Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2947/20 Головуючий у 1-й інст. Янчук Н. П.
Категорія ст.ст. 173, 185 КУпАП Доповідач Бережна С. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Бережна С.В., за участю: особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Поліщук Т.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Корольовського районного суду м.Житомира від 06 травня 2020 року за ст.185, 173 КУпАП щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 ; працює: В/Ч НОМЕР_1 , р.н , військовослужбовця,

в с т а н о в и в:

Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 06 травня 2020 року об`єднано справи №3/296/1411/20, 296/2948/20 та 3/296/1410/20, 296/2947/20 в одне провадження, присвоївши номер 3/296/1410/20, 296/2947/20.

Визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.173, ст.185 КУпАП, та постановлено застосувати стягнення штраф 136 (сто тридцять шість) гривень.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 420,40 гривень.

Згідно постанови суду, вчинене ОСОБА_1 правопорушення полягало в тому, що 13.04.2020 року о 01 год. 30 хв. ОСОБА_1 знаходячись в АДРЕСА_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, тремтіння пальців рук, порушував громадський порядок, висловлювався нецензурною лайкою в бік громадян, при затриманні чинив злісну непокору працівникам поліції, на зауваження не реагував, чим порушив громадський порядок та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.173, ст.185 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду а постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в моїх діях складу правопорушень. Посилається на те, що постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, без надання правової оцінки всім доказам по справі. Вказує, що суд першої інстанції помилково встановив, що його вина у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 173, 185 КУпАП підтверджується протоколами про адміністративні правопорушення, оскільки ті містять неправдиву інформацію, що порушує вимоги Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції. Суд також дійшов до неправильного висновку про наявність у моїх діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 173, 185 КУпАП, що вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення. Вказує, що стосовно нього 13.04.2020 року інспекторами патрульної поліції було складено три адміністративних протоколи за ч. 1 ст. 130, 173, 185 КУпАП. Однак на підтримання своєї позиції зазначає, що 13.04.2020 року їхавши по вул. Коростишівській він звернув з головної дороги на територію Військової частини НОМЕР_1 , де він проходить службу та проживає у гуртожитку. Автомобіль патрульної поліції їхав за ним та прослідував на територію В/ч НОМЕР_1 . Працівниками патрульної поліції було застосовано до нього фізичну силу, його звалили на землю, та на його вимоги викликати військову патрульну службу (оскільки він являється військовослужбовцем) не реагували. На його заклики щодо того, що він є офіцером збройних сил та знаходиться на території військової частини також не реагували. Все це зазначено в протоколах та підтверджується довідками з травмпункту. Натомість до протоколів не надано жодного доказу, які б підтверджували вчинення ним правопорушень, поняті та свідки відсутні. Також стосовно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. дрібне хуліганство. Місцем скоєння правопорушення є територія військової частини В/ч НОМЕР_1 , яка не може розглядайсь як громадське місце і жодні громадяни там відсутні. Згідно наявного в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП. у графі - свідки - відсутні, які могли б підтвердити чи спростувати дану подію, поняті також, пояснення особи, свідчить про те, що він не згоден, вказую на той факт що до офіцера ЗСУ застосовано фізичну силу та що все відбувається на території в/чА3316. Стверджує, що вказані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, оскільки не допитано особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, не перевірено належним чином усі докази на підтвердження чи спростування зазначеного у протоколі, а тому суд прийшов де поспішного висновку про визнання його винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 173, ст.185 КУпАП. у зв`язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа закриттю за відсутністю складу адміністративних правопорушень. Крім того, правопорушення за ст. 173 КУпАП. а саме те що він висловлювався нецензурною лайкою в бік працівників поліції та намагався вчинити з ними бійку, чим порушити громадський порядок та спокій громадян, фактично дублюють обставини вчинення ним іншого правопорушення за ст. 185 КУпАП як то: виражався нецензурною лайкою в бік працівників поліції, на вимогу припинити правопорушення, а саме дрібне хуліганство, не відреагував, чим вчинив злісну непокору законним вимогам працівників поліції. При цьому спокій яких громадян, крім працівників поліції, він порушив, і які цьому існують докази, крім відповідних тверджень тих же працівників поліції, викладених шляхом складання даних протоколів, залишилося незазначеним та не встановленим як працівниками поліції, та і судом першої інстанції.

Під час апеляційного провадження ОСОБА_1 апеляційному суду пояснив, що 13.04.2020 року їхавши по вул. Коростишівській він звернув з головної дороги на територію Військової частини НОМЕР_1 , де проходить службу та проживає у гуртожитку. Автомобіль патрульної поліції їхав за ним та прослідував за ним на територію В/ч НОМЕР_1 . Працівниками патрульної поліції було застосовано до нього фізичну силу, які звалили його на землю, та на його вимоги викликати військову патрульну службу (оскільки він є військовослужбовцем) не реагували. На його заклики щодо того, що він є офіцером збройних сил та знаходиться на території військової частини також не реагували. Все це ним зазначено в протоколах та підтверджується довідками з травмпункту. Натомість до протоколів не надано жодного доказу, які б підтверджували вчинення ним правопорушень, поняті та свідки відсутні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення допитаних свідків, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга та заява про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Оскільки ОСОБА_1 не був повідомлений належним чином про розгляд справи щодо нього в суді та був відсутнім під час розгляду справи щодо нього в суді, копію постанови отримав лише 05.06.2020 року, вважаю що строк на апеляційне оскарження постанови суду повинен бути поновлений.

