Провадження № 33/4820/475/20
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бережний С. Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2020 року м.Хмельницький

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду Бережний С.Д., з участю секретаря судового засідання Габая А.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Хмельницькому справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2020 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, не працює,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 10 200 грн., що становить шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 420 грн. 40 коп. судового збору.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що 11 квітня 2020 року о 22 год. 41 хв., на 93 км. а/д Р48, керував автомобілем ВАЗ 2104, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нечітка мова), від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Вказані дії ОСОБА_1 працівником поліції були кваліфіковані за ч.2 ст.130 КУпАП, як повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч.1 ст. 130 КупАП.

Суд першої інстанції перекваліфікував дії ОСОБА_1 з ч.2 ст. 130 КУпАП на ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки станом на 30 червня 2020 року постанова Волочиського районного суду від 27 березня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення ним 28 лютого 2020 року правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не набрала законної сили.

В апеляційній скарзі, як видно з її змісту, ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції щодо нього скасувати, а провадження по даній справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та постановити постанову щодо працівника поліції ОСОБА_2 про притягнення до відповідальності.

Вважає, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом було неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції порушено вимоги ст.ст. 252, 245, 280 КУпАП та не було об`єктивно і всебічно досліджено незаконні дії поліцейських при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення. Вказує, що автомобіль був зупинений безпричинно, а дії працівників поліції при оформленні протоколу були незаконні. Працівником поліції не було вручено копії протоколу, чим було порушено його право на оскарження і в подальшому право на захист в суді. Зазначає, що відмовився від огляду, оскільки дії працівників поліції були незрозумілі і свідчили про те, що поліцейському потрібно сфальсифікувати справу. Алкоголь у вказаний день не вживав. Вважає, що відеозапис є неналежним доказом, оскільки складається із різних фрагментів.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, письмові заяви про відкладення розгляду справи не надходили, докази поважності причин нез`явлення суду не надавались, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає можливим здійснювати розгляд справи у його відсутність. Крім того, апелянт в апеляційній скарзі просив розглядати справу у його відсутність.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за викладених в постанові обставин, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених судом першої інстанції доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, який 11 квітня 2020 року був складений поліцейським роти №3 БУПП в Хмельницькій області, ДПП молодшим лейтенантом поліції Риндою В.В ОСОБА_3 , 11 квітня 2020 року о 22 год. 41 хв. на а/д (М12) Р48 93 км, ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2104, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нечітка мова). Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» у встановленому законом порядку, водій відмовився у присутності двох свідків (а.с.1).

В апеляційній скарзі апелянтом не оспорюються факт керування транспортним засобом в день та час зазначений у протоколі.

Підстав вважати протокол про адміністративне правопорушення недопустимим доказом апелянт не наводить, не встановлено таких і апеляційним судом.

За змістом п. п. 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають в стані сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, зокрема, в разі наявності запаху алкоголю з порожнини рота. Відтак, в поліцейських були всі підстави для того, щоб запропонувати апелянту пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Твердження апелянта, що наявний в матеріалах справи відеозапис неповний, що, на його думку, дає підстав вважати, що дії працівників поліції щодо ОСОБА_1 були неправомірні, не можуть бути враховані з наступних підстав.

Згідно запису відеофіксування вчиненого правопорушення видно, що на місці зупинки автомобіля, в присутності двох свідків, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», який відмовився та виявив бажав пройти огляд в медичному закладі, куди і був доставлений працівниками поліції. Проте, в подальшому ОСОБА_1 відмовився і в медичному закладі проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Підстав для визнання відеозапису недопустимим доказом немає, позаяк він отриманий поліцейським відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а ті ознаки, що долучений частковий відеозапис, не дає підстав для висновку, що наявний відеозапис спростовує доведеність вини ОСОБА_1 .

Доводи апелянта, що автомобіль був зупинений поліцейськими безпідставно, не можуть бути враховані, позаяк спростовується наявним в матеріалах відеозаписом, з якого вбачається, як поліцейський повідомляє свідкам, що даний автомобіль був зупинений за порушення Правил дорожнього руху (не горіли фари в режимі ближнього світла та задній габарит з права) і, що при спілкуванні із водієм було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Під час такої розмови ОСОБА_1 не виказував будь-яких заперечень з приводу його зупинки та наявних ознак алкогольного сп`яніння.

В суду першої інстанції були відсутні підстави для закриття провадження в справі з підстав, заявлених ОСОБА_1 , а невизнання ним вини у вчиненні інкримінованого правопорушення не вказує, що судом постановлено рішення без дотримання вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП та неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Зібрані та досліджені судом першої інстанції докази, які є належними та допустимими, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, давали суду прийти до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Під час апеляційного розгляду не встановлено порушень в діях працівників вимог «Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858.

Обґрунтованих підстав вважати, що в даному провадженні не було доведено вини ОСОБА_1 , в апеляційного суду немає, як і підстав для висновку про відсутність в справі належних та допустимих доказів та закриття провадження в справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

В даному провадженні судом вирішуються питання, пов`язані з притягненням ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП. Факт оскарження апелянтом, неправомірних, на його думку, дій працівників поліції (що не є предметом перевірки у даному провадженні) не дають підстав для закриття провадження з цих підстав, відтак такі доводи апелянта враховані бути не можуть.

При розгляді справи щодо ОСОБА_1 порушень процесуального закону, що могли б стати підставою для скасування постанови суду з наведених апелянтом в апеляційній скарзі мотивів, допущено не було.

Суд приходить до висновку, що місцевий суд дійшов правомірного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Погоджуючись з обраним видом та розміром стягнення, апеляційний суд враховує всі обставини справи та вважає, що судом обґрунтовано призначене стягнення в виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Призначене місцевим судом стягнення є достатнім для виховання ОСОБА_1 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Підстави для скасування чи зміни постанови місцевого суду відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П о с т а н о в и в :

Постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя