БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1200/2020 Провадження № 3/497/500/2020
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.09.2020 року м.Болград
Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Кодінцевої С.В.,
за участю секретаря судового засідання Ковтун О.І.,
особи, яка склала протокол заступника начальника СП Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП України в Одеській області, капітана поліції Болотова О.М.,
особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 ,
розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП України в Одеській області відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Криничне, Болградського району, Одеської області, громадянки України, не інваліда, одруженої, має на утриманні одну неповнолітню дитину, працюючої ФОП, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Болградським РВ УМВС України в Одеській області від 07.07.1997 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ,
про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Заступником начальника СП Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП України в Одеській області капітаном поліції Болотовим О.М. 11.09.2020 року о 22:00 годині відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 650381 слідує, що ОСОБА_1 11.09.2020 року о 22:00 годині, в період дії карантину, в магазині-кафетерію "Галина", розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , здійснювала прийом відвідувачів на літньому майданчику, чим порушили правила карантину, встановлені постановою Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 року, чим вчинила правопорушення, передбачене за ч.1 ст. 44-3 КУпАП.
В судовому засідання особа, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 заперечувала свою вину, пояснивши, що літнього майданчику біля магазину не має, ніяких столиків нею не було встановлено, чи сиділи люди біля магазину їй не відомо, оскільки вона перебувала у приміщенні магазину. Просила не притягувати її до відповідальності, оскільки порушення вона не допускала.
Особа, яка склала протокол ОСОБА_2 суду пояснив, що біля магазину стояв столик за яким сиділи чоловіки, та вживали алкогольні напої. На його запитання один з них пояснив, що він самостійно поставив розкладний столик та запросив своїх товаришів посидіти та відпочити. При цьому в магазині вони нічого не купували, так як принесли з собою випивку. Щодо прийняття рішення покладався на розсуд суду.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Законом України №530-1Х від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19 )» внесені зміни до КУпАП, який доповнено ст.44-3, такого змісту: «стаття 44-3. Порушення правил щодо карантину людей.
Порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».
Диспозиція норми ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні правила щодо карантину людей.
Так, в статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.
Згідно ст.29 цього Закону карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.
Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.
Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.
У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.
Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року №641 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2», на усій території України з 22.07.2020 року встановлено карантин, який неодноразово продовжувався.
В дану постанову не одноразово вносилися зміни і доповнення.
Станом на час складення протоколу 11.09.2020 року, вказана постанова була викладена в наступній редакції:
Так відповідно до п. 15-17 цієї постанови: на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено червоний рівень епідемічної небезпеки, додатково до протиепідемічних обмежень, передбачених для зеленого, жовтого та помаранчевого рівня епідемічної небезпеки, забороняються:
1) регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним, залізничним транспортом, міським електротранспортом, метрополітеном у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, крім перевезення:
легковими автомобілями, кількість пасажирів, включаючи водія, в яких не більше п`яти осіб без урахування осіб віком до 14 років;
службовими та/або орендованими автомобільними транспортними засобами підприємств, закладів та установ за умови забезпечення водіїв та пасажирів під час таких перевезень засобами індивідуального захисту в межах кількості місць для сидіння і виключно за маршрутами руху, про які поінформовано не менше ніж за два дні органи Національної поліції;
2) відвідування закладів освіти здобувачами освіти;
3) приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сферах культури, закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, торговельного і побутового обслуговування населення, крім:
торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, ветеринарними препаратами, кормами, пестицидами та агрохімікатами, насінням і садивним матеріалом;
провадження банківської та страхової діяльності, а також медичної практики, ветеринарної практики, діяльності автозаправних комплексів, діяльності з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, технічного обслуговування реєстраторів розрахункових операцій, діяльності з ремонту комп`ютерів, побутових виробів і предметів особистого вжитку, об`єктів поштового зв`язку;
торговельної діяльності та діяльності з надання послуг громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень;
4) відвідування отримувачами соціальних або реабілітаційних послуг установ і закладів, що надають соціальні або реабілітаційні послуги сім`ям, особам, що перебувають у складних життєвих обставинах (тимчасове, денне перебування), крім установ і закладів, які надають соціальні послуги екстрено (кризово), центрів обліку бездомних осіб, мобільних бригад соціально-психологічної допомоги, соціального патрулювання.
16. На території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено помаранчевий та червоний рівень епідемічної небезпеки, додатково можуть застосовуватись обмежувальні протиепідемічні заходи, встановлені органами державної влади та органами місцевого самоврядування в межах компетенції.
17. Головним державним санітарним лікарем України розробляються та затверджуються протиепідемічні заходи, які визначають особливості провадження діяльності суб`єктами господарювання на період карантину.
Відповідно ст.41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.
З наведеної вище постанови Кабінету Міністрів України, а також із норм КУпАП, які регулюють порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності витікає, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП за порушення правил щодо карантину людей необхідна наявність наступних умов:
1) суб`єкт господарювання повинен здійснювати роботу, яка передбачає прийняття відвідувачів, зокрема торгівельного і побутового обслуговування населення;
2) складання протоколу про адміністративне правопорушення має відбуватися з дотриманням вимог КУпАП.
Статтею 55 Господарського кодексу України визначено, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.
Суб`єктами господарювання є:
1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;
2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Таким чином, особа відносно якої складено протокол ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання, що підтверджується її особистими пояснення в судовому засіданні.
Суд також враховує, що відповідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а, відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається саме на особу, уповноважену на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначену ст. 255 КУпАП.
Згідно фабули правопорушення, викладеної в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 650381 від 11.09.2020 року « … ОСОБА_1 11.09.2020 року о 22:00 годині, в період дії карантину, в магазині-кафетерію "Галина", розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , здійснювала прийом відвідувачів на літній площадці», чим порушили правила карантину, встановлені постановою Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 року», чим вчинила правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП.
Тобто фабула правопорушення не відповідає диспозиції ст.44-3 КУпАП, та не зрозуміло який саме пункт Постанови Кабінету Міністрів було порушено особою, відносно якої складено протокол.
Суд не може з власної ініціативи та на власний розсуд вибирати та застосовувати необхідний пункт постанови Кабінету Міністрів України, адже це є обов`язком особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, тобто застосувати норму права, яка була порушена особою відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.
Як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, особа яка склала протокол посилався на відеозапис доданий до протоколу
За наслідками дослідженого відеозапису не можливо зробити однозначний висновок щодо наявності порушень в діях особи відносно якої складено вказаний протокол. Відеозапис здійснено таким чином, що взагалі не зрозуміло, що мала на меті особа, яка склала вказаний протокол про адміністративне правопорушення - зафіксувати.
У разі, якщо дійсно були особи, які знаходилися на літньому майданчику цього магазину, та обслуговувалися продавцем цього магазину, тобто ОСОБА_1 , то суду не зрозуміло: - чому не було встановлено цих осіб, - не було їх зафіксовано на відео, - не було відібрано від них письмових пояснень, тощо.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».
На думку суду, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП не здобуто належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання її винною у вчиненні даного правопорушення.
До протоколу, на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення не було надано жодних належних, допустимими і достатніх доказів.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП слід закрити.
Керуючись ст. ст. 3, 8, 9, 62 Конституції України, ст.ст.9-11, 33, 44-3, 221, 245, 247 п. 1, 251, 266, 283-285 КУпАП, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.
Суддя: С.В.Кодінцева