ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/699/20Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 33/817/284/20 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І. розглянувши адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , такого, що не працює,

Встановив:

Постановою Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить строк на апеляційне оскарження поновити, а постанову місцевого суду скасувати, закривши провадження у справі, оскільки місцевий суд прийняв рішення без належного та всебічного дослідження всіх доказів та обставин справи.

Вказує, що присутнім в судовому засіданні він не був, а копію постанови отримав лише 19 червня 2020 року рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Стверджує, що 11 травня 2020 року його 5-річний син попросив покататися на мотоциклі, у звязку з чим він, посадивши сина на мотоцикл, не сідаючи на нього та, не вмикаючи двигуна, провіз його по вулиці. Після цього до нього підїхали працівники поліції та звинуватили у тому, що саме він керував цим мотоциклом і від нього чути запах алкоголю.

Вказує, що з наявних в матеріалах справи відеозаписів, на які місцевий суд послався як на доказ вини, вбачається лише його спілкування з працівниками поліції щодо проходження огляду на стан спяніння, будь-яких доказів керування ним мотоциклом, а також причини зупинки в матеріалах справи немає.

Також зазначає, що одразу після завершення відеозапису він пояснював поліцейським, що котив мотоцикл, а не керував ним, однак даний відеозапис останні видалили.

Крім того, місцевий суд не допитував безпосередньо в судовому засіданні із попередженням про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому їхні письмові пояснення, які містяться в матеріалах справи та на які суд посилається як на доказ вини, не є належним доказом у справі.

Також вказує, що у протоколі про адміністративне правопорушення, акті огляду на стан алкогольного спяніння та направленні на медичний огляд зазначені різні ознаки алкогольного спяніння, які не передбачені Інструкцією порядку виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України за №1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Розглянувши матеріали справи, прихожу до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущеним не був, а апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом першої інстанції, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення від 12 червня 2020 року, в якому останній власноруч розписався, однак в суд так і не зявився, у звязку з чим суддя місцевого суду з дотриманням вимог ст. 268 КУпАП розглянув справу у відсутності ОСОБА_1

17 червня 2020 року суд першої інстанції на адресу проживання ОСОБА_1 направив копію оскаржуваної постанови, яку останній отримав 19 червня 2020 року, про що свідчить власноруч підписане ним повідомлення про вручення поштового відправлення від 23 червня 2020 року.

Оскільки в судовому засіданні місцевого суду ОСОБА_1 присутнім не був, копію оскаржуваної постанови він отримав лише 19 червня 2020 року, а апеляційну скаргу подав 26 червня 2020 року, вважаю, що строк на апеляційне оскарження ним був пропущений з поважних причин.

До початку розгляду справи в суді апеляційної інстанції від захисника ОСОБА_1 - Когута О. В. надійшла заява, у якій він просив апеляційну скаргу задовольнити, а розгляд проводити у його відсутності та відсутності ОСОБА_1 , оскільки така позиція була узгоджена із апелянтом, у звязку з чим вважаю за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності останніх.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП суд (суддя) при розгляді справи про адміністративне правопорушення має всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати обставини справи і вирішити її у відповідності до закону.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Для використання доказу при розгляді справи необхідно, щоб він був відносним і допустимим. Відносний доказ це доказ, зміст якого відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи. До того ж фактичні дані це дані, які, маючи звязок із фактами предмета доведення, здатні підтвердити існування чи відсутність доказування фактів. А допустимим вважається той доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами, а також коли законодавець допускає його використання.

Проте цих вимог закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не дотримано, внаслідок чого він, при наявності в матеріалах справи суперечливих доказів, прийшов до помилкового висновку про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно норм статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В той же час, як передбачено ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, обов`язок доказування правомірності накладення адміністративного стягнення покладений на посадову особу.

При цьому суд відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена у випадку керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 травня 2020 року о 19 год. 45 хв. ОСОБА_1 в смт. Мельниця Подільська по вул. Шевченка Борщівського району Тернопільської області керував транспортним засобом - мотоциклом марки FORTE FT 250GY- НОМЕР_1 без номерного знаку з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, тремтіння пальців рук. Пройти огляд на місці за допомогою приладу газоаналізатора алкотестера Драгер 6810 (прилад Арам 0601) відмовився в присутності двох свідків, крім того проїхати в КНП «Борщівська районна лікарня» для проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння також відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення доводиться протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 046336 від 11 травня 2020 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 11 травня 2020 року, а також відеозаписом.

Разом з тим такі доводи місцевого суду, на думку судді апеляційної інстанції, є необґрунтованими, оскільки будь-яких належних доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом в матеріалах справи немає.

Так, статтею 35 Закону України Про Національну поліцію передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. Даний перелік, зокрема, передбачає :1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували необхідність зупинки мотоцикла, яким нібито керував ОСОБА_1 , в тому числі постанов про накладення адміністративного стягнення за порушення ПДР України, рапортів поліцейських, інформації щодо вчинення ОСОБА_1 будь-яких правопорушень, тощо.

З наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається лише те, що ОСОБА_1 в присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, зазначаючи при цьому те, що лише провіз дитину на мотоциклі, про що він також вказував у своїй апеляційній скарзі.

Згідно з письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вони були свідками того, як ОСОБА_1 11 травня 2020 року о 19 год. 45 хв. керував мотоциклом марки FORTE FT 250GY- НОМЕР_1 . На пропозицію поліцейських пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці зупинки та в медичному закладі категорично відмовився.

Тобто, аналізуючи дані матеріали справи, слід дійти висновку, що єдиним ймовірним доказом керування ОСОБА_1 зазначеним у протоколі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП мотоциклом, є лише письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак суд першої інстанції в судове засідання їх не викликав та, відповідно, не допитував для підтвердження ними тих обставин, які вони описували у своїх письмових поясненнях.

У звязку з наведеним вважаю, що місцевий суд без допиту зазначених свідків безпосередньо у судовому засіданні з метою встановлення фактичних обставин справи безпідставно поклав їхні пояснення в основу свого рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Таку правову позицію висловив і Верховний Суд у своїй постанові від 27 червня 2019 року №560/751/17, зазначивши, що пояснення свідків не є належними доказами правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки вказані особи у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а тому їх показання не можуть бути беззаперечним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

У відповідності до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, оскільки в порушення вимог ст. 251 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено належних доказів вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у протоколі, а протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими доказами, не є вичерпним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не доведена.

З урахуванням зазначеного суддя апеляційної інстанції прийшов до висновку про порушення судом першої інстанції вимог КУпАП, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного та об`єктивного вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Оскільки суддею суду апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суд першої інстанції при визнанні останнього винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не дотримався вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП про всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, - постанова Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 червня 2020 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Строк на апеляційне оскарження поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 червня 2020 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя