Провадження № 3/679/267/2020
Справа № 679/562/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 року м.Нетішин

Суддя Нетішинського міського суду Хмельницької області Стасюк Р.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Гощанського ВП Острозького ВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого,

за частиною 1 статті 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР №092615 від 23.04.2020 року, того ж дня о 20 годині 10 хвилин по вул.Незалежності в с.Башине Гощанського району, ОСОБА_1 , в порушення п.2.5 ПДР України, керував транспортним засобом «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак « НОМЕР_1 », з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, порушення координації рухів, мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер 6810» та проведення такого огляду в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст .130 КУпАП.

В судові засідання призначені на 26.05.2020 року, 09.06.2020 року, ОСОБА_1 не з`явився.

13.07.2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, оскільки він має намір скористатися правовою допомогою.

В судовому засіданні 20.07.2020 року, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вину у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не визнав. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що 23 04.2020 року о 20 годині на своєму автомобілі рухався з с.Михалківці Острозького району Рівненської області до кладовища с.Завизів Острозького району Рівненської області. Повернувши ліворуч з головної дороги до кладовища був зупинений працівниками поліції, які пред`явили звинувачення в порушенні правил проїзду перехрестя та користування ременем безпеки. Він заперечив факт вчинення порушень, але працівники поліції проігнорувавши його пояснення та не повернувши посвідчення водія та технічний паспорт не автомобіль, які він надавав для перевірки, на своєму службовому автомобілі поїхали в сторону Гощанського району Рівненської області. Будь-яких документів в його присутності працівники поліції не складали, пройти огляд на стан сп`яніння не пропонували. В подальшому він звертався до відповідних органів для отримання дублікату документів на транспортний засіб. Крім того, поштою йому було надіслано постанову про притягнення до відповідальності за ч.5 ст.121, ч.2 ст.122 КУпАП, яка датована 23.04.2020 року.

Захисник Процик В.В. подав до суду письмове клопотання в якому просив, з метою повного, об`єктивного та неупередженого розгляду справи викликати в судове засідання свідків зазначених у протоколі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , працівників поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також просив допитати в якості свідка ОСОБА_6 , який на момент зупинки працівниками поліції ОСОБА_1 23.04.2020 року, перебував у транспортному засобі.

В судовому засіданні 22.07.2020 року свідок ОСОБА_6 показав, що 23.04.2020 року ОСОБА_1 попросив його допомогти у прибиранні на кладовищі, що знаходиться в с.Завизів Острозького району. Під час руху транспортним засобом ОСОБА_1 зупинили працівники поліції пред`явивши звинувачення в порушенні правил користування ременями безпеки та проїзду перехрестя. ОСОБА_1 передав їм посвідчення водія та технічний паспорт на автомобіль, які вони не повернули. На місці зупинки працівники поліції акт огляду на визначення стану сп`яніння не складали, ознаки сп`яніння не встановлювали. Пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки не пропонували, свідків при цьому не було.

Свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , працівників поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 повторно на виклик суду не з`явилися, причини неявки невідомі.

Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Стаття 245 КУпАП регламентує, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати обставин справи і вирішити її в точній відповідності з законом.

У ст. 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення суду надано такі докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 092615, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 23.04.2020 року, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 23.04.2020 року, копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №745573, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 ОСОБА_7 , рапорт начальника СРПП №3 Гощанського ВП Острозького ВП ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції Філіппова І. від 23.04.2020 року.

В свою чергу особа, яка притягується до адміністративної відповідальності в спростування своєї вини надав особисті пояснення, а також за його клопотанням судом було допитано свідка ОСОБА_6 , який повністю підтвердив обставини на які посилався ОСОБА_1 .

Крім того, з наданої ОСОБА_1 ксерокопії дублікату технічного паспорту на транспортний засіб, вбачається що такий видано 01.07.2020 року, тобто після складання відносно нього протоклу про адміністртвине правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджує його пояснення з приводу безпідставного неповернення працівниками поліції документу на транспорний засіб на місці зупинки 23.04.2020 року.

Оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю суд враховує наступне.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Так, ОСОБА_1 повністю заперечив вчинення ним адміністративного правопорушення, вказавши, що пройти огляд на стан сп`яніння працівники поліції йому не пропонували, що відповідно до статті 251 КУпАП може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Надаючи оцінку протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №092615 і поясненням свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , які додані до протоколу, суд звертає увагу на наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд.

За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Розглядаючи конкретну ситуацію і досліджуючи питання про розповсюдження гарантій статті 6 Конвенції на даний випадок, суд звертає увагу, що виходячи з прецедентної практики Європейського Суду з прав людини хоч і за національним законом ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності, йому пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні Європейським Судом, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Зокрема, в даному випадку судом враховується, що адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.

Так, в пояснювальній записці до проекту Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» (щодо посилення відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції), яким в подальшому було закріплено діючі санкції, як один із аргументів посилення відповідальності було зазначено, що міжнародний досвід забезпечення безпеки на дорогах свідчить, що одним з найпростіших способів примусити водіїв дотримуватися вимог правил дорожнього руху є розроблення системи їх ефективного покарання та посилення відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Також звертаємо увагу на те, що розмір штрафу в декілька разів перевищує розмір мінімальної заробітної плати по Україні, а проведений порівняльно-правовий аналіз із санкцією, яка передбачена за порушення правил дорожнього руху і міститься в Кримінальному кодексі України (частина перша статті 286 ) свідчить, що штраф за вказане адміністративне правопорушення перевищує розмір штрафу за кримінально каране діяння за національним законодавством України. На проблему співвідношення санкцій звертало увагу і Головне науково-експертне управління Верховної ради України надаючи свій висновок на зазначений проект закону.

Наведені обставини свідчать, що адміністративне правопорушення передбачене статтею 130 КУпАП може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Також слід зауважити, що в деяких інших справах проти України Європейський Суд розглядав питання про віднесення правопорушень передбачених КУпАП до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним (див. пункт 33 рішення у справі «Гурепка проти України» (F 2)) та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.

Обов`язково слід наголосити, що процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії», пункт 54 справи «Озеров проти Росії», пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»).

У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Отже, повертаючись до обставин даної справи, звертаю увагу на те, що частина перша статті 130 КУпАП в тому числі, передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що в даному випадку інкримінується ОСОБА_1 .

Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що ОСОБА_1 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку, на підтвердження чого, як було зазначено вище, суду було надано протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідків.

В цій ситуації в матеріалах справи не знайшло підтвердження те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Зокрема, як було зазначено вище ОСОБА_1 повністю заперечив вчинення ним адміністративного правопорушення, а саме вказав, що йому не пропонували пройти медичний огляд на стан сп`яніння.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Важливо, що в даних правовідносинах особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, не з`явилась в судове засідання, відповідних пояснень не надала, що позбавило суд можливості провести перевірку обставин, за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Щодо пояснень свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , які додані до протоколу і які також неодноразово в судове засідання за викликом не з`являлися, суд звертає увагу на положення пункту «d» частини третьої статті 6 Конвенції, яким кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

В своїй прецедентній практиці даючи тлумачення Конвенції Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати.

Як висновок суд підкреслює, частини 1 і 3 (d) статті 6 Конвенції, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості а ні під час досудового слідства, а ні під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції (пункт 54 Рішення Європейського Суду у справі «Корнєв і Карпенко проти України»).

Так, відповідно до матеріалів справи пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_7 мають одне із вирішальних значень для встановлення вини ОСОБА_1 , при цьому дані пояснення свідків спростовуються поясненнями останнього, що потребувало перевірки пояснень свідків «обвинувачення» в судовому засіданні, але як і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, так і суд були позбавлені можливості зробити відповідну «перевірку».

З огляду на міркування викладені вище, суддя не може покласти в основу обвинувачення пояснення вказаних свідків, які не були допитані в судовому засіданні і пояснення яких мають вирішальне значення по даній справі.

Наведені факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Таким чином, з протоколу про адміністративне правопорушення та наданих доказів в підтвердження вини, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не слідує, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За даних обставин приходжу до висновку, що наявні всі підстави для закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 7, ст. ст. 130, 247, 280, 283,284 КУпАП, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Нетішинський міський суд протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Р.М. Стасюк