Справа № 643/6181/20
Провадження № 3/643/1760/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2020

06 липня 2020 року суддя Московського районного суду м. Харкова Сугачова О.О., розглянувши матеріали, які надійшли від директора КП «Центр поводження з тваринами» ОСОБА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

До Московського районного суду м. Харкова надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_2 , в якому зазначено, що 10.04.2020 по пр-ту Гагаріна, б. 358, було встановлено, що громадянин ОСОБА_2 допустив вигул своїх собак з території ГСК «Тимуровець», внаслідок чого 30.03.2020 о 09:00 годині дві безпородні собаки, які були без повідків та намордників напали на громадянку ОСОБА_3 та покусали їй голені обох ніг.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину не визнав повністю, заперечував обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначивши, що про вказані у протоколі події не був освідомлений. У протоколі про адміністративне правопорушення так і зазначив. Додав, що не розуміє чому саме на нього складено вказаний протокол.

Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з таких підстав.

На підставі ч. 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ч. 2 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

У відповідності до частини 1 цієї ж статті, у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Разом з тим, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не зібрано достатніх і переконливих доказів наявності вини ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, висновок про вчинення про адміністративного правопорушення базується на заяві ОСОБА_3 , при цьому органом поліції, що склав протокол, не зібрано будь-яких доказів у розумінні ч. 1 ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, існування обставин описаних у протоколі, факт перебування собак на території ГСК «Тимуровець» станом на 30.03.2020, не опитано осіб, які перебували на ГСК «Тимуровець» і могли би бути очевидцями даних подій, також матеріали справи не містять даних про свідків, яких суд мав би можливість викликати і допитати у судовому засіданні.

Окрім того, матеріали справи містять невідповідність у датах, протокол складений не у день події та не за адресою ГСК «Тимуровець», де відбувалися зазначені у адміністративному протоколі події, заява ОСОБА_3 про напад на неї тварин взагалі надана нею 13.04.2020, хоча протокол складений 10.04.2020, а події нібито відбулися 30.03.2020.

Факт належності безпородних собак, які покусали ОСОБА_3 саме ОСОБА_2 на момент події, не знайшов свого підтвердження, оскільки не доводиться наявними матеріалами справи, а навпаки спростовується наданими суду доказами, а саме копіями реєстраційних карт на тварину № 008276 та № 008277 (а.с.6-7), відповідно до яких ОСОБА_2 зареєстрував тварин на себе, як на власника, лише 10.04.2020.

Більш того, у своїй заяві ОСОБА_3 не зазначала, що її покусали собаки, які належать саме ОСОБА_2 .

Також особою, що складала зазначений вище протокол про адміністративне правопорушення, незважаючи на бланкетну норму закону і всупереч вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення, не вказано, які положення нормативно-правових актів (правил утримання тварин) порушив ОСОБА_4 , оскільки згідно положень ч. 2 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративна відповідальність настає за тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в невідведених для цього місцях, що спричинило заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну, а так само повторне протягом року вчинення порушення з числа передбачених ч. 1 цієї статті.

Диспозиція цієї норми закону, як зазначалося вище, є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки осіб щодо тримання собак, встановлені відповідними правилами на адміністративній території певного населеного пункту. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті Кодексу України про адміністративне правопорушення і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Згідно до ч. 1 ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Отже, під час розгляду справи, судом не встановлено прямого причинного зв`язку між подіями, які відображені у адміністративному протоколі та зібраними матеріалами.

Таким чином, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять в собі належних і допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, провадження по даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 154, 247,283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

Провадження по справі відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова.

Суддя О.О. Сугачова