По суті доводів апеляційної скарги слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП зазначається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Однак зазначених вимог закону суд першої інстанції у повному обсязі не дотримався, розглянувши справу за відсутності правопорушника та його захисника та не маючи можливості через це врахувати їх заперечення щодо доведеності вини ОСОБА_1 , прийшов до помилкового висновку про наявність в його діях складу адміністративних правопорушень та необхідності визнання його винним у вчиненні правопорушень за ч. ст.ст. 173, 185 КУпАП з накладанням відповідних стягнень.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 173, 185 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи, не підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами, крім того при розгляді даної справи судом першої інстанції було допущено істотні порушення процесуальних норм КУпАП, у зв`язку з чим постанова суду підлягає скасуванню з закриттям провадження по даній справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушень за ст. 173, 185 КУпАП

Відповідно до ст. 173 КУпАП дрібним хуліганством визнається нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку.

Разом з тим, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони статті 173 КУпАП є місце його вчинення, а саме громадське місце.

Місцем скоєння правопорушення є територія військової частини в/ч НОМЕР_1 , яка не може розглядайсь як громадське місце і сторонні цивільні особи там відсутні.

Вказівка в протоколі про адміністративне правопорушення адреси місця вчинення можливого правопорушення не розкриває дійсних обставин щодо зазначеного питання, оскільки як було зазначено ОСОБА_1 та свідками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в ході апеляційного перегляду справи, події відбувалися саме на території військової частини, до якої на своєму автомобілі заїхав ОСОБА_1 , про це було повідомлено працівникам поліції, однак на зазначені обставини ними уваги звернуто не було. При цьому військова частина НОМЕР_1 дійсно розташована за вказаною в протоколі адресою.

Крім того, правопорушення за ст. 173 КУпАП, а саме те, що ОСОБА_4 висловлювався нецензурною лайкою в бік працівників поліції та намагався вчинити з ними бійку, чим порушив громадський порядок та спокій громадян, фактично дублюють обставини зазначені працівниками поліції в потоколі за ст. 185 КК України, а саме що він виражався нецензурною лайкою в бік працівників поліції, на вимогу припинити правопорушення, а саме дрібне хуліганство, не відреагував, чим вчинив злісну непокору законним вимогам працівників поліції.

Так, згідно пояснень допитаних апеляційним судом за клопотанням ОСОБА_4 свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , слідує наступне.

Свідок ОСОБА_2 в своїх поясненнях вказує, що він служить радіотелефоністом в/ч НОМЕР_1 , в підпорядкуванні у ОСОБА_1 не перебуває, проживає в казармі на території військової частини. Зазначив, що ОСОБА_5 13.04.2020 року заїжджав на території ВЧ на автомобілі, за ним заїхали патрульні, однак не мали на це права. Свідок стояв досить далеко приблизно 20 метрів , але бачив як була суперечка, поліцейські повалили ОСОБА_1 на землю, він отримав побої, один поліцейський наступив ногою на голову, інший на спину. Підійшов комендант військової казарми, зробив зауваження. Далі всі сіли і поїхали в поліцейському автомобілі, автомобіль хотіли забрати, але його не віддали, бо він вже знаходився на території військової частини. В суперечці крім поліції і ОСОБА_1 нікого стороннього не було , тим більш цивільних осіб, громадський порядок не порушувався, тільки голосно розмовляли ОСОБА_1 з поліцейськими у зв`язку з їх діями, описаними вище, але тиші це не порушувало. Суперечка тривала приблизно 7 хвилин.

Свідок ОСОБА_3 пояснив, що працює у військовій частині НОМЕР_1 старшим механіком-водієм і комендантом військової казарми, в підпорядкуванні у ОСОБА_1 не перебуває. Зазначив також, що він обходив територію вночі 13.04.2020 року, на територію військової частини за автомобілем ОСОБА_1 заїхала машина патрульної поліції, територія не огорожена. Він попередив, що це військова частина і вони не мають права на неї заїзжати, але вони не відреагували, почали застосовувати силу до ОСОБА_1 , хотіли забрати автомобіль, але він не віддав, а ОСОБА_1 поїхав з ними, сторонні особи присутніми не були, все було голосно, але це саме працівники поліції голосно себе поводили, поруч будинки, громадські місця відсутні. Це територія військової частини, але не огорожена, знаків немає, але він про це поліцейських попереджав неодноразово. Зазначив також, що фіксуванням правопорушень військовослужбовців займається військова Служба правопорядку відповідно до Статуту збройних сил. Територія військової частини не облаштована огорожею, однак до неї все одно обмежений доступ.

Аналізуючи покази зазначених свідків, апеляційний суд не вбачає, що ОСОБА_1 було вчинено дрібне хуліганство за обставин, зазначених в протоколі, яке у відповідності до положень ст.173 КУпАП полягає порушенні громадського порядку, висловлювання нецензурною лайкою в бік громадян, а також те, що він при затриманні чинив злісну непокору працівникам поліції, на зауваження не реагував. З показів свідків слідує, що ОСОБА_1 не вчинив дій, які б становили склад інкримінованих йому правопорушень за ст.ст. 173, 185 КУпАП.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що причиною будь-яких висловів з боку ОСОБА_1 були саме дії працівників поліції, тобто в любому випадку доказів на наявність в нього умислу на порушення громадського порядку, у зв`язку з чим працівники поліції почали присікати вказане правопорушення, до матеріалів справи не надано. При цьому всі ті ж обставини, які зазначені як обставини вчинення порушення за ст. 173 КУпАП, фактично вказані у якості обставин правопорушення за ст. 185 КУпАП, що свідчить про невстановлення працівниками поліції дійсних обставин можливих правопорушень з боку ОСОБА_1 .

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення серії ГП № 551186 від 13.04.2020 року відносно ОСОБА_1 ст.185 КУпАП (а.с.7), а також протокол про адміністративне правопорушення серії ГП №551185 від 13.04.2020 року відносно останнього за ст.173 КУпАП, рапорти працівників поліції як докази його вини розцінювати неможливо.

Крім того матеріали адміністративної справи відносно ОСОБА_1 за ст.ст. 173, 185 КУпАП не містять жодних письмових пояснень можливих свідків вчинення ОСОБА_1 інкримінованих йому правопорушень, відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського, яким би фіксувалось правопорушення, інших об`єктивних і допустимих доказів.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.ст.173, 185 КУпАП, за відсутності правопорушника, суд першої інстанції був позбавлений можливості належно встановити наявність чи відсутність адміністративних правопорушень, перевірити надані докази, об`єктивно та повно встановити обставини правопорушення, що мають значення для правильного вирішення справи та прийняти обґрунтоване та законне рішення.

Крім того слід зазначити, що відповідно до ст.15 КУпАП військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також особи рядового і начальницького складів Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту і Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, поліцейські несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, санітарних норм, правил полювання, рибальства та охорони рибних запасів, митних правил, вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення тиші в громадських місцях, неправомірне використання державного майна, незаконне зберігання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, невжиття заходів щодо окремої ухвали суду, ухилення від виконання законних вимог прокурора, порушення законодавства про державну таємницю, порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, ці особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах. До зазначених осіб не може бути застосовано громадські роботи, виправні роботи і адміністративний арешт.

Інші, крім зазначених у частині першій цієї статті, особи, на яких поширюється дія дисциплінарних статутів або спеціальних положень про дисципліну, у випадках, прямо передбачених ними, несуть за вчинення адміністративних правопорушень дисциплінарну відповідальність, а в інших випадках - адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Наказом Міністерства оборони України від 10.10.2016 р. №515 затверджено Інструкцію про організацію патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України.
Пунктом 1 розділу І Інструкції визначено, що ця Інструкція визначає основні завдання, механізм організації та несення патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України (далі - Служба правопорядку) щодо забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців у місцях дислокації військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій (далі - військова частина), на вулицях і в громадських місцях, а також у військових містечках Збройних Сил України (далі - військові містечка), права та обов`язки патрулів і посадових осіб Служби правопорядку під час несення служби, порядок застосування ними заходів адміністративного примусу до військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів під час проходження зборів (далі - військовозобов`язані), а також працівників Збройних Сил України (далі - працівники) під час виконання ними службових обов`язків.
Підпунктом 11 пункту 2 розділу VІІІ Інструкції визначено, якщо в діях військовослужбовця є склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 44, 172-10-172-20, 173, 174, 178, 184-1, 185, 185-7 КУпАП, крім протоколу про адміністративне затримання, складається також і протокол про адміністративне правопорушення.
У пункті 3 розділу VІІІ Інструкції викладено дії патрулів та посадових осіб Служби правопорядку під час застосування заходів адміністративного примусу.

Відтак на думку апеляційного суду, поліцейські патрульної служби не уповноважені складати протокол щодо військовослужбовця на території військової частини. В даному випадку на військовослужбовця ОСОБА_1 не поширюється дія ч.1 ст.15 КУпАП щодо несення адміністративної відповідальності на загальних підставах за порушення тиші в громадським місцях, оскільки територія військової частини не є громадським місцем, а також не встановлено об`єктивних даних порушення ОСОБА_1 тиші, та відсутні докази вчинення ним дій, які охоплюються диспозиціями ст.173 та 185 КУпАП.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження під час апеляційного провадження, та вбачається відсутність в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 173, 185 КУпАП.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції на підставі положень ст. 294 КУпАП повинна бути скасована із закриттям провадження по справі у відповідності до положень п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушень, передбачених ст.ст. 173, 185 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 294, 247 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Богунського районного суду м.Житомира від 06 травня 2020 року щодо нього за ст.173, 185 КУпАП.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Корольовського районного суду м.Житомира від 06 травня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ст.173, 185 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушень, передбачених ст.ст.173, 185 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: