Номер провадження: 33/813/868/20
Головуючий у першій інстанції Борщов І.О.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2020 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Журавльов О.Г., за участю секретаря Янковської Ю.Л., ОСОБА_1., ОСОБА_2., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 12 червня 2020 року,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР №064511 від 08 травня 2020 року водій ОСОБА_1 08.05.2020 року о 17:35 годині, керуючи автомобілем Mercedes-Benz C200, державний номерний знак НОМЕР_1 ), рухаючись по пр. Академіка Глушко в м. Одесі, напроти буд. 2-А, де організовано круговий рух, здійснюючи з`їзд з перехрестя з середньої смуги, в порушення п. 10.4 Правил дорожнього руху України була неуважною, не впевнилася в безпеці свого маневру, не врахувала дорожню обстановку, не надала перевагу транспортному засобу, який рухався по перехрестю з круговим рухом праворуч, та при зміні напрямку руху допустила зіткнення з автомобілем Toyota Corolla, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок ДТП обидва автомобіля отримали механічні пошкодження.

Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення вимог п. 10.4 «Правил дорожнього руху» водієм ОСОБА_1 , за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 12 червня 2020 року ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів на строк 6 місяців.

Не погодившись з прийнятою постановою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду змінити, призначити їй адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що:

1) суд не врахував позитивні характеристики, сімейний стан, професію та місце роботи ОСОБА_1 ;

2) судом не було з`ясовано всіх обставин справи, зокрема, зазначено в оскаржуваній постанові, що вину ОСОБА_1 не визнала, проте це не може являтись обтяжуючою обставиною;

3) ОСОБА_1 працює водієм таксі, це є єдиний спосіб заробітку, тому неможливість керувати автомобілем протягом такого тривалого часу призведе її до втрати джерела існування.

Апелянт посилається на те, що судом були неповно з`ясовані обставини, які мають значення для справи. Суд першої інстанції дійшов до розгляду справи формально, не врахував її особисті характеристики та сімейний стан.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1. підтримала доводи своєї апеляційної скарги, просила суд її задовольнити. Потерпілий ОСОБА_2 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Справа переглядається в частині накладення адміністративного стягнення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суддя, у відповідності до положень статей 280 та 283 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП України, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вимоги закону в частині призначенні покарання судом першої інстанції не були виконані, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.

З оскаржуваної постанови судді районного суду вбачається, що ОСОБА_1 допустила порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, що є порушенням п. 10.4 Правил дорожнього руху та підставою для притягнення водія до відповідальності за ст. 124 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 визнала себе винуватою у скоєному правопорушенні повністю, фактичних обставин справи не оспорювала.

Статтею 24 КУпАП зазначено, що обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) щире розкаяння винного; 2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; 3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; 4) вчинення правопорушення неповнолітнім; 5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року. Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Проте, судом першої інстанції не прийнято до уваги, що ОСОБА_1 є водієм, робота водія є його єдиним джерелом існування його родини та непрацездатних осіб, які знаходяться на його утриманні, що підтверджено належними доказами в суді апеляційної інстанції. Крім того, потерпілий ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції не заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , не наполягав на позбавленні її права керувати автомобілем.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції невірно визначився в частині накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, застосувавши санкцію у вигляді позбавлення права керуваннятранспортним засобом.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд вважає за необхідне змінити судове рішення в частині накладення адміністративного стягнення за ст. 124 КУпАП, застосувавши до ОСОБА_1 санкцію у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 340 гривень.

Керуючись п. 3 ч. 8 ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 12 червня 2020 року в частині накладення адміністративного стягнення за ст. 124 КУпАП змінити.

Застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП в вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 340 гривень.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г. Журавльов