ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/822/20 Справа № 205/2333/20 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник К. О. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Марченка В.А. на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2020 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.,

за участю:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника особи, що притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2020 року ОСОБА_2 19 березня 2020 року о 13.35 годин у м. Дніпрі на вул. Коробова, 1 керував автомобілем «ВАЗ», д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, на вимогу працівників поліції пройти медичний огляд в установленому порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вказує, що фактично не відмовлявся від проходження огляду, а поліцейські порушили порядок проведення огляду, а саме йому не пропонувалось пройти огляд у медичному закладі. Вказує, що відмова вийти з машини була розцінена працівниками поліції як відмова від огляду та працівник поліції запропонував йому пройти огляд лише у присутності одного свідка, а також не розяснив що таке «огляд на стан спяніння у встановленому порядку». Звертає увагу, що було відмовлено у допиті свідків. Вказує, що з відеозапису не вбачаються зазначені у протоколі і рапорті ознаки алкогольного сп`яніння. Зазначає, що письмові пояснення свідків є неналежними доказами. Вважає виклик свідків за допомогою СМС-повісток неналежним повідомленням. Вказує, що суддя розглядав справу упереджено та з обвинувальним ухилом.

В додаткових поясненнях захисник зазначає, що пояснення допитаних у судовому засіданні співробітників поліції не узгоджувались з наявними в матеріалах справи відеоматеріалами та письмовими поясненнями понятих. Звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та висновки Верховного Суду, зазначені у постанові від 12 червня 2018 року у справі №712/13361/15.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Згідно ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне вмотивоване рішення.

Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; рапортами поліцейських; наданими у суді першої інстанції поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; відеозаписом з боді камери поліцейського, відповідно до якого ОСОБА_2 було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, та останній в присутності понятих відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку; а також іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, та пояснень свідків, наданих під час допиту у суді першої інстанції, по справі не вбачається.

Що стосується посилань захисника на те, що суд у оскаржуваному рішенні послався на письмові пояснення свідків та не допитав їх у судовому засіданні, слід зазначити наступне.

Суд першої інстанції на підтвердження винуватості посилається на письмові пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , проте письмові пояснення свідків не є належними доказами правомірності притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, як вірно зазначив в апеляційній скарзі захисник, оскільки вказані особи у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, та судом апеляційної інстанції не беруться до уваги.

Разом з тим, наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт відмови ОСОБА_2 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівників поліції, які виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння, визначені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і стало підставою вимоги пройти відповідний огляд.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_2 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а лише відмовився виходити з машини, спростовуються відеозаписом з боді камери поліцейського, з якого чітко слідує, що на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_2 відповів відмовою.

Зазначене також підтверджується поясненнями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , допитаних судом першої інстанції у якості свідків.

Крім того, необхідно зазначити, що працівники поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , допитані судом першої інстанції в якості свідків, були попередженні судом про відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а тому суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для сумніву у їх правдивості.

Матеріали справи не містять та захисником під час апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження факту упередженого розгляду судом першої інстанції справи.

В матеріалах справи відсутні та захисником під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги є неприйнятними.

Всупереч доводам захисника протокол про адміністративне правопорушення та рапорти поліцейських містять зазначення про виявлені поліцейськими у ОСОБА_2 ознаки алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах з порожнини рота, нечітка мова.

Інші доводи захисника оцінюються судом апеляційної інстанції як такі, що спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Марченка В.А. залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2020 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот