Провадження № 3/127/4591/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2020 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, 12.06.2020 р. о 19.40 год. по АДРЕСА_2 Лугова, 5а в місті Вінниці ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 та дітей, а саме виражалась нецензурною лайкою та створює нестерпні умови для проживання.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнала та повідомила суду, що обставини, викладені в протоколі не відповідають дійсності.

Представник ОСОБА_1 адвокат Цветков О.В. просив закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , доводи її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту частини другої статті 173-2 КпАП випливає, що склад даного правопорушення має місце у разі вчинення дій, передбачених частиною першою зазначеної статті особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті. Отже дана норма є відсильною до частини першої статті 173-2 КпАП.

Згідно з частиною першою статті 173-2 КпАП домашнє насильство полягає у вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 та дітей, виражалась нецензурною лайкою та створювала нестерпні умови для проживання. Натомість, згідно з наявної в матеріалах справи копії заяви ОСОБА_2 , останній звернувся до поліції з приводу вчинення домашнього насильства відносно його дітей.

При цьому, суд враховує, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які відомості щодо потерпілих осіб, зокрема дітей, відносно яких, згідно з протоколом, ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство. Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження родинних стосунків між ОСОБА_1 та дітьми.

Будь-яких інших об`єктивних даних про наявність в діях ОСОБА_1 ознак домашнього насильства суду надано не було.

Крім того, суд враховує, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутня належним чином завірена копія постанови, якою було б підтверджено факт притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 184 КпАП протягом року. Таким чином, кваліфікація дій останньої за ознаками вчинення правопорушення повторно протягом року є безпідставною.

При цьому, суд вважає за доцільне зауважити, що частиною другою статті 251 КпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначено, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 173-2, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: