискових маячків та звукового сигналу автомобіля працівників патрульної поліції, коли вони звернули з дороги та зупинилися, в них в`їхав автомобіль працівників патрульної поліції.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 дав аналогічні пояснення свідка ОСОБА_3 .

Згідно з п. 1.1 Правил дорожнього руху України вони, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п.2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил

З п. 2.9 а) ПДР України вбачається, що водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.15.12 ПДР України, водій не повинен залишати транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, проникнення до нього і (або) незаконного заволодіння ним.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень підтверджується протоколами про адміністративні правопорушення серії ОБ № 152435, № 1522381 та серії ДПР18№346724 від 01.05.2020 року, рапортами, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, чеком за результатами тесту, який становив 1,72%, протоколом затримання, схемою місця ДТП та фото-таблицею до нього, постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2019 року, безпосередньо допитом свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в частині того, що вони дійсно вживали напередодні спиртні напої та після чого сам ОСОБА_1 керував своїм т/з, відео-записом, в ході якого ОСОБА_1 проходить тест на стан алкогольного сп`яніння, в ході якого прилад «Драгер» показує позитивний тест який становить 1,72%.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень зі змінами, внесеними згідно із Законом №321-ІХ від 03.12.2019 року, який набирав чинності з 01.07.2020 року, із положення ст.130 КУпАП виключено, зокрема та в тому числі, диспозицію щодо адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, вищевказаним нормативно-правовим актом Кримінальний кодекс України доповнено статтею 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», якою було встановлено кримінальну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, що карається штрафом від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Надалі, Законом України № 720-ІХ від 17.06.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих атів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції виключено з числа кримінальних проступків, віднесено до категорії адміністративних правопорушень.

Згідно ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.8 КУпАП закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Частино 2 ст.9 КУпАП передбачено, що адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Отже, усі правопорушення фактично мають однакову юридичну природу, проте за своїм характером поділяються на ті, які тягнуть за собою адміністративну відповідальність та ті, які тягнуть собою кримінальну відповідальність.

Стаття 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

При цьому, законодавець чітко визначив, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, за умови посилення, пом`якшення або скасування відповідальність за адміністративні правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діяла під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно ч.2 ст.130 КУпАП (в редакції Закону,який діяв на момент вчинення правопорушення 01 травня 2020 року) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Суд вважає, що вина правопорушника доведена належними доказами.

Що стосується доводів ОСОБА_1 , які полягають в тому, що він не перебував в стані алкогольного сп`яніння, то до цих доводів суд відноситься критично, оскільки вони спростовуються показами ОСОБА_1 що він на передодні вживав спиртні напої та показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , відео-записом, в ході якого ОСОБА_1 проходить тест на стан алкогольного сп`яніння в ході якого прилад «Драгер» засвідчує позитивний тест який становить 1,72%.

Окрім цього, також суд не приймає до уваги пояснення ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в частині того, що їх не переслідували працівники патрульної поліції та не була щодо вимоги про зупинку т/з, оскільки з відео-нагрудних значків працівників патрульної поліції вбачається, що помітивши підозрілий автомобіль, вони почали його переслідувати та на спідометрі швидкості, швидкість збільшується.

Також, суд не приймає до уваги пояснення ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в частині того, що ДТП відбулося не внаслідок дій водія ОСОБА_1 , оскільки це спростовується схемою ДТП, пошкодженнями які отримав т/з «Тойота Приус» та фото-таблицею доданої до схеми ДТП.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи дане рішення, суд керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Так, зокрема, винуватість водія поза розумним сумнівом доводиться обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків, та іншими матеріалами справи в їх сукупності. Вказані докази оцінені за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і справедливістю.

Відтак, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає їх допустимими і достовірними, та приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вищевказаних вимог ПДР та у відповідному вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-2 КУпАП (Перевищення встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху), ст. 124 КУпАП (Порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна) та ч.2 ст.130 КУпАП (керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, яке вчинено повторно протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті).

Таким чином ОСОБА_1 є винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-2, ст. 124, ч.2 ст.130 КУпАП.

За вимогами ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

При визначенні виду і розміру стягнення, суд враховує характер та обставини скоєного правопорушення, особистість правопорушника, ступінь його вини та інші обставини.

З урахуванням викладеного, оскільки строки накладення адміністративного стягнення на час судового розгляду не сплили, особа визнана винною у вчиненні адміністративних правопорушень за ст.122-2, ст. 124, ч.2 ст.130 КУпАП, суд вважає за необхідне накласти остаточне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Відтак, за правопорушення, передбачене ст.122-2 КУпАП, суд вважає за необхідне накласти стягнення у виді штрафу, за порушення ст.124 КУпАП, суд вважає за необхідне накласти стягнення у виді штрафу, за порушення положень ч.2 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, у зв`язку з чим остаточне стягнення накладається на особу у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, що передбачено санкцією ч.2 ст.130 КУпАП, підстав для звільнення від відповідальності суд не вбачає. При цьому суд вважає, що саме такий вид стягнення є необхідним і достатнім для виправлення правопорушника і попередження вчинення ним нових адміністративних порушень.

Крім того ст. 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Керуючись ст.ст. 36, 122-2, 124, 130, 283-285 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-2, ст. 124, ч.2 ст. 130 КУпАП.

На підставі ст. 36 КУпАП накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 20400,00 (двадцять тисяч чотириста) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 420,40 гривень.

Штраф має бути сплачений порушником в установу банку України не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений вище строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби, яка стягує з правопорушника: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік правопорушень, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя Н.М. Грицаюк