Єдиний унікальний номер 448/780/20
Провадження № 3/448/335/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.07.2020 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Кічак Ю.В., при секретарі Керницькій Л.М., з участю особи ОСОБА_1 та перекладача Кулеші В.С., розглянувши матеріали справи, що надійшли з відділу прикордонної служби «Шегині» Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нусайбін Республіки Туреччина, жителя АДРЕСА_1 , громадянина Республіки Туреччина, непрацюючого,

за ч.2 ст.204-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 05.07.2020 року о 19:35 год. спільно з громадянином Республіки Туреччина ОСОБА_3 намагався незаконно перетнути державний кордон України з Республікою Польща поза пунктом пропуску через державний кордон України в напрямку 510 прикордонного знаку на ділянці відділу прикордонної служби «Шегині» Мостиського прикордонного загону, що на території Мостиського району Львівської області, однак був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» від відділу прикордонної служби «Шегині» на відстані 50м від лінії державного кордону України, чим порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України».

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою провини у вчиненні правопорушення за обставин, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення визнав частково. Вказав, що приїхав в Україну з туристичною метою, а в подальшому із цією ж метою та бажанням придбати товари в магазині безмитної торгівлі, що розміщений в міжнародному пункті пропуску «Шегині», автомобілем таксі разом з ОСОБА_3 прибув до с.Шегині Мостиського району Львівської області. Ствердив, що при під`їзді до пункту пропуску таксист повідомив їм, що вони не зможуть здійснити купівлю товарів в магазині безмитної торгівлі. По природній потребі він вийшов з автомобіля та пішов вправо від пункту пропуску, однак побачив сітку та вернувся назад. По дорозі слідування назад, зокрема від лінії державного кордону до автомобіля таксі, був затриманий працівниками прикордонної служби біля державного кордону України. Не мав наміру незаконно перетинати державний кордон, зокрема не чіпав сітки, яка розміщена по лінії кордону та не здійснював спроби перелізти через неї. Вказав, що не мав при собі жодних особистих речей, а такі залишились в готелі, мав при собі паспорт для виїзду за кордон, у якому була віза для виїзду в Європейські країни. На підставі даної візи міг виїхати в Європу з Болгарії, однак через епідемію коронавірусу не скористався такою у встановлений законом строк. Зазначив, що не був обізнаний з законодавством України, не знав місцевості та не бачив біля державного кордону по дорозі свого слідування будь-яких попереджувальних чи заборонних знаків (таблиць), відтак йому не було відомо про заборону перебувати на місцевості біля державного кордону поза пунктом пропуску. Покликався на те, що на його батьківщині такі дії, як перебування біля лінії державного кордону не вважаються незаконними. Засмучений обставинами свого затримання та шкодує через дану неприємну ситуацію.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 , заступник начальника відділення інспекторів прикордонної служби «Шегині» (тип В) з персоналу відділу прикордонної служби «Шегині» 1 категорії (тип Б), як особа, що складала протокол про адміністративне правопорушення, пояснив, що місце затримання та обставини, за яких був затриманий ОСОБА_1 прикордонним нарядом «Група реагування» свідчать про те, що такий мав намір незаконно перетнути державний кордон України поза межами пункту пропуску. Зокрема, представники прикордонної служби зауважили як ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 спочатку метушилися біля в`їзних воріт в пункт пропуску «Шегині», а потім вирушили в обхід пункту пропуску. Саме на ділянці місцевості поза пунктом пропуску в напрямку 510 прикордонного знаку, на відстані 50м від лінії державного кордону України такі були затримані прикордонним нарядом «Група реагування». В ході перевірки документів у них виявлено відсутність дійсних документів, на підставі яких такі б могли у встановленому законом порядку перетнути державний кордон України в пункті пропуску. Віза, що містилася у паспорті для виїзду за кордон особи затриманого, давала йому право виїзду в Європейські країни виключно з території Болгарії та строк такої візи вже сплив. Щодо доводів особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в тій частині, що такий по природній потребі пішов до лінії державного кордону в обхід пункту пропуску, то ствердив, що такі природні потреби особа могла здійснити на будь-якій АЗС на території с.Шегині Мостиського району, при цьому найближча АЗС розташована на відстані 200м від пункту пропуску. Ствердив, що протокол про адміністративне правопорушення складено у відповідності до вимог ст.256 КУпАП.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у проваджені в справі про адміністративне правопорушення та дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції України і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У відповідності до положень ст.248 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Згідно з положеннями ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасно, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення завжди є протиправною дією (бездіяльністю) тобто діянням, забороненим законом або іншим нормативним правовим актом. Громадянин, що вчиняє протиправну дію, порушує свій конституційний обов`язок, оскільки норми ч.1 ст.68 Конституції України встановлюють, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина).

