Миколаївський апеляційний суд
Справа № 33/812/238/20 Головуючий суду І інстанції
Категорія: ч. 1 ст. 172-6 КУпАП суддя Губницький Д.Г.
Суддя апеляційного суду
Чебанова-Губарєва Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Миколаїв

Суддя судової палати у кримінальних справах Миколаївського апеляційного суду Чебанова-Губарєва Н.В.,

за участю секретаря Таран З.В.,

особи, провадження відносно

якої закрито

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_1 ,

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_2 ,

прокурора Середи Є.В.

розглянула апеляційну скаргу захисника особи, провадження відносно якої закрито, ОСОБА_1 ОСОБА_2 на постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2019 року якою

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новий Буг Миколаївської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та відносно нього закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду строків накладення адміністративного стягнення, із звільненням від адміністративної відповідальності.

За постановою судді, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії № 6 від 11.02.2020 р., інспектор роти № 4 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Носков О.О., згідно наказу Департаменту патрульної поліції НП України № 28 о/с від 17.01.2018 р. звільнений зі служби з 19.01.2018 р., не своєчасно, 01.07.2019 р., без поважних причин, подав декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, чим порушив ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Нофенко Ю.В. просить змінити постанову, виключивши з мотивувальної та резолютивної частин вказівку про визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Звертає увагу на те, що датою вчинення правопорушення є гранична дата, до закінчення якої необхідно було подати декларацію за 2018 рік, тобто 01.04.2019 р., а датою виявлення адміністративного правопорушення, згідно з протоколом, є дата його складання, тобто 11.02.2020 р. Водночас, Департаментом перевірки декларацій та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції на адресу ОСОБА_1 03.06.2019 р. направлено повідомлення про факт неподання декларації, після чого останнім 01.07.2019 р. подано електронну декларацію, а відтак, датою виявлення правопорушення слід рахувати саме 03.06.2019 р., а не дату складання протоколу.

З посиланням на Узагальнений Науково-консультативний висновок Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України, правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладену в рішенні від 11.07.2018 р. у справі № 308/8763/15-а, зауважує, що при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого, суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати наявність в діях ознак адміністративного проступку.

Крім того, уповноваженими особами Відділу оперативних розробок Миколаївського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України не надано суду доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 діяв умисно та усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, а також про наявність в його діях корупційного інтересу на вчинення адміністративного правопорушення, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 06.10.2010 р. (справа 31-27/2010) є обов`язковими ознаками корупційного правопорушення.

Заслухавши пояснення особи, провадження відносно якої закрито, ОСОБА_1 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП України передбачено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інше.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 судом першої інстанції зазначені вимоги закону дотримані в повному обсязі.

За положеннями ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14.10.2014 р., особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Відповідно до пп. 2 п. 5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 10.06.2016, декларація суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення. Якщо припинення зазначених функцій відбулося з ініціативи роботодавця, декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли суб`єкт декларування дізнався чи повинен був дізнатися про таке припинення.

19.09.2017 р. ОСОБА_1 наказом Департаменту патрульної поліції НП України № 373 о/с призначений інспектором роти № 4 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Миколаївській області.

Згідно пп. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» вказана посада належить до кола суб`єктів, на яких поширюється дія вказаного закону.

Наказом Департаменту патрульної поліції НП України № 28 о/с від 17.01.2018 р., ОСОБА_1 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію України» звільнено зі служби через службову невідповідність з 19.01.2018 р.

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 11.02.2020 р. вбачається, що з 20.09.2017 р. за направленням Управління патрульної поліції в Миколаївській області перебував на навчанні в навчальному закладі в м. Одеса, як слухач, перед направленням його ані усно, ані письмово не ознайомлювали з вимогами Закону України «Про запобігання корупції», зокрема про те, що він перебуває на службі і має обов`язок заповнення декларації. Мети ухилення від відповідальності та приховання своїх доходів він не мав.

З витягу з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, вбачається, що декларацію після звільнення ОСОБА_1 подав 01.07.2019 р. Крім того, 15.06.2018 р. ним подавалась декларація кандидата на посаду та виправлена декларація кандидата на посаду.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 підтримав надані ним в місцевому суді пояснення, стосовно того, що йому не повідомляли про необхідність заповнення декларації, однак, з урахуванням того, що ОСОБА_1 подавав відповідні декларації кандидата на посаду, яка передбачає обов`язкового їх заповнення, апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_1 був обізнаний про обов`язок подання декларації та строки її подання, у відповідності до Закону України «Про запобігання корупції».

Посилання захисника на висновки, викладені в Узагальненому Науково-консультативному висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України, рішенні Верховного Суду від 11.07.2018 р. у справі № 308/8763/15-а, стосовно вирішення питання про встановлення вини особи під час закриття провадження про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки зазначені висновки носять виключно рекомендаційний характер.

Згідно з п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

З наведеного вбачається, що для закриття провадження по справі суд має встановити наявність чи відсутність ряду обставин, зокрема, факту вчинення правопорушення особою, що його вчинила та її вини в цьому, часу вчинення, тощо.

Таким чином, встановлення винуватості особи у вчиненні правопорушення, за яким відкрите провадження, є необхідною передумовою для прийняття рішення про закриття провадження за п. 7 ст. 247 КУпАП. При цьому, у відповідності до положень ст. 283 КУпАП, усі обставини, встановлені при розгляді справи, мають бути зазначені в постанові суду.

Крім цього, зі змісту норм ст. ст. 38, 247 КУпАП слідує, що закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; закінчення встановленого законом строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення правопорушення (при триваючому правопорушенні з дня його виявлення). При цьому, в аспекті аналізу положень п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суд повинен встановити обставини вчинення адміністративного правопорушення, а також наявність вини особи у його вчиненні не дивлячись на сплив строку, встановленого ст. 38 КУпАП, яка виключає можливість накладення стягнення, а ніяк не звільнення від відповідальності. З огляду на це, поєднання закриття справи на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, не є взаємовиключним рішенням.

Отже, враховуючи наведене, суддя місцевого суду дійшов вірного висновку про відсутність поважних причин несвоєчасного подання декларації ОСОБА_1 та про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, із чим погоджується апеляційний суд.

Істотних порушень суддею місцевого суду норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, у тому числі норм КУпАП, на які вказує апелянт, які б були безумовною підставою для скасування постанови судді місцевого суду, при апеляційному перегляді не встановлено.

Отже, з урахуванням наведеного, рішення судді є законним, обґрунтованим та належним чином мотивованим, і підстав для скасування постанови судді, як того просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу захисника особи, провадження відносно якої закрито ОСОБА_1 Нофенко Ю.В. залишити без задоволення, а постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2019 року відносно ОСОБА_1 , без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.В. Чебанова-Губарєва