ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2020 року суддя Першотравневого районного суду Донецької області Чудопалова С.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Мангушського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Урзуф Мангушського р-ну Донецької області, громадянина України, працюючого продавцем магазину «Батько та Син», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ,

за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

03.07.2020 до Першотравневого районного суду Донецької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 677464 від 27.06.2020 відносно ОСОБА_1 , згідно якого 27.06.2020 о 21-20 годині ОСОБА_1 , знаходячись у магазині «Батько та Син» в АДРЕСА_2 , порушив правила каратину постанови КМУ № 500 від 17.06.2020, а саме: була відсутня медична книжка, контроль за масковим режимом, перчатки, рішення про державну реєстрацію потужності, відсутність температурного скринінгу, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Ознайомившись із матеріалами справи, приходжу до висновку, що даний протокол про адміністративне правопорушення не може бути предметом судового розгляду і підлягає поверненню на дооформлення у зв`язку з наступним.

Згідно ст. 245 КпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно п. 2 ст. 278 КпАП України, суддя перевіряє правильність складання протоколу та інших матеріалів по адміністративній справі.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який відповідно до ст. 251 КУпАП є одним з доказів по справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд.

Диспозиція ст.44-3 КУпАП є бланкетною, тобто такою, що не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність, тому, у даному випадку, посилання на конкретні нормативні акти, що визначають правила, які, згідно з протоколом, поруши ОСОБА_1 , є обов`язковим, а отже у протоколі про адміністративне правопорушення має бути зазначена відповідна стаття певного нормативного акту (частина, пункт) та має бути викладено їх зміст.

Положенням ст. 44-3 КУпАП передбачено, що порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.29 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2», на усій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року №215 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211», внесені зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України короновірусу COVID-19 », згідно яких назва постанови викладена в редакції : «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2».

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 порушив правила каратину постанови КМУ № 500 від 17.06.2020, а саме: була відсутня медична книжка, контроль за масковим режимом, перчатки, рішення про державну реєстрацію потужності, відсутність температурного скринінгу, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Проте, у протоколі не вказано назва документа, не зазначено, які саме правила порушені, відсутні посилання на конкретну статтю, пункт чи розділ вказаного нормативного акту, та лише зазначено про постанову КМУ № 500 від 17.06.2020, яка не має відомостей про встановлені правила карантину, а лише стосується змін до деяких актів Кабінему Міністрів України, зокрема, що «пункти 3 і 4 постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 р. № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 46, ст. 1477) не застосовуються до внутрішніх та міжнародних авіаційних пасажирських перевезень у частині діяльності (функціонування) аеропортів щодо прийняття та відправлення повітряних суден, що здійснюють такі перевезення». Тобто взагалі не стосується інкримінованих ОСОБА_1 діянь.

Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про свідків даної події, в той час як матеріали справи містять пояснення ОСОБА_2 .

Суддя звертає увагу на те, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя,що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі "Тейшейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі "Шабельник проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Також ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, в рішеннях у справах "Гурепка проти України (№2)" від 08 квітня 2010 року, "Лучанінов проти України" від 09 червня 2011 року на необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

Відповідно до ст.278 КУпАП, при виявленні недоліків в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному всупереч вимогст.256 КУпАП, або в інших матеріалах, що перешкоджають або унеможливлюють об`єктивний розгляд справи, особа, що проводить підготовку до розгляду справи, повертає матеріали справи про адміністративне правопорушення відповідному органу, що порушив провадження в адміністративній справі, на доопрацювання.

Основними засадами судочинства, визначенимист.129 Конституції України, є, крім інших, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Верховним Судом України визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені без додержання вимог ст. 256 КпАП України, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення (п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14).

Таким чином, у зв`язку з вказаними недоліками, суддя позбавлений можливості встановити обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та обумовлюють необхідність повернення справи про адміністративне правопорушення до Мангушського відділення поліції Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області області для дооформлення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 256, 276, 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Повернути матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення до Мангушського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області для належного оформлення (87400, Донецька область, Мангушський р-н, смт. Мангуш, вул. Тітова, б. 63).

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Чудопалова