Справа № 265/3282/20
Провадження № 3/265/1762/20
П О С Т А Н О В А

29 липня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

судді - Шиян В.В.

за участю секретаря Себко Г.Л.,

захисника адвоката Рябошапка О.І.

розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли від заступника начальника Лівобережного ВП ЦВП ГУ НП в Донецький області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючої ОСФМ сервіс, прибиральницею, яка зареєстрована в АДРЕСА_1 , проживаючої в АДРЕСА_2 ,

за ст. 173-2 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

З адміністративного протоколу АПР 18 № 735935 від 6 травня 2020 року, вбачається, що 1 травня 2020 року близько 10 години 28 хвилин, ОСОБА_1 умисно вчинила дії психологічного насильства по відношенню до свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 а саме обмежила спілкування з його малолітньою дитиною спричинив останньому емоційну невпевненість та почуття нездатності захистити право на контакт з дитиною, чим спричинила шкоду психологічному здоров`ю тим самим скоїла насильство в сім`ї.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст. 173- 2КпАП України.

Згідно адміністративного протоколу АПР 18 № 673026 від 19 травня 2020 року, вбачається, що 9 травня 2020 року близько 10 години 30 хвилин, ОСОБА_1 умисно вчинила дії психологічного насильства по відношенню до свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 а саме обмежила спілкування з його малолітньою дитиною спричинив останньому емоційну невпевненість та почуття нездатності захистити право на контакт з дитиною, чим спричинила шкоду психологічному здоров`ю тим самим скоїла насильство в сім`ї.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст. 173-2 КпАП України.

Постановою суду від 17 червня 2020 року справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були об`єднані в одне провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила, що вона 1 травня 2020 року в денний час разом зі своїм сином, знаходилася у своїх батьків в селі Виноградному в місті Маріуполі. В денний час, до неї на мобільний телефон почали приходити СМС- повідомлення, проте, що їй телефонував її колишній чоловік. Про те, що її колишній чоловік ОСОБА_2 бажав відвідати дитину, вона не знала, а тому розпоряджалася своїм часом за власною потребою. Пояснила, що вона не зобов`язана постійно знаходитися вдома, та надавати дитину за першою вимогою свого колишнього чоловіка, також жоден державний орган не зобов`язував її постійно або періодично повідомляти свого колишнього чоловіка про місце її перебування та місце перебування їх спільного сина.

8 травня 2020 року вона по пошті отримала повідомлення від ОСОБА_2 в якому він виявив бажання на відвідування свого сина саме 09 травня 2020 року. Під час висловлення свого бажання, ОСОБА_2 не враховував інтереси дитини, його настрій, стан його здоров`я, її можливість як матері, забезпечити їх зустріч. Оскільки в неї та у її сина були інші плани на святковий день, вона, 8 травня 2020 року направила на адресу ОСОБА_2 повідомлення про неможливість забезпечити зустріч ОСОБА_2 з їх спільним сином, та запропонувала надати ОСОБА_2 можливість зустрітися з сином після 11 травня 2020 року, одразу після послаблення карантину. Що і було нею зроблено, оскільки в період з 15 травня 2020 року по 19 травня 2020 року, їх спільний син знаходився разом з батьком ОСОБА_2 .

Звертає увагу суду, що ніяких дій з приводу психологічного насильства, нецензурної бранки, або будь якого фізичного насильства відносно свого колишнього чоловіка - ОСОБА_2 вона не вчиняла, оскільки взагалі його не бачила та з ним не спілкувалася. Також пояснила, що на її думку саме ОСОБА_2 намагається вчинити на неї тиск. Його поведінка свідчить про бажання її принизити, здійснювати постійний контроль над її життям через контролювання дитини, при цьому кожного разу він викликає поліцію, та виставляє себе жертвою, не дивлячись на те що саме його поведінка підпадає під здійснення психологічного тиску.

Просить суд відмовити у притягненні її до адміністративної відповідальності, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Захисник ОСОБА_4 адвокат Рябошапка О.І. в судовому засіданні заперечувала проти притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки у ОСОБА_1 не було умислу на вчинення будь яких дій щодо домашнього насильства, жоден з державних органів не обмежував ОСОБА_1 в праві пересуватися зі своєю дитиною принаймні в межах України, жоден з державних органів не зобов`язував ОСОБА_1 сповіщати свого чоловіка щодо щогодинного, щоденного, щомісячного місця знаходження її та їх малолітнього сина. Намагання ОСОБА_2 встановити тотальний контроль за діями своєї колишньої дружини, порушує її конституційні права на вільне пересування, на свободу та особисту недоторканність, а також на її особисте і сімейне життя, втручання в яке заборонено Конституцією України. Враховуючи що ОСОБА_1 жодним чином не обмежує ОСОБА_2 у праві спілкування з дитиною, про що свідчить факт перебування дитини з ОСОБА_2 в період з 15 травня 2020 року по 19 травня 2020 року, а також враховуючи що ОСОБА_1 не чинила ніякого тиску на ОСОБА_2 вважає що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення у зв`язку з чим просить суд відмовити у притягненні її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч.1 КпАП України.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що він має конституційне право на спілкування з дитиною. Кожного разу коли він приходить поспілкуватися з дитиною, його колишня дружина чинить перешкоди у їх спілкуванні, що в свою чергу викликає у нього занепокоєння за життя та здоров`я дитини. Також така поведінка ОСОБА_1 спричиняє йому емоційну невпевненість яка в свою чергу викликає почуття не здібності захистити своє право на виховання дитини. Також пояснив, що він не надав ОСОБА_1 згоди ні явної, ні мовчазної , щодо пересування малолітнього по території України без його супроводу та наголошує про необхідність отримання його письмової згоди та реалізації супроводу при будь якому переміщенні дитини. Дії ОСОБА_1 призвели до необхідності звернення його до психолога. Просить суд притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та при вирішенні питання про накладення стягнення направити ОСОБА_1 , як особу яка вчинила домашнє насильство на проходження програми передбаченої ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Суд вислухав позицію сторін, дослідив письмові докази прийшов до наступного.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно до ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, крім іншого, обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Таким чином обов`язковою умовою настання відповідальності за цією статтею є, зокрема, вчинення дій, внаслідок яких могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Зі змісту протоколу АПР 18 № 735935 від 6 травня 2020 року встановлено, що ОСОБА_2 1 травня 2020 року з`явився за місцем проживання ОСОБА_1 з наміром поспілкуватися з дитиною, але двері ніхто не відчинив, та на телефонні дзвінки не відповів, у зв`язку з чим на його думку йому було спричинено емоційну невпевненість та почуття нездатності захистити право на контакт з дитиною.

Зі змісту протоколу АПР 18 № 673026 від 19 травня 2020 року встановлено, що ОСОБА_5 9 травня 2020 року з`явився за місцем проживання ОСОБА_1 з наміром поспілкуватися з дитиною, але двері ніхто не відчинив, та на телефонні дзвінки не відповів, у зв`язку з чим на його думку йому було спричинено психологічне насильство.

Суд розглядаючи зазначене приходить до наступного.

1 травня 2020 року, ОСОБА_2 не попереджуючи ОСОБА_1 з`явився до неї, за місцем її проживання з наміром поспілкуватися з дитиною. При цьому між колишнім подружжям, не було узгоджено дату, час та місто зустрічі, а тому стверджувати що ОСОБА_1 , будучи відсутньою за місцем свого проживання та перебуваючи разом з дитиною у своїх батьків, не відповідаючи на телефонні дзвінки ОСОБА_2 якимось чином вчинила психологічне насильство, на думку суду не має підстав. Оскільки ОСОБА_1 будучи громадянкою України, має право на особисте життя, та вільне пересування. Обмежень щодо пересування її або її дитини як по території України так і за кордоном судом не встановлено. Також ОСОБА_1 не було зобов`язано судом повідомляти ОСОБА_2 про місце її перебування, про місце перебування її сина а також відповідати на дзвінки ОСОБА_2 за першою його потребою. Вказані вимоги ОСОБА_2 є порушенням конституційних прав ОСОБА_1 , які можуть бути звужені лише за вмотивованим рішенням суду.

Виходячи з фабули протоколу про адміністративне правопорушення а також з письмових матеріалів долучених до нього, суд вважає не доведеним факт вчинення психологічного насильства, оскільки з боку ОСОБА_1 на сторону ОСОБА_2 не було висловлено жодного слова в тому числі словесних образ або погроз, переслідування, залякування. Телефонна розмова з дитиною, яку ОСОБА_2 долучив до матеріалів справи, ( яка була отримана ним без відповідного законного дозволу суду на прослуховування) навпаки свідчить про те, що з дитиною все гаразд, дитина весела та гуляє на свіжому повітрі, ніякого фізичного або психічного насильства відносно дитини не застосовано, а тому посилання ОСОБА_2 на психічну занепокоєність за життя та здоров`я дитини, не мають під собою ніякого підґрунтя. Також не доведено якими саме діями ОСОБА_1 було спричинено емоційну невпевненість ОСОБА_2 яка в свою чергу викликає почуття не здібності захистити своє право на виховання дитини, оскільки вказане право може бути захищено в цивільному порядку.

З приводу події, що мала місце 09 травня 2020 року, суд дослідив докази прийшов до наступного.

ОСОБА_5 задля реалізації свого права на спілкування з дитиною, на адресу ОСОБА_1 було направлено вимогу про передачу 9 травня 2020 року йому, як батьку, неповнолітнього ОСОБА_6 для виховання. ( а.с.28), яка була отримана ОСОБА_1 8 травня 2020 року.

В свою чергу 8 травня 2020 року, ОСОБА_1 направила на адресу ОСОБА_2 заперечення проти передачі дитини в обумовлений ОСОБА_2 строк з посиланням на запровадження карантинних заходів, а також запропонувала іншу дату передачі дитини, після послаблення карантинних заходів, тоб то після 11 травня 2020 року.

Суд, досліджуючи зазначений доказ, проходить до висновку, що між сторонами виникли суперечки щодо порядку спілкування батька з дитиною, які в свою чергу підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства та не відносяться до категорії адміністративних правопорушень.

При цьому суд звертає увагу, що на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення за 1 травня 2020 року та 9 травня 2020 року, судом ще не було встановлено порядку спілкування з дитиною, а також не було визначено місце проживання дитини, у зв`язку з чим дитина проживала разом з матір`ю за складеним порядком, і саме мати ОСОБА_1 несла відповідальність за життя та здоров`я дитини.

Також на підтвердження завдання ОСОБА_1 - ОСОБА_2 психічних страждань, останнім було надано довідку Директора Кальміуського районного центру Соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради № 43.4-32801-3.4.1 від 11 червня 2020 року, за якою 1 червня 2020 року, ОСОБА_2 було надано послугу консультування психологом Кальміуського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради, як особі, яка постраждала від домашнього насильства відповідно до ЗУ «Про соціальні послуги» та ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» ( а.с.22)

Зазначена довідка підтверджує лише тільки факт звернення ОСОБА_2 за консультацією психолога, але ніяким чином не підтверджує завдання шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 , саме діями ОСОБА_1 , які зафіксовані в протоколах про адміністративні правопорушення від 6 травня 2020 року та 19 травня 2020 року.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Також судом враховується, що відповідно до положень, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Малофєєва проти Росії" ("Malofeyeva v. Russia", рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та "Карелін проти Росії"("Karelin v. Russia" заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Однак ні в протоколі ні в доданих до нього матеріалах, не вказано, яка саме шкода психічному здоров`ю ОСОБА_5 була спричинена, окрім загальних фраз, тобто не вказано ознаки, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України, всі сумніви про доведеність провини особи трактуються на її користь.

Згідно ст. 247 ч.1 КпАП України, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю якщо відсутні події та склад адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, оскільки в судовому засіданні не було встановлено об`єктивної сторони адміністративного правопорушення передбаченого ст.173-2 ч.1 КпАП України, суд вважає за необхідне закрити провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247 КУпАП,,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 КпАП України, на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: