Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1157/20 Головуючий у 1-й інст. Заполовська Т. Г.
Категорія ч.1 ст. 130 КупАП Доповідач Бережна С. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Бережна С.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Ковальчука В.В., розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 01.06.2020 року за ч.1 ст.130 КУпАП щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,-

в с т а н о в и в:

Постановою Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 01 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. 00 коп. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 грн. 40 копійок в дохід держави.

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 14.03.2020 року о 02 год. 18 хв. по вул. Судилківська, 179 в м. Шепетівка гр. ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21013, р.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, згідно із якими водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На прийняте судом рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки він пропущений з поважних причин, постанову суду скасувати, а справу закрити за відскутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченорго ч.1 ст.130 КУпАП. Посилається на те, що постанова суду є незаконною, оскільки винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказує, що що події, вчинення мною адміністративного проступку взагалі не мало місце, а сам факт складання щодо нього протоколу є ніщо інше, як прояв помсти поліцейських по відношенню до нього за те, що він став на захист своїх прав у зв`язку з попереднім конфліктом, який виник у нього з останніми, десь за 30-60 хв. до того, як його, як водія, було повторно зупинено поряд з АЗС на вул. вул. Судилківська 179 м. Шепетівка. Зазначає, що 14.03.2020 року близько 2-ї години ночі, коли він рухався з пасажирами, з дотриманням ПДР, на приналежному йому авто ВАЗ 21013 днз д 3531 НОМЕР_2 через м. Шепетівка, в порушення мого конституційного права на вільне пересування його було безпідставно зупинено навпроти Шепетівської ЗОШ №3, яка знаходиться по вул. Судилківська 19 екіпажем поліції, який переслідував мене приблизно від Шепетівського відділку поліції через 200 метрів своїм службовим авто незаконно спонукаючи його «морганням фарами» дальнього світла до зупинки не вмикаючи проблискові маячки, що було порушенням зі сторони поліції п.8.9. ПДР України. На той час у темну пору доби він не знав, що за ним рухається авто патрульної поліції, та природньо вважав, що це були пересічні громадяни. Після того як він зупинив своє авто навпроти ЗОШ №3 вийшовши на вулицю з метою дізнатись хто «моргає фарами» дальнього світла, то побачив, що це є службове авто поліції. Далі зі службового авто вийшла особа в поліцейській формі представившись поліцейським, який зухвало та не професійно почав задавати йому питання чому він не зупиняюсь на його вимогу та потребував пред`явити посвідчення водія, технічний паспорт авто і страховий поліс, що він і зробив. Вагаючись та не переконавшись у тому, що це є дійсно поліцейський, а не так названий в народі «оборотень в пагонах», бо на цій особі навіть не було належного полісмену нагрудного знаку, що є порушенням вимог чинного законодавства (ПДР та Закону України «Про національну поліцію»), відповідно звернувся до даної особи з вимогою пред`явити службове посвідчення на що поліцейський проігнорував його прохання чим порушив вищезазначену правову норму, а саме п.3 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію». Відстоюючи свою правову позицію та посилаючись на чинні законодавчі норми, які поліцейський порушив, водночас він акцентував на тому, що у поліції взагалі не було правових підстав на його зупинку, так як їх перелік є вичерпний, до якого його дії, як водія ТЗ не відносились. Це призвело до подальшого розгортанню зі мною та поліцією суперечки, у наслідок якої вона повернула мені вищезазначені документи на право керування автомобілем та побажавши щасливої дороги» поїхала геть. Коли патрульне авто від мене почало від`їжджати, він побачив, що йому не було повернуто його посвідчення водія, а тому почав наздоганяти поліцейських, також зворотно, вже зі своєї сторони, зумовлюючи їх зупинку «миганням фар» мого авто. Коли полісмени зупинились, вони почали вимагати у нього видати знову їм свідоцтво про реєстрацію ТЗ, незаконно маючи вже при собі його посвідчення водія. Одночасно вони без належних на те правових підстав почали незаконно здійснювати огляд його авто, зобов`язавши, зокрема, його відкрити їм багажне відділення автомобіля. Після цього вони, взнак помсти, почали йому висловлювати свої надумані підозри з приводу того, що нібито він керував автомобілем у нетверезому стані, що , звісно, заперечував, так як це не відповідало дійсності. У зв`язку з цим переді ним полісменами було поставлено вимогу пройти відповідне медичне освідування, з чим він не погодився, так як дії поліції щодо нього були упереджено незаконними та очевидно із злочинним перевищенням своїх службових обов`язків та з перевищенням повноважень. А тому я. як правослухняний громадянин - юрист за фахом, залишив за собою право на реалізацію свого Конституційного права (Конституції, як Закону прямої дії) на не підкорення незаконним, очевидно злочинним вимогам поліції, яка діяла до мене не у правовий спосіб. Більш того, при цьому у подальшому, на його зустрічну вимогу до полісменів щодо пред`явлення для ознайомлення документації на предмет сертифікації алкотестера Драгера та його державної повірки на справність йому було відмовлено з посиланням на те, що таких документів у поліції при собі немає, бо вона не зобов`язана з собою її в патрульному авто возити. Це зумовило до наступної між ними суперечки, під час якої полісмени продовжили незаконно вимагати проведення його тестування на наявному у них алкотестері, відмовляючись від чого, з-за вищезазначених мотивів, натомість він запропонував поліцейським відвести його до найближчої лікарні для проведення мого медичного освідування на предмет сп`яніння та відібрання у нього для цього зразків крові, на що вони і відповіли, посилаючись на те, що на той час місцева лікарня, на скільки їм відомо, не має такої технічної можливості. Тоді він вказав їм на необхідність відвезення його до найближчої, тобто до Полонської ЦРЛ, у чому було також відмовлено. Стверджує, що вищезазначені обставини він може довести відеофіксацією з нагрудних камер поліцейський, які на доказ суду надали лише часткові по цьому відеофайли, без зазначення дати та часу відеозйомки. При цьому з них навіть не можна ідентифікувати понятих (свідків). У зв`язку з цим, для об`єктивності, необхідно витребувати у подальшому у поліції повну відео фіксацію події.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 та його захисником частково підтримано апеляційну скаргу, зазначені особи просили постанову суду скасувати, а матеріали про адміністративне правопорушення передати на розгляд громадської організації Благодійної організації «Україна-це ми», членом якої є ОСОБА_1 , враховуючи те, що він правопорушення вчинив вперше , характеризується з позитивної сторони, щіро розкаявся у вчиненому, надавши відповідні документи від зазначеної організації. При цьому ОСОБА_1 додатково пояснив, що він визнає, що формально відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, розуміє, що це є правопорушенням, однак зазначені його дії не потягли ніяких суспільно-небезпечних наслідків, в стані алкогольного сп`яніння він автомобілем не керував, знак алкогольного сп`яніння у нього не було, вимозі пройти огляд передували на його погляд незаконні дії працівників поліції, описані в апеляційній скарзі, які не зафіксовані відеозаписом, доданим до протоколу про адмінправопорушення, тому вважав такі вимоги поліцейських про огляд також незаконними. Зазначене клопотання не було заявлено ним в суді першої інстанції, оскільки справу розглянуто за його та його захисника відсутності, не дивлячись на законні заяви про відкладання розгляду. Просив це врахувати при вирішення клопотання про передачу справи на розгляд колективу громадської організації.

Заслухавши пояснення та доводи ОСОБА_1 та його захисника Ковальчука В.В., дослідивши клопотання ОСОБА_1 та колективу ГО «Благодійна організація «України це ми», додані до нього матеріали а також докази, наявні в матеріалах справи та додані до протоколу про адміністративне правопорушення, прихожу до висновку про можливість задоволення клопотання ОСОБА_1 та громадської організації, та звільнення його від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП з передачею матеріалів адміністративного правопорушення на розгляд громадської організації, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.280 КУпАП зазначається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи щодо повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи та щодо неодноразового відкладання такого розгляду за його заявами, апеляційний суд не вбачає з боку суду порушень вимог КУпАП щодо належного повідомлення особи про розгляд справи. Разом з тим, цілком правомірно розглянувши справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, на підставі лише матеріалів, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції був позбавлений об`єктивної можливості заслухати та врахувати їх заперечення, а ОСОБА_1 в свою чергу був позбавлений можливості в повному обсязі скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП та в повному обсязі використати всі процесуальні можливості на свій захист, в тому числі і шляхом звернення до суду з відповідними клопотаннями.

Тому, враховуючи наведені обставини, апеляційний суд вважає за можливе розглянути клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від адміністративної відповідальності з направленням матеріалів адміністративної справи на розгляд громадської організації саме під час апеляційного розгляду та задовольнити його, виходячи з наступного.

Так відповідно до положень ст. 21 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо із врахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

З матеріалів справи вбачається, що правопорушення ОСОБА_1 полягає в тому що, він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, при цьому однозначних доказів того, що він мав ознаки алкогольного сп`яніння, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, до протоколу долучено не було, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського також зазначених ознак не вбачається, тим більш, що визначитися по вказаному запису з наявністю чи відсутністю в особи почервоніння очей в темну пору доби, та наявності запаху алкоголя з порожнини рота не представляється за можливе, письмові пояснення свідків наявності зазначених ознак не містять. Тому на думку апеляційного суду неможливо зробити однозначний висновок про законність вимог працівників поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння у зв`язку з виявленням наче б то у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а також висновок про те, що матеріали справи спростовують доводи ОСОБА_1 про причини його відмови від проходження огляду.

При цьому в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 зазначив, що розуміє, що формально ним вчинено правопорушення і визнає в цьому свою вину, оскільки він дійсно відмовився від проходження огляду, однак наполягав на врахуванні причин такої відмови, своєї тверезості на час зупинки, відсутності в нього ознак алкогольного сп`яніння та попередньої незаконної поведінки працівників поліції, зазначеної в апеляційній скарзі, а також врахуванні відсутності будь-яких негативних наслідків такого його формального правопорушення, що може бути підставою для застосування до нього положень ст. 21 КУпАП.

На підтвердження такого клопотання сторони захисту було надано клопотання ГО «Благодійна організація`Україна це ми» про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за дане правопорушення з передачею матерілаів для розгляду даної організації з додаванням протоколу загальних зборів учасників даної організації та списку її членів.

Враховуючи зазначені вище обставини, характер вчиненого ним правопорушення та відсутність негативних наслідків особу ОСОБА_1 , який раніше до будь-якої відповідальності, в тому числі і до адміністративної, не притягався, характеризується позитивно, займається громадською діяльністю, його відношення до вчиненого, а також те, що безальтернативна санкція ч.1 ст. 130 КУпАП не дає можливості застосування такого принципу як індивідуалізація відповідальності за вчинене правопорушення з урахуванням обставин, зазначених в ст. 33 КУпАП, та не дає в повному обсязі в даному випадку можливості досягнення мети адміністративного стягнення, зазначеної в ст. 23 КУпАП, апеляційний суд вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_1 такій захід громадського впливу, як передача матеріалів справи на розгляд громадській організації, членом якої він є, звільнивши його таким чином від адміністративної відповідальності.

Саме таке рішення в даній справі на думку апеляційного суду буде відповідати завданням адміністративного провадження, характеру правопорушення та особі правопорушника.

На підставі наведеного, відповідно до положень ст. 21, 294 КУпАП клопотання сторони захисту підлягає задоволенню, апеляційна скарга - частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції повинна бути скасована, а ОСОБА_1 завільнений від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів адміністративного правопорушення на розгляд громадської організації.

Керуючись ст. 21, 285, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 01.06.2020 року про визнання ОСОБА_1 винним у вичненні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП скасувати.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 передати на розгляд громадської організації Благодійна організація «України це ми».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: