28.09.20
Справа №635/4252/20
Провадження № 3/635/1834/2020
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Суддя Харківського районного суду Харківської області Березовська І.В., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

В с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №345905 від 09 липня 2020 року, 09 липня 2020 року о 08 годині 00 хвилин ОСОБА_1 за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, Полтавське шосе, 202/1, здійснював перевезення пасажирів у приміському сполученні на автомобіл Volkswagen HT 350 (автобус) реєстраційний номер НОМЕР_1 у кількості, що перевищують кількість місць для сидіння згідно реєстраційного свідоцтва на автомобіль, чим порушив правила щодо карантину людей, передбаченого ст. 29 Закону України «Про захист та встановлення запобігання поширення хвороби Covid 19, спричиненою короновірусом SARS-CoV-2», чим порушив п.4 Постанови КМУ №392 від 20 травня 2020 року, за що передбачена відповідальність за ст. 44-3 КУпАП.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

25 вересня 2020 року до суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_1 , в яких останній просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. Зазначив, що в протоколі про адміністративне правопорушення серія АА № 345905 невірно зазначено конкретний пункт Постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 20 травня 2020 року № 392, (у редакції, чинній на момент складання протоколу), який був ніби то ним порушений, оскільки зазначений у протоколі пункт 4 Постанови містить інформацію щодо запровадження послаблення протиепідемічних заходів, та не містить жодних заборон здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом. Зазначене ж поліцейським порушення ст. 29 ЗУ «Про захист та встановлення запобіганню та поширення хвороби COVID19 спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2» також не відповідає дійсності, оскільки такого закону взагалі не існує. Протокол про адміністративне правопорушення серія АА № 345905 винесений із порушенням вимог Інструкції та не може вважатися джерелом доказів у справі про вчинення ним адміністративного правопорушення, оскільки: невірно зазначено пункт Постанови КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 20.05.2020 року № 392, а також зазначено неіснуючий закон, порушення якого йому інкримінується; у протоколі не зазначено кількість пасажирів, які знаходились в автобусі на момент складення протоколу, не зазначено кількість місць для сидіння транспортного засобу; кількість пасажирів, яка перевищила дозволену для перевезення кількість пасажирів; до протоколу не долучений документ, що підтверджує технічні характеристики автомобіля д.н.з. НОМЕР_1 , а саме - щодо кількості місць для сидіння даного транспортного засобу, що, в свою чергу, унеможливлює встановлення факту порушення такої кількості; з відео з нагрудного реєстратора взагалі неможливо встановити кількість пасажирів, яка знаходивсь в салоні автобуса на момент складання протоколу. Крім того, жодні свідки до складання протоколу не залучались, інспектором поліції було запропоновано заїхати на пост та забрати протокол пізніше, що ним і було зроблено, однак, ознайомившись з матеріалами справи, ОСОБА_1 побачив, що з`явились пояснення свідків, які були написані самим інспектором поліції та є абсолютно ідентичними, у поясненнях обох свідків.

Дослідивши наявні матеріали справи про адміністративне правопорушення та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суддя приходить до наступних висновків.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» внормовано, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

У відповідності до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Диспозиція ст. 44-3 Кодексу України про адміністративне правопорушення є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших норм права чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки осіб, передбачених в умовах карантину. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст.

Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Кваліфікуючі ознаки правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, мають бути конкретно зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення як того вимагає ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення

Таким чином, об`єктивною стороною складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є здійснення винною особою діянь, які прямо заборонені Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та деталізовані у постанові Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020, рішеннями органів місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії АА №345905 від 09 липня 2020 року зазначено, що ОСОБА_1 порушив п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 № 392 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» передбачено, що у регіонах, в яких здійснюється послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється: міжобласні пасажирські перевезення автомобільним транспортом між регіонами в межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб. У разі здійснення перевезення до регіону, в якому не застосовується послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється перевезення в межах 50 відсотків кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, за умови розсадки пасажирів з вільним місцем поруч, спереду, позаду.

Разом з тим, до суду взагалі не надані копії технічної документації транспортного засобу, із зазначеною належною кількістю місць сидіння. Таким чином, суд позбавлений можливості вирішити питання, чи здійснювалося перевезення пасажирів у кількості, що перевищує кількість місць для сидіння, передбачену технічною документацією транспортного засобу.

З дослідженого у судовому засіданні відеозапису поліції, також неможливо встановити дозволену кількість місць для сидіння, а також чи здійснював ОСОБА_1 перевезення пасажирів з перевищенням такої кількості.

На підтвердження обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, до матеріалів справи наданий рапорт, складений інспектором взводу 1 роти 6 батальйону 1 УПП в Харківській області області Рижова Є., однак цей рапорт не може вважатись об`єктивним доказом у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, і, у даному випадку, виконує відповідні функції нагляду за дотриманням правил щодо карантину людей, що повністю узгоджується із правовою позицію, висловленою у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року №489/4827/16а.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пояснення, надані ОСОБА_1 щодо того, що кількість пасажирів у салоні автобусу не перевищувала граничну кількість місць для сидіння передбаченою технічною характеристикою, не спростовуються наданими співробітниками патрульної поліції до суду доказами.

Таким чином в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, а один протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути достатнім доказом для встановлення вини ОСОБА_1 , оскільки вина правопорушника повинна підтверджуватись сукупністю доказів.

Відповідно до рішень «Малофєєва проти Pocії » від 30 травня 2013 року заява № 36673 / 04) та «Карелін проти Pocії » від 20 вересня 2016 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Враховуючи вказані вище обставини, а також з огляду на положення ст. 62 Конституції України, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому адміністративна справа відносно нього підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вина особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не підтверджується належними та допустимими доказами по справі.

Пунктом 1 частини 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відтак, у відповідності до ст. 7, п. 1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.44-3, 247, 283 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП стосовно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Харківський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня винесення такої постанови.

Суддя І.В. Березовська