Частина 2 ст. 204-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використання підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб.

Так, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 статті 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого умислу, тобто коли правопорушник усвідомлює, що він незаконно перетинає державний кордон, передбачає наслідки своїх дій і бажає цього.

Суб`єктом правопорушення може бути громадянин України, іноземець або особа без громадянства.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненому правопорушенні, факт спроби незаконного перетинання ним спільно з ОСОБА_3 державного кордону України поза пунктом пропуску «Шегині» підтверджується такими доказами по справі, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні: показаннями ОСОБА_4 , протоколом про адміністративне правопорушення від 05.07.2020р. серії ЗхРУ №135641; протоколом про адміністративне затримання ОСОБА_1 від 05.07.2020р.; рапортом заступника начальника ВІПС «Шегині» (тип В) з персоналу ВПС «Шегині» 1 категорії (тип ОСОБА_5 від 06.07.2020р.; порядком дій та схемою щодо виникнення обстановки на ділянці ВПС «Шегині» ВІПС Шегині Мостиського прикордонного загону на околиці с.Шегині Мостиського району Львівської області 05.07.2020р.; іншими документами, доданими до протоколу.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як кожен доказ окремо, так і вся їх сукупність, підлягають оцінці. Правильна оцінка доказів - це найважливіша умова прийняття законного, об`єктивного, обґрунтованого, і правильного рішення у справі. Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням посадової особи. Це означає, що під час повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь-яких переваг одних доказів перед іншими, додержанні законності. До того ж посадова особа керується своєю правосвідомістю. Оцінюють докази посадові особи, що уповноважені розглядати справу про адміністративне правопорушення, а також інші особи, що беруть участь у справі. Це проявляється у клопотаннях, поясненнях цих осіб, що допомагає посадовій особі прийняти правильне рішення.

Пояснення ОСОБА_1 щодо заперечення ним наміру перетинання державного кордону України поза пунктом пропуску суд розцінює критично, як обраний ним спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності за вчинене. Вказані пояснення ОСОБА_1 спростовуються вищенаведеними та дослідженими судом письмовими доказами та показаннями ОСОБА_4 , які є логічними, послідовними, такими, що відтворюють реальну картину подій, що мала місце 05.07.2020р. та не довіряти яким у суду немає підстав.

Аналізуючи вищенаведені докази, що безпосередньо дослідженні та здобуті в ході розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності в їх сукупності, приходжу до переконання в доведенні винності ОСОБА_1 у спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчиненій групою осіб, що передбачено ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Статтею 16 КУпАП передбачено, що іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У відповідності до ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Чинне законодавство не містить переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють визначити малозначність провини. Є підстави вважати, що це адміністративні правопорушення, які не становлять великої суспільної шкідливості й не завдають значних збитків державним або суспільним інтересам або безпосередньо громадянам.

Положення ст.22 КУпАП відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для правопорушника, меті адміністративній відповідальності. Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом. При розгляді справ та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Таким чином, враховуючи характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, особу порушника, який є іноземцем, ступінь його вини та майновий стан (непрацевлаштований); усвідомлення останнім факту вчинення ним адміністративного правопорушення, вчинення правопорушення вперше, відсутність обставин, які б обтяжували відповідальність; що дії ОСОБА_1 не завдали значних збитків державним або суспільним інтересам чи безпосередньо громадянам і це порушення не потягло за собою будь-яких тяжких наслідків, які б негативно вплинули на права і свободи громадян, а тому, з врахуванням вищенаведеного та з метою виховання особи в дусі додержання законів України, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог ст.22 КУпАП має місце малозначність вчиненого та можливість звільнення від адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , обмежившись усним зауваженням.

Частиною 2 ст.284 КУпАП передбачено, що при оголошенні усного зауваження по справі про адміністративне правопорушення виноситься постанова про закриття справи. Тому провадження по справі відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП, слід закрити.

Оскільки у відповідності до ст.40-1 КУпАП та ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір накладається на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, у разі ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення, то суд вважає, що у даному випадку немає підстав для стягнення такого із ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 8, 33, 34, 40-1, 283, 284 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір», суддя

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винуватим ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та на підставі ст.22 КУпАП звільнити його від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) - закрити.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення через Мостиський районний суд Львівської області до Львівського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Постанова у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ю.В. Кічак

Постанова суду набрала законної сили «___» ______________ 20__ р.

Суддя Ю.В. Кічак