Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

14.08.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисниці - адвокатки Бухтоярової О.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2019 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України,

визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Згідно постанови, 29.09.2019 о 03 год. 30 хв. по вул. Собранецькій, 131, у м. Ужгород ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота), і від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги передбачені п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною. Посилається на те, що його вина не є доведеною, у стані алкогольного сп`яніння автомобілем не керував та умислу керувати не мав, від проходження освідчення на приладі Драгер не відмовлявся, навпаки просив сам про проходження огляду, протокол складений із порушенням вимог законодавства, співробітниками поліції при його складанні порушено право на захист, йому не були роз`яснені права та обов`язки, а свідки, яких залучили, підтвердили, що він не перебуває в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується диском на якому зафіксовані 8 відеофайлів з боді-камер поліцейських. Вказує і на те, що судом відмовлено у задоволенні клопотання про допит свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Зазначає про те, що в протоколі вказаний час 03.45 год., так як на відео файлі відображений час 03.39 год., співробітниками поліції не доведено, що апелянт керував транспортним засобом, адже на відео автомобіль стоїть, відмова особи від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан сп`яніння була законною, адже немає доказів керування, як і немає від співробітників поліції передбаченої чинним законодавством вимоги пройти освідчення, так як: драгер у них відсутній, освідчення на місці в лікаря нарколога чинним законодавством не передбачено. Вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи відступив від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду, порушив вимоги п. 24 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представниці - адвокатки Бухтоярової О.В., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка в постанові.

Так, протоколом про адміністративне правопорушення підтверджено, що 29.09.2019 о 03 год. 30 хв. у м. Ужгород по вул. Собранецькій, 131, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ЗАЗ 110307», д. н. з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота), і від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги, передбачені п. 2. 5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. З указаного протоколу також убачається, що такий складений у присутності двох свідків - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , і що у протоколі ОСОБА_1 своїми підписами підтвердив, що: права та обов`язки йому роз`яснені; зі змістом протоколу ознайомлений; його копію отримав; до протоколу внесені правильні дані щодо його особи (а. с. 1).

З наявних у матеріалах справи письмових пояснень громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та в лікаря-нарколога (а. с. 2, 3).

З розписки ОСОБА_1 вбачається, що останній підтвердив факт залишення на зберігання транспортного засобу марки «ЗАЗ 110307», д. н. з. НОМЕР_1 , за адресою м. Ужгород, вул. Собранецька, 131 (а. с. 4).

З рапорту інспектора УПП в Закарпатській області Шаленика В. вбачається, що під час складання постанови 29.09.2019 серія ДПО18 № 751784 ним було допущено помилку в часі скоєння правопорушення, вірним необхідно вважати 03 год. 30 хв. (а. с. 5).

З копії постанови серії ДПО 18 № 751764 вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме за те, що 29.09.2020 о 03 год. 45 хв., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ 110307», д. н. з. НОМЕР_1 , по вул. Собранецькій, 131 в м. Ужгород, не виконав вимогу дорожнього знаку п.16 «Напрямки руху по смугах», чим порушив вимоги передбачені п. 8.4 «Г» ПДР (а. с. 6).

Викладені в протоколі обставини підтверджуються і відеозаписом, що міститься на наявному в матеріалах справи технічному носії інформації - диску (а. с. 7).

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, і зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор УПП в Закарпатській області Бобаль В. М. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи - у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано й на такі не посилалась сторона захисту під час розгляду справи апеляційним судом.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що інспектор ОСОБА_6 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол щодо ОСОБА_1 складений із порушенням законодавства, співробітниками поліції при його складанні порушено право ОСОБА_1 на захист, не були роз`яснені права та обов`язки, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються змістом протоколу, з якого вбачається, що своїми підписами ОСОБА_1 підтвердив, що права та обов`язки йому роз`яснені. При цьому, проаналізувавши зміст протоколу, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що в такому відображені всі необхідні й передбачені ст. 256 КУпАП відомості, що в свою чергу свідчить про те, що такий відповідає вимогам указаної норми права, і при цьому, будь-яких порушень при його складанні не встановлено.

Крім того, під час апеляційного розгляду справи апеляційним судом не встановлено й даних про те, що в громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які були залучені в якості свідків відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння, були підстави для обмови ОСОБА_7 у вчиненні адміністративного правопорушення, зокрема, у відмові від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, - такі дані в матеріалах справи також відсутні й до апеляційної скарги таких також не додано й на такі не посилалася сторона захисту під час розгляду справи апеляційним судом.

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання ним протоколу та інших документів, що містяться у справі, зокрема, розписки про залишення транспортного засобу на місці зупинки, - на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що співробітниками поліції не доведено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, оскільки з відеозапису вбачається, що транспортний засіб знаходиться у нерухомому стані, - апеляційний суд визнає такими, що не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Так, допитаний у ході апеляційного розгляду справи інспектор ОСОБА_6 пояснив, що у вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення час транспортний засіб марки «ЗАЗ 110307», д. н. з. НОМЕР_1 , рухався від готелю «Ужгород» у напрямку аеропорту в м. Ужгороді. Рухаючись слідом за вказаним автомобілем у членів екіпажу виникли підозри щодо водія, який перебував за кермом. Оскільки законних підстав для зупинки водія не було, тому в службовому автомобілі вони проїхали слідом за автомобілем марки «ЗАЗ 110307» майже 2 км. Після допущеного водієм правопорушення, а саме, не дотримання ним вимог дорожнього знаку п.16 «Напрямки руху по смугах», і зупинки автомобіля він разом із поліцейським Шаленик В.І. підійшли до водія, який вийшов із автомобіля. Підійшовши до автомобіля пояснили причини зупинки. Під час спілкування з водієм, ними (поліцейськими) було встановлено, що за кермом перебував ОСОБА_1 , в якого були наявні ознаки алкогольного сп`яніння - нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. На їхню вимогу пройти огляд щодо визначення стану алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків.

Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_1 підтвердив, що дійсно у вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення час він керував автомобілем і рухався у напрямку від готелю «Ужгород» до магазину «Ера» по вул. Собранецькій, де й зупинився. Після зупинки до нього підійшли працівники поліції, які пред`явили йому вимоги про порушення ним положень передбачених дорожнім знаком п.16 «Напрямки руху по смугах», а також почали стверджувати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Окрім того, ОСОБА_1 пояснив, що інших осіб, окрім нього, в його автомобілі не було, що вимоги поліцейських вважав незаконними і від проходження огляду не відмовлявся. На місце події ним було викликано знайомого ОСОБА_8 , який за освітою є юристом. Приїхавши на місце події ОСОБА_8 також намагався з`ясувати у поліцейських підстави для проходження ним (водієм) огляду на стан алкогольного сп`яніння, стверджуючи поліцейським, що він є тверезим.

Також стороною захисту не оспорюється те, що на місці події перебував саме ОСОБА_1 ..

Тому, апеляційний суд прийшов до висновку, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом є належним чином доведений під час розгляду справи апеляційним судом та стороною захисту не спростований.

Із цих підстав, апеляційний суд не приймає до уваги й доводи апеляційної скарги про те, що поліцейські не мали права вимагати в ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд зазначає, що оскільки працівниками поліції було виявлено як факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, так і наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, тому поліцейські були зобов`язані запропонувати ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, що ними й було зроблено.

Доводи апеляційної скарги про те, що в поліцейських був відсутній прилад «Драгер» - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище, відхиляє як такі, що не спростовують факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та, відповідно, порушення ним вимог передбачених п. 2.5 ПДР, що має наслідком складення протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що від проходження освідчення на приладі «Драгер» ОСОБА_1 не відмовлявся, а навпаки просив сам про це, - апеляційний суд враховує те, що з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що фактично вчинювані ОСОБА_1 дії свідчать про його відмову пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я.

Доводи апеляційної скарги про те, що свідки, яких залучили, підтвердили, що він не перебуває в стані алкогольного сп`яніння, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не спростовують факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та, відповідно, порушення ним вимог передбачених п. 2. 5 ПДР.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує і те, що допитаний у ході апеляційного розгляду свідок ОСОБА_5 підтвердив, що наявні в матеріалах справи пояснення підписані саме ним, і факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння мав місце. Також указаний свідок зазначив, що на місці події він вказував поліцейським на те, що видимих ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 не бачив. При оцінці вказаних пояснень, апеляційний суд враховує те, що до повноважень осіб, яких залучено в якості свідка відмови водія від огляду на стан алкогольного сп`яніння, не віднесено визначати факт перебування водія у стані алкогольного сп`яніння чи визначати наявність у водія ознак алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що в протоколі вказаний час керування ОСОБА_1 транспортним засобом - 03.45 год., а на відео файлі відображений час - 03.39 год., - апеляційний суд вважає такими, що також не спростовують фактів керування ОСОБА_1 автомобілем та його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Як такі, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання про допит свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, апеляційний суд враховує пояснення свідка ОСОБА_8 , дані апеляційному суду, відповідно до яких вимоги поліцейських про проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння були незаконними, видимих ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 на місці події ним не було виявлено. Вказані пояснення свідка ОСОБА_8 апеляційний суд відхиляє з вищенаведених підстав і вважає їх такими, що направлені для сприяння ОСОБА_1 в уникненні відповідальності за вчинене правопорушення.

Тому, доводи апеляційної скарги та твердження сторони захисту про те, що вина ОСОБА_1 не є доведеною, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Не приймає до уваги апеляційний суд і дані Протоколу медичного освідчення ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, з якого вбачається, що при проходженні огляду з використанням приладу Драгер у ОСОБА_1 не виявлено ознак сп`яніння, що результати освідчення становлять 0.00 % і такий є тверезим. При оцінці даних вказаного Протоколу та прийнятті судового рішення враховується, що ОСОБА_1 огляд пройшов через 11 годин після зупинки його поліцейськими та відмови від проходження огляду.

Скасування Ужгородським міськрайонним судом постанови серії ДПО 18 № 751764, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, за те, що 29.09.2020 о 03 год. 45 хв., керуючи автомобілем марки «ЗАЗ 110307», д. н. з. НОМЕР_1 , по вул. Собранецькій, 131 в м. Ужгород, не виконав вимогу дорожнього знаку п. 16 «Напрямки руху по смугах», не спростовує висновки суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, у тому числі, не спростовує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При оцінці пояснень сторони захисту у цій частині враховується і те, що у вказаному судовому рішенні зазначається лише про недоведеність матеріалами справи (доказами) порушення ОСОБА_1 вимог передбачених дорожнім знаком п. 16 «Напрямки руху по смугах», вимог передбачених п. 8.4 «Г» ПДР, про не подання відповідачем відзиву на адміністративний позов ОСОБА_1 до УПП в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.5 ПДР та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга - без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан