ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 637/592/20 Головуючий суддя І інстанції Тордія Е. Н.
Провадження № 33/818/1087/20 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 вересня 2020 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами на постанови судді Шевченківського районного суду Харківської області від 20 липня 2020 року, -

в с т а н о в и в:

Цими постановами

ОСОБА_1 , 1980 року народження, громадянин України, мешканець смт. Шевченкове Шевченківського району Харківської області,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП та йому призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 153 грн., а також стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Також ОСОБА_1 визнаний винним у скоєєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та йому призначено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік із стягненням судового збору у розмірі 420,40 грн.

ч.1 ст. 130 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановою встановлено, що з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 01 червня 2020 року о 10.20 годині, гр-н ОСОБА_1 , керував транспортним засобом , автомобілем «НІВА» ВАЗ-2121, державний номер НОМЕР_1 , на автошляху «Чугуїв-Мілове» Шевченківського району Харківської області, не виконав вимоги працівників поліції про зупинку транспортного засобу, за допомогою проблискових маячків (красного та синього) та спецсирени, чим порушив вимоги п.2.4 ПДР України. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 122-2 КУпроАП.

Іншою постановою встановлено, що з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 01 червня 2020 року о 10.20 год. гр-н ОСОБА_1 , керував автомобілем «Ніва» ВАЗ 2121, державний номер НОМЕР_1 , на автошляху «Чугуїв-Мілове» +50 км. Шевченківського району Харківської області, в стані алкогольного сп`яніння. Водію з його згоди було проведено огляд за допомогою технічного приладу «Драгер», в присутності свідків, чим порушено п. 2.9 А ПДР України. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В своїх апеляційних скаргах ОСОБА_1 просив постанови судді Шевченківського районного суду Харківської області скасувати, а провадження у справах закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.. 122-2 КУпАП та ч.1 ст. 130 КУпАП.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він не керував транспортним засобом, а лише стояв припаркований та вживав алкогольні напої, працівники поліції не переслідували його, проблисковий маячок був синього кольору в момент коли автомобіль поліцейських під`їхав до його припаркованого автомобіля, зазначає, що суд в постанові не послався на норму, за якою його визнано винним, вказує, що в протоколі не зазначено, який саме огляд він мав пройти та йому не зрозуміло обвинувачення, посилається на те, що в матеріалах справ немає пояснень свідків проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, вказує, що працівниками поліції йому не було роз`яснено його прав та обов`язків.

1 вересня 2020 року постановою судді Харківського апеляційного суду, дотримуючись вимог ст. 36 КУпАП, об`єднано в одне провадження справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 122-2 КУпАП та справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП для їх сумісного апеляційного розгляду.

Дослідивши матеріали справ про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав свої апеляційні скарги та просив їх задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарга підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, суд першої інстанції послався на зміст протоколу про адміністративне правопорушення, а також на пояснення інспектора поліції Кулієва Р.Д., який був допитаний в судовому засіданні суді першої інстанції

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем на вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою проблискових маячків та звукового спец сигналу, не зупинився та був затриманий шляхом переслідування.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції інспектор поліції Кулієв Р.Д. пояснив, що дійсно 01.06.2020 року він у групі поліцейських патрулював автошлях «Чугуїв-Мілове» та помітив, що автомобіль ВАЗ 2121 маневрує посеред автошляху то ліворуч то праворуч, виїжджаючи н6а зустрічну смугу руху. Вирішивши зупинити транспортний засіб «Ніва» червоного кольору та з`ясувати чому водій так себе поводить, був увімкнутий червоний проблисковий маячок та звуковий спецсигнал, який був увімкнутий на протязі близько 3 хвилин.

Інспектор поліції Кулієв Р.Д. зазначив, що подія відбувалась у денний час, а тому у водія була реальна можливість побачити червоний проблисковий маячок, однак автомобіль не зупинився та скрився. Згодом, вказаний автомобіль працівниками поліції, в тому числі Кулієвим Р.Д. , був виявлений припаркованим на узбіччі дороги в с. Гроза Шевченківського району Харківської області. Цей автомобіль повністю відповідав тому автомобілю за яким вони здійснювали переслідування, а саме колір автомобіля та його державний номерний знак. Водієм цього автомобіля виявився ОСОБА_1 , який на момент приїзду працівників поліції перебував біля свого автомобіля та вживав алкогольні напої.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції пояснив, що його ніхто не зупиняв і він не бачив, щоб працівники поліції його наздоганяли.

Проте, відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У п. 2.4 Правил дорожнього руху України зазначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також, в тому числі, пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Аналізуючи матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не виконав законну вимогу працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу та намагався скритись від поліції.

Крім того, законність дій працівників поліції підтверджується наявністю в матеріалах справи фотокопії постанови інспектора поліції Кулієва Р.Д. від 01.06.2020 року за ч.1 ст. 122 КУпАП, відповідно до якої ОСОБА_1 здійснив виїзд на зустрічну смугу руху.

Наявність цієї постанови обумовлює законність вимоги працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Також, в матеріалах справи міститься постанова інспектора поліції Кулієва Р.Д. за ч.1 ст. 126 КУпАП, відповідно до якої ОСОБА_1 не пред`явив для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, що обумовлює законність вимоги працівників поліції проїхати до відділення поліції для з`ясування особи та складення протоколів та постанов про адміністративні правопорушення.

Крім того, визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд послався на протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків, роздруківку газоаналізатору «Драгер».

Відповідно до протоколу ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням газоаналізатору Драгер у присутності двох свідків.

Відповідно до роздруківки газоаналізатору Драгер вбачається, що у видихаємому ОСОБА_1 повітрі наявність алкоголю складає 2,77 проміле.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції допитаний свідок ОСОБА_3 , який був присутнім при проведенні огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`Яніння та відомості про його особу зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, який пояснив, що дійсно в приміщенні відділення поліції ОСОБА_1 погодився на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння із використанням газоаналізатору Драгер та в підтвердження цього він власноручно розписався у протоколі про адміністративне правопорушення.

Інспектор поліції Кулієв Є.С. в суді апеляційної інстанції також пояснив, що ОСОБА_1 добровільно погодився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням газоаналізатору Драгер, однак відмовився від підпису у всіх процесуальних документах, які ним складались того дня стосовно ОСОБА_1 .

Крім тог, матеріали справи не містять жодних заперечень ОСОБА_1 щодо невідповідностей зазначених відомостей у протоколах про адміністративні правопорушення стосовно нього.

Аналізуючи поведінку ОСОБА_1 апеляційний суд розцінює її як спосіб захисту та спробу уникнення від відповідальності, оскільки протоколи та постанови стосовно ОСОБА_1 складені 01.06.2020 року уповноваженою державою особою і дії цієї посадової особи, що їх складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися, що унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Отже, доводи та твердження апелянта щодо незаконності складених протоколів спростовуються поясненнями свідка та працівника поліції, які були допитані безпосередньо судом апеляційної інстанції.

Також, в матеріалах справи міститься власноручна розписка ОСОБА_1 датована саме 01.06.2020 року, відповідно до якої останній отримав від працівників поліції автомобіль ВАЗ 2121 червоного кольору в справному стані, претензій до поліції не має, зобов`язується її зберігати до вирішення питання згідно чинного законодавства.

Таким чином, 01.06.2020 року ОСОБА_1 у разі незгоди з діями та рішеннями працівників поліції мав реальну можливість зазначити це в своїх поясненнях, чого не було зроблено, а навпаки він зазначив, що претензій до працівників поліції не має.

Крім того, відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 123.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений, у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та в присутності двох свідків останній пройшов огляду на стан алкогольного сп`яніння із використанням газоаналізатору «Драгер», що повністю відповідає вимогам вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Отже, таке твердження апелянта щодо порушення проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння є безпідставним.

Крім того, апелянт вважав, що суд першої інстанції не зазначив, за якою саме статтею він визнаний винним, проте мотивувальні частини постанов мають вказівку про те, що суддя визнає ОСОБА_1 винним в порушенні п. 2.4 та 2.9А Правил дорожнього руху України, тобто скоєння правопорушень, передбачених ст. 122-2 КУпАП та ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому ці доводи апелянта не відповідають дійсності.

Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністартвних правопорушень, передбачених ст.. 122-2 КУпАП та ч.1 ст. 130 КУпАП, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справ. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли б безумовне скасування постанов суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.п. 2.4, 2.9А Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст.. 122-2 КУпАП та ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Проте, відповідно до вимог ч.2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП серії ДПР18 № 391945 та протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 122-2 КУпАП серіїДПР18№ 390973 вбачається, що ОСОБА_1 скоїв правопорушення в один і той же день і час

Відповідно до оскаржуваних постанов, вбачається, що ці протоколи розглянуті однією посадовою особою в один день.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про порушення судом першої інстанції вимог ч.2 ст. 36 КУпАП, що обумовлює зміну оскаржуваних постанов в частині накладення адміністративного стягнення, а також в частині стягнення судового збору.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

На підставі п.4 ч.8 ст. 294 КУпАП постанови судді Шевченківського районного суду від 20 липня 2020 року, якими ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122-2 КУпАП та ч.1 ст. 130 КУпАП змінити в частині накладення адміністративного стягнення та в частині стягнення судового збору.

На підставі ст. 36 КУпАп визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2 КУпАП та ч.1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та накласти адміністративне стягнення, в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення, у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

В решті постанови судді Шевченківського районного суду Харківської області від 20 липня 2020 року, якими ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122-2 КУпАП та ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков