Провадження №33/824/2228/2020 Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384 гривні 20 копійок.

Відповідно до постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 15.07.2019 року о 22 год. 15 хв. по вул. М. Василенко, 9 в м. Києві керував автомобілем марки «Maxda CX-9» д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у яких він просить поновити строк на подачу апеляційної скарги, постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 29.11.2019 року скасувати та закрити справу за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що подія сталася 15.07.2019 року, отже на момент розгляду справи судом першої інстанції справи закінчились строки притягнення до адміністративної відповідальності. За таких обставин, провадження у справі підлягало закриттю в зв`язку із закінченням передбачених ст.38 КУпАП строків накладення адміністративного стягнення. Крім того, апелянт зазначає, що 29.11.2019 року він не був присутній в судовому засіданні, а про наявність оскаржуваної постанови дізнався лише зараз в органах ВДВС, тому вважає що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Будучи належним чином повідомленим про час та дату судового засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 до суду не з`явився та в смс-повідомленні просив розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не був присутній під час ухвалення оскаржуваного рішення, інформація про отримання ним копії оскаржуваного рішення в матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутня.

За таких обставин та з метою забезпечення права на захист, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 29.11.2019 року.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.

Аналогічні положення щодо огляду громадян на стан сп`яніння містить «Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджена наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за №1413/27858.

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005, судам слід ураховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

У відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №355570 від 15.07.2019, ОСОБА_1 15.07.2019 року о 22 год. 15 хв. по вул. М. Василенко, 9 в м. Києві керував автомобілем марки «Maxda CX-9» д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України (а.с.1).

Будь-яких заперечень з приводу викладених в протоколі обставин вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не зазначив та від підпису відмовився (а.с.1).

При цьому, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.3).

У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є обґрунтованими.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про накладення на нього адміністративного стягнення за межами строків, визначених ст. 38 КУпАП, то вони заслуговують на увагу.

Так, частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Пунктом 7 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Як убачається з матеріалів справи, адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, вчинено ОСОБА_1 15.07.2019 року. Справа про адміністративне правопорушення щодо нього надійшла на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва 17.10.2019 року і на момент її розгляду та прийняття судового рішення закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, а тому підлягали застосуванню вимоги п. 7 ст. 247 КУпАП, які передбачають закриття провадження в справі.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення та закриття провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП ніяким чином не суперечить вимогам ст.284 КУпАП, оскільки вказана норма не містить будь-яких заборон чи застережень щодо визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення при винесенні постанови про закриття справи з нереабілутючих підстав, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, зокрема.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 29.11.2019 року слід скасувати в частині рішення про накладення адміністративного стягнення та стягнення судового збору, бо такий за змістом ст. 40-1 КУпАП сплачується особою, на яку накладено стягнення, лише у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, а провадження у справі за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 - закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 поновити строк на оскарження постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року щодо ОСОБА_1 скасувати в частині накладення адміністративного стягнення та стягнення судового збору.

Провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

У решті постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 рокущодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду В.О. Габрієль