ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/93/20Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 33/817/286/20 Доповідач - Лекан І.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бережанського районного суду від 13 лютого 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Бережанського районного суду від 13 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, водій ОСОБА_1 14 січня 2020 року біля 19 год. 23 хв. в м.Бережани по вул. С.Стрільців, Тернопільської області, керував транспортним засобом марки «BMW 7301», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер 6810» та в медичному закладі, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати постанову Бережанського районного суду від 13 лютого 2020 року, а провадження у справі закрити, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою, такою, що винесена із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує, що суд неповно та необ`єктивно розглянув справу про адміністративне правопорушення, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а наявні в матеріалах справи докази, зокрема, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відеоматеріали із нагрудних камер поліцейських не підтверджують факту керування ним транспортним засобом та факту його зупинки.

Посилається на те, що судом порушено його право на захист, оскільки судовий розгляд проведено без його участі за відсутності доказів його належного повідомлення про час та місце розгляду справи.

Зазначає, що в порушення вимог закону України "Про національну поліцію" працівниками поліції не повідомили йому інформацію про їх посаду, спеціальне звання, про застосування засобів відеофіксації, не пред`явили на його вимогу службове посвідчення.

Вказує, що працівниками поліції не роз`яснено його прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Посилається на те, що із відеоматеріалів із нагрудних камер працівників поліції не можливо зробити висновок про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки така відеофіксація проведена фрагментарно та не відображає усіх фактичних обставин справи, зокрема, факту керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Апелянт посилається на незаконність дій працівників поліції при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, час складення протоколу вказано 20 год. 05 хв., проте відповідно до відеозапису, ще в 20 год. 06 хв. триває розмова з ним в медичному закладі.

Вказує, що в протоколі невірно вказано місце проживання апелянта.

Вважає, що письмові пояснення свідків є неналежними та недопустимими доказами, оскільки в поясненнях свідків не вказано час, коли їх запрошено працівниками поліції засвідчити проходження апелянтом огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Звертає увагу суду на те, що частина пояснень в двох протоколах дописана від руки інспектором СРПП №2 Бережаньского ВП ГУНП у Тернопільській області Вальківом В.В., а частина іншим працівником поліції.

Крім цього, у письмових поясненнях свідків відсутні відомості про керування апелянтом транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано розглянув справу про адміністративне правопорушення без допиту свідків, порушивши при цьому принцип безпосередності дослідження судом доказів.

Посилається на те, що у постанові суду першої інстанції зазначено, що вина ОСОБА_1 підтверджується показами свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та протоколом про адміністративне правопорушення від 14.01.2019 року, однак датою складення вказаних процесуальних документів є 14.01.2020 року.

Вказує, що у даній постанові суду відсутні відомості про технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, тому цей відеозапис не може вважатися належним доказом у справі згідно з правовим висновком, складеним Верховним Судом в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 15.11.2018 року в справі № 524/5536/17.

Апелянт зазначає, що всупереч вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11.11.2015 року №1413/27858, працівники поліції не надали йому сертифікат відповідності, свідоцтво про повірку та інші відомості про пристрій, за допомогою якого було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Вказує на те, що акт огляду на стан сп`яніння складено працівниками поліції з порушеннями вимог закону, зокрема, даний акт не містить дати, часу та місця його складення. Також, апелянт не отримав копію даного акту.

Апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись на те, що судом здійснено розгляд справи без його участі, копію постанови суду він отримав після спливу строку на її оскарження, зважаючи на карантин в Україні та період, який він провів на самоізоляції після його повернення із-за кордону, вважає, що строк на оскарження постанови пропущений ним з поважних причин.

Апелянт ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день і час розгляду справи, що відповідно до ст.294 КУпАП не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції не виконав.

Так, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення від 14 січня 2020 року, ОСОБА_1 14 січня 2020 року біля 19 год. 23 хв. в м. Бережани по вул. С.Стрільців, Тернопільської області, керував транспортним засобом марки «BMW 7301», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер 6810» та в медичному закладі, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

З матеріалів справи вбачається, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу у присутності двох свідків, та виявив бажання поїхати у медичний заклад, в якому також відмовився від огляду у присутності двох свідків.

Згідно вимог ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до п.6 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395 у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Всупереч вказаним вимогам Інструкції працівники поліції не зазначили у протоколі про адміністративне правопорушення ознак сп`яніння, а вказали, що водій ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, хоча він не проходив відповідного огляду та вказали, що останній відмовився від огляду.

Таким чином, фабула адміністративного правопорушення, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, не відображає усіх істотних ознак складу адміністративного правопорушення, зокрема, наявності у водія ОСОБА_1 ознак сп`яніння, які є єдиною підставою для здійснення працівниками поліції пропозиції водію щодо проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи у медичному закладі.

У відповідності до рішень ЄСПЛ у справах "Малофеєва проти Росії" та "Карєлін проти Росії" у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає усіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа належним чином не може підготуватись до захисту) та принципу рівності сторін ( оскільки фактично суд перебирає на себе не властиву йому функцію обвинувачення), що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і у такому разі справа має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу адмінправопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції, не врахувавши відсутності у протоколі про адміністративне правопорушення усіх істотних ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, фактично вийшов за межі вміненого правопорушення ОСОБА_1 , тим самим порушивши його право на захист.

Окрім того, в протоколі про адміністративне правопорушення як свідки події зазначені - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , проте в матеріалах справи наявні письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що суперечить вимогам ч.1 ст.256 КУпАП та п.6 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395.

Беручи до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення від 14 січня 2020 року на ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП поліцейськими складено з порушенням вимог Закону, без належних доказів його вини, що не з`ясовано судом першої інстанції, приходжу до висновку, що рішення прийнято на формально досліджених судом першої інстанції доказах, які отриманні з порушенням норм Закону, а тому постанова Бережанського районного суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП підлягає скасуванню, а адміністративна справа закриттю.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки справу розглянуто судом першої інстанції 13 лютого 2020 року у відсутності ОСОБА_1 , а копію постанови суду він отримав 17 червня 2020 року, тому строк на апеляційне оскарження йому слід поновити, визнавши причини пропуску поважними.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Бережанського районного суду Тернопільської області від 13 лютого 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та стягнуто судовий збір - скасувати, а справу провадженням закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя