1Справа № 335/2513/20 3/335/694/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м.Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Апаллонова Ю.В., розглянувши матеріал, який надійшов з Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , офіційно не працевлаштований, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 44-3 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 626404, 19.03.2020 року близько 11-40 годині за адресою м. Запоріжжя, пр. Соборний у подвір`ї будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , який є реалізатором, здійснював підприємницьку діяльність, а саме надання побутових послуг по прийому вторинної сировини, чим порушив п.п.3 п.2 Постанови КМУ №211 віл 11.03.2020 року та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

В судовому засідання ОСОБА_1 , вину у вчиненні зазначеного правопорушення не визнав пояснив, що він не є суб`єктом господарювання, карантину не порушував.

Представником правопорушника ОСОБА_1 - адвокат Логачов В.В., через канцелярію суду надав заперечення в яких, зазначив, що ОСОБА_1 є фізичною особою та не здійснює будь- якої господарської діяльності, до того ж будь-яких порушень умов протиепідемічного захисту з боку ОСОБА_1 протоколом не зафіксовано, а притягнення за діяльність пункту з заготівлі вторинноїсировини є необґрунтованим з огляду на ту обставину, що така діяльність не підпадала під заборону станом на 19.03.2020 року, а в наступному (08.04.2020 року) була визначена як дозволена.

Суддя, дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , представника-адвоката Логачова В.В., приходить до такого висновку.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Частиною 2 ст.7 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Крім того, за правилами ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, окрім іншого, показаннями свідків.

Відповідно до ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 44-3 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами порушення правил карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами. Вказана норма КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.

Так, відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, які і є відповідними правилами, відповідальність за які передбачена диспозицією ст. 44-3 КУпАП.

Згідно постанови КМУ від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19» (зі змінами), на усій території України встановлюється карантин з 12 березня до 24 квітня 2020 року.

Положеннями підпункту 3 пункту 2 постанови КМУ від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції на час складення протоколу) встановлено заборону з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.55 ГК України, суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

У судовому засіданні встановлено, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не здійснює господарську діяльність та не зареєстрований відповідно до закону як фізична особа-підприємець, а згідно описової частини вказаного протоколу є реалізатором, тобто найманим робітником.

Таким чином, адміністративний матеріал у відношенні ОСОБА_1 не містить відомостей та належних доказів того, що останній є суб`єктом господарювання роботу якого заборонено відповідно до вищевказаних положень Постанови КМУ від 11.03.2020 № 211, а тому в розумінні ст. 44-3 КУпАП ОСОБА_1 не може вважатися суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, що виключає подію і склад даного правопорушення у його діях.

Будь-яких порушень умов протиепідемічного захисту з боку ОСОБА_1 протоколом не зафіксовано, а притягнення за діяльність пункту з заготівлі вторсировини особи, яка не є суб`єктом господарювання, тобто не є суб`єктом зазначеного правопорушення за таких обставин виключається.

Окрім того, суд зважує на те, що заборона на діяльність зі збирання відходів (вторсировини) не передбачена п.п. 3 п. 2 Постанови 211 в редакції, яка діяла станом на 19.03.2020 року. Така діяльність як збирання і заготівля відходів станом на 19.03.2020 року не була віднесена Постановою № 211 ні до заборонених видів діяльності, ні до дозволених.

Відповідно до норм п. 291.7 ст. 291 ПК України прийом вторинної сировини не віднесено до побутових послуг населенню, тож працівником поліції в протоколі невірно кваліфіковано діяльність зі збирання вторсировини як надання послуг населенню, а отже і невірно віднесено до заборонених видів діяльності в розумінні Постанови №211.

Проте, згідно з Постановою КМУ № 262 від 08.04.2020 року було внесено зміни до Постанови № 211 (абзац третій підпункту 8 пункту 2) , згідно до яких, діяльність із збирання і заготівлі відходів є дозволеною з вимогою дотримання забезпечення персоналу (зокрема захист обличчя та очей) та відвідувачів засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, у тому числі виготовленими самостійно, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів. Даними змінами КМУ конкретизував, що діяльність зі збирання вторсировини не підпадає під заборону за умов дотримання санітарних та протиепідемічних заходів захисту.

У відповідності до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зокрема, слід з`ясувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою не винуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Європейський суду з прав людини у рішенні від 20.09.2016 року у справі «Karelin v.Russia» заява №926/08 зазначив, що за умови наявності певної неточності чи суперечностей у фабулі адміністративного правопорушення, суд не вправі брати на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП встановлено, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи викладені в протоколі обставини, докази додані до протоколу, суд вважає необхідним провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 279, 280, 283, 308 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Ю.В. Апаллонова