Справа № 605/472/20
ПОСТАНОВА
"09" вересня 2020 р. Суддя Підгаєцького районного суду Тернопільської області Горуц Р.О. розглянувши матеріали, які надійшли від Підгаєцького відділення поліції Бережанського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
громадянина України, непрацюючого,
не одруженого, проживаючого в
за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
Як вбачається із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №021278 від 10 серпня 2020 року, громадянин ОСОБА_1 10 серпня 2020 року близько 05 год. 00 хв. в с. Мужилів Підгаєцького району Тернопільської області, керував транспортним засобом марки ВАЗ 2103, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на приладі Драгер та їхати в медичний заклад для встановлення степені алкогольного сп`яніння, відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини не визнав та пояснив, що 09 серпня 2020 року близько 23 години він із своїми друзями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , автомобілем ВАЗ 2103 поїхали в с. Мужилів Підгаєцького району. За кермом автомобіля був він, при цьому алкогольних напоїв не вживав. Коли вони повертались додому, то на головній дорозі в с. Мужилів близько 01 години ночі у нього зламалась машина. Вони вирішили переночувати в автомобілі, а зранку вже з кимось домовлятись, щоб потягнути автомобіль. В машині вони мали горілку та закуску, яку після поломки автомобіля вжили. Близько 05 години ранку до них під`їхали працівники поліції, в той час вони були біля автомобіля. Поліцейські сказали йому, що він неправильно припаркувався і запитали чи у нього є посвідчення водія, на що він відповів, що немає. Тоді працівники поліції дали йому підписати якесь пояснення, яке він будучи ще сонним та випившим підписав не читаючи. Зі слів працівника поліції у поясненні було написано, що він неправильно припаркувався і керував автомобілем без посвідчення водія. В протоколі на прохання працівника поліції він написав пояснення, що більше такого не буде, думаючи, що йде мова за неправильне паркування. Свідки про це також підписалися в протоколі. Тоді працівники поліції сказали йому, щоб переконатися в тому, що він говорить правду з приводу того, що вночі в машині випив горілку, то необхідно продути якийсь прилад, проте він відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, так як в стані алкогольного сп`яніння автомобілем не керував. Коли він попросив поліцейських подивитись на протокол і пояснення, яке він підписав, то вони йому не надали вказаних документів, мотивуючи тим, що він вже на них дивився і підписав. Після того, його друзі відмовились підписувати пояснення, яке їм давали працівники поліції.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 09 серпня 2020 року близько 23 години він разом із ОСОБА_1 та ОСОБА_5 поїхали в с. Мужилів Підгаєцького району. Повертаючись додому, у них у даному селі на головній дорозі зламався автомобіль. За кермом автомобіля був ОСОБА_1 , який як йому відомо алкогольних напоїв до того часу не вживав. Тоді вони вирішили переночувати в автомобілі, а зранку вже когось просити відтягнути зламану машину. Після поломки автомобіля вони втрьох вживали алкогольні напої. Поки вони стояли до них під`їхав патрульний автомобіль, при цьому поліцейські говорили, що вони не правильно припаркувались. Тоді вони зіпхали автомобіль на обочину. Тоді поліцейські почали писати пояснення і пропонували ОСОБА_1 дихати в трубку, але той відмовився. Поліцейські давали щось підписати ОСОБА_1 , але щось конкретно він пригадати не може, бо вони були сонні і трохи нетверезі. Йому не відомо чи ОСОБА_1 перечитував те, що підписував. Він не пригадує чи працівники поліції давали підписати йому та ОСОБА_6 якісь пояснення і якщо так, то чому вони відмовились їх підписувати. Він сам не зрозумів за що поліцейські складають протокол, при цьому думав, що за неправильну паркову, бо вони ж не рухались, а просто стояли. Чи говорив ОСОБА_1 поліцейським, що вживав алкоголь після поломки автомобіля, йому не відомо, бо він постійно не був біля них.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини.
Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність
за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Із дослідженого відеозапису з відеореєстратора патрульного автомобіля видно, що автомобіль ВАЗ 2103, стояв припаркований на проїжджій частині дороги та не рухався.
Відеозаписом із нагрудної камери поліцейського підтверджується той факт, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, однак вказаним записом, не підтверджено того факту, що останній саме керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.
Тобто, твердження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та свідка ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_1 в той час коли до них під`їхали працівники поліції, не керував транспортним засобом ВАЗ 2103 номерний знак НОМЕР_1 , знайшло своє підтвердження під час розгляду вказаної справи.
Відмова особи, яка не керувала транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не містить в діях такої особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Встановлено, що суть адміністративного правопорушення зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає фактичним обставинам справи, а також диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП.
На підтвердження наведеного, суд вважає за необхідне, зіслатися на зміст частини другої ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, та частини першої ст. 62 Конституції України, згідно якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Хоча приписи КУпАП не передбачають такої форми рішення, як обвинувальний вирок суду, саме постанова про накладення адміністративного стягнення за своєю правовою природою є тотожним процесуальним документом.
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі Лучанінова проти України (рішення від 9 червня 2011 року) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням.
Таким чином, беручи до уваги те, що ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення правопорушення, за яке передбачене покарання у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, суд вважає за необхідне застосовувати стандарти Європейського Суду з прав людини, притаманні кримінальному провадженню.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2007 року у справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" зазначено, що особа, яка володіє чи керує автомобілем (транспортним засобом), підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України"). Приймаючи до уваги дане рішення, суд керується саме цим принципом поза розумним сумнівом, зміст якого також сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України". Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Працівниками поліції не представлено будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 саме керував автомобілем, тобто був водієм, з ознаками алкогольного сп`яніння і від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відмовився.
Матеріалами справи про адміністративне правопорушення жодним чином не спростовуються пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та свідка ОСОБА_7 , щодо того, що ОСОБА_1 вживав алкогольні напої вже після поломки автомобіля, при цьому до того був тверезий.
За змістом п.6 Розділу ІІ Інструкції огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.
Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.
Всупереч вказаним вимогам законодавства поліцейськими в якості свідків було залучено товаришів ОСОБА_1 , які перебували разом із останнім в автомобілі, а саме: ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , тобто осіб, щодо неупередженості яких є сумніви.
Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою ПВСУ №18 від 19 грудня 2008 року) Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, поза розумним сумнівом.
Виходячи із вищенаведеного, суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Підгаєцький районний суд Тернопільської області.

Суддя: Р. О. Горуц