Справа № 349/762/20
Провадження № 33/4808/363/20
Категорія ч.1 ст.173-2КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Брайляк Е.Я.

розглянувши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 30 червня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, не працює, має на утриманні одну неповнолітню дитину, громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення штраф у розмірі 170 гривень., а також стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 20 квітня 2020 року біля 18 год. 45 хв. за місцем проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , яке виразилось в образах, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

На постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду є незаконною, оскільки суд допускаючи неповноту та упередженість , прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вважає, що сукупність доказів його вини, які знаходяться в матеріалах справи про адміністративні правопорушення, не є достатньою для вирішання питання про доведеність його вини у вчиненні правопорушення і висновки суду про його винуватість у вчиненні правопорушення побудовані на припущеннях.

Вказує на те, що в рішенні суду вказано на те, що його дії могли заподіяти шкоду ОСОБА_2 , однак судом не визначено яку конкретно шкоду було заподіяно його діями потерпілій.

Вважає, що судом першої інстанції не були належним чином перевірені доводи потерпілої про те, що саме його агресивна поведінка була причиною розірвання шлюбу та не вказав , які саме докази підтверджують систематичність його агресивної поведінки.

Звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону, оскільки в ньому не зазначені дані щодо понятих, не визначено вид насильства, який він застосував до потерпілої , складений з порушенням встановленого строку.

Так, протокол про адміністративні правопорушення був складений 14.05.2020 року, а нібито ним вчинене правопорушення було 20.04.2020 року, що є порушенням, оскільки протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП складається не пізніше 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках.

Посилання суду на заяву про кримінальне правопорушення від 21.04.2020 року є неправомірним, оскільки судом не взято до уваги, що у відповіді Рогатинського ВП Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області вказано про те, що відсутні дані, які б вказували на вчинення ним кримінального правопорушення.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилась, однак подала клопотання в якому просила розглянути справа без її участі. Звертала увагу на те, що в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_1 систематично вчиняє фізичне та моральне насильство впродовж 2018-2020 років при малолітній дитині , яка стає жертвою сімейного насильства.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Брайляк Е.Я. підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду і закрити провадження по справі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає , що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанову суду необхідно скасувати та закрити провадження по справі з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався.

Згідно диспозиції ст.173-2 КУпАП особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В силу ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Під психологічним насильством в сім?ї слід розуміти насильство, пов?язане з дією одного члена сім?ї на психіку іншого члена сім?ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе, що завдає шкоду психічному здоров?ю.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти таких стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Разом з тим, формулювання обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки не містить всіх необхідних ознак, які повинні бути вказані в обвинуваченні.

Зокрема, із змісту протоколу про адміністративні правопорушення серія АПР18 №536134 від 14.05.2020 року ОСОБА_1 20 квітня 2020 року біля 18 год. 45 хв. в с. Путятинці Рогатинського району Івано-Франківської області вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_2 , в ході якого висловлювався в її сторону нецензурними словами.

В протоколі зазначено, що при його складанні свідків не було.

ОСОБА_1 було ознайомлено із правами та обов`язками у відповідності до вимог КУпАП та Конституції України, та повідомлено про розгляд справи в Рогатинському районному суді, про що свідчить його власноручний підпис.

В графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення ОСОБА_1 написав, що не згідний з протоколом та не вчиняв домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_2 ..

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 було ознайомлено, про що свідчить його власноручний підпис.

Таким чином, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені дані про наслідки, які були спричиненні чи могли бути спричиненні потерпілій ОСОБА_2 , що є обов`язковою складовою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, які наслідки настали чи могли настати для потерпілої ОСОБА_2 у виді моральної шкоди, шкоди її фізичному чи психічному здоров`ю внаслідок будь-яких умисних дій фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування психологічного насильства з боку ОСОБА_1 ..

Апеляційний суд звертає увагу на те, що обов`язок довести наявність ознак домашнього насильства в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та можливість заподіяння або заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого покладається на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали не свідчать про те, що ОСОБА_1 застосував до потерпілої ОСОБА_2 домашнє насильство, яке могло завдати чи завдало шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення не було зазначено наслідки неправомірних дій правопорушника, характер насильства, те що правопорушення було вчинено за місцем проживання потерпілої ОСОБА_2 та помилково вказано на те, що вона є його дружиною.

Разом з тим, суд першої інстанції, допускаючи упередженість, самостійно змінив обвинувачення та безпідставно вказав на те, що правопорушення було вчинено за місцем проживання потерпілої, яка є його колишньою дружиною, вчинив домашнє насильство у виді образ, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

При цьому, суд не конкретизував, у чому саме може полягати шкода психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 та які докази підтверджують ймовірність заподіяння такої шкоди.

Апеляційний суд, враховуючи практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України», «Малофєєва проти Росії», «Карелін проти Росії», звертає увагу на те, що суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі, яка притягається до відповідальності, формулювання обвинувачення, викладене у протоколі про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено сторонами перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_1 навмисно вчинив дії, які були спрямовані на заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 як і під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в судовому засіданні апеляційного суду, свою вину не визнав. Стверджував про те, що конфлікт між ним та його вже колишньою дружиною ОСОБА_2 виник через те, що вона не дозволяє йому побачитись з дитиною. Вказує, що він потерпілу не ображав, ненормативної лексики не вживав, не погрожував та не завдавав шкоди.

Зокрема, у судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 показав, що заздалегідь домовився з потерпілою ОСОБА_2 про те, що приїде з Івано-Франківська до неї з метою побачитись з дочкою. Однак, коли він разом із своєю матір`ю приїхав до м. Рогатин, то за місцем проживання потерпілої ніхто йому двері не відчинив, у зв`язку з чим він був змушений викликати поліцію з метою забезпечення йому можливості побачитись із дитиною. Вказує на те, що на даний час він звернувся з відповідною заявою до комісії з питань захисту прав дитини Рогатинської районної державної адміністрації з приводу вирішення питання щодо його участі у вихованні дочки.

Просив провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Вказані пояснення ОСОБА_1 частково узгоджуються з письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 , які містяться в матеріалах справи.

Так, до матеріалів справи додано заяву та пояснення потерпілої ОСОБА_2 (а.с.4-6), в яких вона вказала, що вона проживає с. Путятинці Рогатинського району Івано-Франківської зі своєю дитиною ОСОБА_3 , 2018 року народження, дідусем та бабусею. Через сварки із чоловіком, вона розійшлась з ним і стала проживати за вказаною адресою, а чоловік проживає в м. Івано-Франківську. 20.04.2020 року близько 18 год. 45 хв. її чоловік, почав стукати у вікна та двері, чим розбудив їх дитину. Вона не виходила у двір і він пішов до літньої кухні і також почав стукати по вікнах, та розпитувати де вона і дитини. В подальшому дід та баба сказали йому не заходити на подвір`я і чоловік викликав поліцію.

Цього ж дня о 19 год. 30 хв. приїхали працівники поліції і вона вийшла у двір і пояснила всі обставини даної події. Чоловік також розказав, що попередньо він до неї зателефонував і повідомив, що хоче побачитись із дитиною. В присутності працівників поліції її чоловік почав кричати до чоловіка її сестри ОСОБА_4 , та поліз до нього з кулаками та словесно погрожував фізичною розправою, все це відбувалось в присутності працівників поліції. працівники поліції заспокоювали її чоловіка і посадили в службовий автомобіль. Працівники поліції надали пояснення, вона написала звернення і всі розійшлися.

Зазначила, що протягом останній трьох місяців її чоловік погрожує їй по телефону, що її вб`є, фізичною розправою погрожує і її рідним, у зв`язку із чим вона вирішила звернутись в поліцію про вжиття заходів до чоловіка.

Таким чином, зі змісту письмових пояснень потерпілої ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_1 20.04.3030 року дійсно приїхав до неї з приводу спілкування з дитиною, самостійно викликав працівників поліції і не висловлювався в її сторону нецензурними словами.

Зі змісту письмових пояснень потерпілої ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_1 систематично погрожує їй та її близьким по телефону фізичною розправою.

Однак, ОСОБА_1 не обвинувачувався у вчиненні вищевказаних дій, а розгляд справи відбувається тільки в межах обвинувачення , яке висунуто особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Зі змісту пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також вбачається, що ОСОБА_1 приїхав до колишньої дружини з метою побачитись з дитиною, самостійно викликав працівників поліції в присутності яких поводив себе агресивно та погрожував розправою.

ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду не допитувалась, надіслала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. При цьому ОСОБА_2 в клопотанні зазначила, що по відношенню до неї та її малолітньої дитини ОСОБА_1 систематично протягом 2018-2020 років вчиняє сімейне насильство.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 не є подружжям і не є членами однієї сім`ї, оскільки шлюб між ними розірвано в установленому законом порядку, спільно не проживають, однак є колишнім подружжям, на яке відповідно до ст.3 Закону України « Про запобігання та протидію домашньому насильству» розповсюджується дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання.

Разом з тим, зі змісту пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду та письмових пояснень, що знаходяться в матеріалах справи, потерпілої ОСОБА_2 вбачається, що між ними склалися стійкі конфліктні відносини у зв`язку із тим, що колишня дружина не дозволяє йому спілкуватись з дочкою та приймати участь у її вихованні.

Апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_1 20.04.2020р. застосовував до потерпілої ОСОБА_2 домашнє насильство та вчинив будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування з метою нанести їй моральну шкоду, шкоду її фізичному чи психічному здоров`ю.

Зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що під час подій 20.04.2020 року його дії не виходили за межі звичайних конфліктних відносин між колишнім подружжям, не містять відповідних ознак домашнього насильства та не вказують на їх навмисний характер та наявність наміру спрямованого на заподіяння шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої, не свідчать про порушення прав і свобод потерпілої з використанням значної переваги в силі, яка дозволяє досягти бажаного результату.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП був складений за результатами письмового звернення ОСОБА_2 (а.с.4-5). Причиною звернення ОСОБА_2 став конфлікт, який виник між нею та її колишнім чоловіком ОСОБА_1 в результаті суперечки по відношенню до їхньої спільної дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою ОСОБА_1 бажав побачитись.

На підставі перевірки за письмовим зверненням ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення безпідставно зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є подружжям, хоча зі змісту їх пояснень у судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що шлюб між ними розірвано.

Однак, до матеріалів справи не долучені документи, які свідчать про характер відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебування їх у шлюбі або розірвання шлюбу, дані про їх місце реєстрації та фактичного проживання, інші докази, які свідчать про взаємовідносини між ними.

В судовому засіданні апеляційної інстанції було встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 05.06.2020р.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Рогатинської районної державної адміністрації від 28.07.2020 року №20 визначені способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні з малолітньою дочкою - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : щочетверга, щосуботи та щонеділі з 17 год. До 20 год за попередньою домовленістю з матір`ю та в її присутності.

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які підтверджують обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства стосовно потерпілої ОСОБА_2 .

Враховуючи наведене, керуючись принципом доведеності вини поза розумним сумнівом, апеляційний суд вважає недоведеним обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та вважає за необхідне скасувати постанову суду та прийняти нову, якою закрити вказане провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247, 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення, - скасувати та прийняти нову постанову.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв