Справа № 161/7794/20 Провадження №33/802/457/20 Головуючий у 1 інстанції:Кирилюк В. Ф.
Категорія:ч.1 ст.185-8 КУпАП Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду - Денісов В.П.,

з участю прокурора - Музичука Б.А., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Петрушина А.С.,

розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 червня 2020 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Даною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.185-8 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп. судового збору.

Згідно з постановою ОСОБА_1 визнано винним за те, що він, будучи відповідно до покладених на нього організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій посадовою особою, не виконав законну вимогу прокурора, яка полягала у тому, що 23.04.2020 на ім`я начальника ДУ «Луцький слідчий ізолятор» ОСОБА_1 направлено вимогу за №16-143 вих-20 за підписом заступника прокурора області Хвищука В.О. про надання прокурору відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Волинської області Музичуку Б.А. можливості перегляду записів з камер відеоспостереження на внутрішніх постах корпусних відділень установи у період з 17.04.2020 по 20.04.2020 включно, у якій ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, подала апеляційну скаргу. Вказує на те, що відповідно до п.3 ст.26 Закону України «Про прокуратуру» прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, має право знайомитися з матеріалами, отримувати їх копії, перевіряти законність наказів, розпоряджень, інших актів відповідних органів і установ та в разі невідповідності законодавству вимагати від посадових чи службових осіб їх скасування та усунення порушень закону, до яких вони призвели, а також скасовувати незаконні акти індивідуальної дії. Однак, у чинному законодавстві не наведено конкретного визначення поняття «матеріали», а вказана норма закону прямо не передбачає право прокурора на можливість знайомитися та отримувати інформацію, що фіксується технічними засобами нагляду та контролю в ДКВС України. З огляду на наведене просить постанову суду першої інстанції скасувати.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника Петрушина А.С., які підтримали апеляцію у повному обсязі та просили скасувати постанову судді і закрити провадження у справі, прокурора, який заперечив доводи апеляційної скарги і просив постанову судді залишити без змін, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Вимоги ст.280 КУпАП регламентують, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст.251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Даних вимог закону при винесенні постанови місцевим судом дотримано.

Висновки судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-8 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2017 № 3308/к 30.08.2017 ОСОБА_1 призначений на посаду начальника ДУ «Луцький слідчий ізолятор», відповідно до покладених на нього організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, є посадовою особою згідно з положенням про державну установу «Луцький слідчий ізолятор», затвердженого наказом Міністерства юстиції України за № 893/5 від 04.03.2020.

На виконання вимог п.2.2 та п.8 наказу в.о. Генерального прокурора України №161 від 20.04.2016 з метою забезпечення нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру, керуючись вимогами п. 9 Перехідних положень Конституції України, п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про прокуратуру», ст.26 Закону України «Про прокуратуру», ст.22 Закону України «Про попереднє ув`язнення» проводилася перевірка дотримання вимог чинного законодавства в ДУ «Луцький слідчий ізолятор», у тому числі щодо забезпечення режиму утримання, охорони і нагляду за особами, які утримуються в установі та дотримання персоналом слідчого ізолятора вимог інструкції із забезпечення режиму, охорони і нагляду за особами, які тримаються у слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 17.03.2015 № 21/5-ДСК, що включає в себе перегляд записів з камер відеоспостереження на внутрішніх постах корпусних відділень установи.

23.04.2020 на ім`я начальника ДУ «Луцький слідчий ізолятор» ОСОБА_1 направлено вимогу за №16-143 вих-20 за підписом заступника прокурора області Хвищука В.О. про надання прокурору відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Волинської області Музичуку Б.А. можливості перегляду записів з камер відеоспостереження на внутрішніх постах корпусних відділень установи у період з 17.04.2020 по 20.04.2020 включно, із роз`ясненням вимоги ст.185-8 КУпАП щодо відповідальності за ухилення від виконання законних вимог прокурора (а.с.7).

Однак, 24.04.2020 при наданні в приміщенні ДУ «Луцький слідчий ізолятор» даної вимоги прокурором Музичуком Б.А. начальнику ДУ «Луцький слідчий ізолятор» ОСОБА_1 останнім було відмовлено у доступі до відеозаписів з камер відеоспостереження на внутрішніх постах корпусних відділень за вищевказаний період, аргументуючи це тим, що прокурор не має права доступу до перегляду технічних засобів контролю та нагляду.

Факт відмови також підтверджується актом про невиконання вимоги 6-143вих-20 від 23.04.2020 щодо проведення перевірки режимних вимог в діяльності ДУ «Луцький слідчий ізолятор» від 24.04.2020, який підписаний начальником відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Волинської області Хомичем С.С. та прокурорами цього ж відділу Радзивилюком І.Ф. та Музичуком Б.А.

27.04.2020 до прокуратури області надійшла письмова відповідь начальника ДУ «Луцький слідчий ізолятор» ОСОБА_1 № Сі/1620/кр від 24.04.2020, у якій останній вказує на те, що ст.26 Закону України «Про прокуратуру» не передбачає перевірки прокурором по нагляду дотримання режимних вимог в установах Державної кримінально-виконавчої служби України, та посилається на наказ Міністерства юстиції України за №2025/5 від 26.06.2010 та п.п.15, 16 розділу 7 «Порядку використання технічних засобів нагляду і контролю у виправних колоніях ДКВС України» (а.с.8).

На переконання суду апеляційної інстанції, доводи апеляційної скарги про те, що норми чинного законодавства прямо не передбачають право прокурора на можливість знайомитися та отримувати інформацію, що фіксується технічними засобами нагляду та контролю в ДКВС України, не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до положень ч.2 ст.19 Конституції України посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою та другою статті 131-1 Основного Закону передбачені особливі повноваження прокурорів щодо нагляду за додержанням законності під час примусового обмеження волі людини.

Згідно з пунктом 9 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України прокуратура продовжує виконувати відповідно до чинних законів функцію досудового розслідування до початку функціонування органів, яким законом будуть передані відповідні функції, а також функцію нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, - до набрання чинності законом про створення подвійної системи регулярних пенітенціарних інспекцій.

Положення ст.22 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачають, що нагляд за додержанням законів у місцях попереднього ув`язнення здійснюється прокурором шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Постанови і вказівки прокурорів щодо додержання встановлених законодавством порядку і умов тримання осіб, взятих під варту, підлягають обов`язковому виконанню адміністрацією місць попереднього ув`язнення.

Пунктом 3 частини першої статті 26 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, має право знайомитися з матеріалами, отримувати їх копії, перевіряти законність наказів, розпоряджень, інших актів відповідних органів і установ та в разі невідповідності законодавству вимагати від посадових чи службових осіб їх скасування та усунення порушень закону, до яких вони призвели, а також скасовувати незаконні акти індивідуальної дії.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що у чинному законодавстві не наведено конкретного визначення терміну «матеріали», однак в контексті положень Закону України «Про попереднє ув`язнення» та Закону України «Про прокуратуру» суддя розуміє під ними будь-яку зафіксовану інформацію стосовно обставин попереднього ув`язнення осіб чи відбуття покарання у виді позбавлення волі чи арешту. Це стосується всіх аспектів організації такого примусового утримання особи, в тому числі й дотримання відповідного режиму попереднього ув`язнення (відбуття покарання), і така інформація може бути зафіксована як на матеріальних, так і на електронних носіях.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу і на те, що посилання ОСОБА_1 на положення Порядку використання технічних засобів нагляду і контролю у виправних та виховних колоніях ДКВС України, хоча і мають місце, однак вказаний нормативно-правовий акт є підзаконним і його положення не можуть суперечити чи підміняти собою положення пункту 9 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України та ст.26 Закону України «Про прокуратуру».

Також слід зазначити, що під час проведення комплексної перевірки у грудні 2019 року діяльності ДУ «Луцький слідчий ізолятор» прокурору було надано можливість знайомитися з відеоматеріалом з камер відеоспостереження, що підтверджується вказівкою прокурора області від 08.01.2020 № 16-2вих 20 (а.с.80-86).

А вже у квітні 2020 року прокурору було відмовлено в перегляді відео з камер відеоспостереження.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться йому у провину, підтверджується доказами (в розумінні ст.251 КУпАП), які знаходяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме:

вимогою прокурора за №16-143 вих-20 від 23.04.2020 за підписом заступника прокурора області Хвищука В.О. (а.с.7); письмовою відповіддю начальника ДУ «Луцький слідчий ізолятор» ОСОБА_1 за №Сі/1620/кр від 24.04.2020 (а.с.8); актом про невиконання вимоги прокурора за №16-143 вих-20 від 23.04.2020 щодо проведення перевірки режимних вимог в діяльності ДУ «Луцький слідчий ізолятор» від 24.04.2020 (а.с.9); рапортом Музичука Б.А. на ім`я заступника прокурора Волинської області від 27.04.2020 (а.с.10-11); поясненнями ОСОБА_1 від 24.04.2020 (а.с.12); копією наказу прокурора Волинської області про розподіл обов`язків між керівництвом прокуратури Волинської області від 21.02.2020 (а.с.13-14); копією наказу прокурора Волинської області про розподіл обов`язків між керівництвом прокуратури Волинської області від 27.04.2020 (а.с.15-16); копією наказу прокурора Волинської області № 65 від 02.04.2020 «Про розмежування повноважень з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру між самостійним структурним підрозділом прокуратури Волинської області та місцевими прокуратурами» (а.с.17-20); копією наказу прокурора Волинської області № 443к від 18.12.2018 про призначення Музичука Б.А. на посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Волинської області (а.с.21); запитом заступника прокурора області Мосійчука О.П. за №16-151 вих-20 від 29.04.2020 на ім`я виконувача обов`язків начальника Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції Хомі М.В. (а.с.22); копією наказу Міністерства юстиції України №3308/к від 28.08.2017 про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника ДУ «Луцький слідчий ізолятор» з 30.08.2017 (а.с.24); копією положення про державну установу «Луцький слідчий ізолятор», затвердженого наказом Міністерства юстиції України за №893/5 від 04.03.2020 (а.с.25-30).

Тому місцевим судом обґрунтовано взято до уваги дані докази як належні та допустимі.

Піддавати їх сумніву у апеляційного суду також немає підстав.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-8 КУпАП, не заслуговують на увагу.

За таких обставин, вважаю рішення суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-8 КУпАП, правильним.

Нових доказів суду апеляційної інстанції апелянтом надано не було.

На думку апеляційного суду, накладаючи адміністративне стягнення, суд першої інстанції відповідно до вимог ч.2 ст.33 КУпАП урахував характер правопорушення, дані про особу винного, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, конкретні обставини справи та обґрунтовано визначив безальтернативне стягнення у виді мінімального розміру штрафу, визначеного санкцією ч.1 ст.185-8 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 червня 2020 року щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов