Справа №591/2083/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Капкін О.Б.
Номер провадження 33/816/241/20 Суддя-доповідач Литовченко Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Литовченко Н. О. ,за участю захисника Грищенка Д.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Грищенка Д.М. на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 08 квітня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Йорданії, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підданий адміністративному стягненню за ст.44-3 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 08 квітня 2020 року ОСОБА_1 був підданий адміністративному стягненню за ст.44-3 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 грн. у зв`язку із тим, що він 06 квітня 2020 року о 17-35 год. в м. Суми по вул. Івана Сірка, в громадському місці, а саме, у зоні відпочинку в районі озера «Чеха» без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, чим порушив вимоги п.п.1 та п.п.5 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, захисник Грищенко Д.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження відносно ОСОБА_1 за ст.44-3 КупАП закрити.

В обґрунтування апеляційних вимог Грищенко Д.М. вказує на те, що станом на 06 квітня 2020 року на території України не були запроваджені режими воєнного або надзвичайного стану, а тому заборона громадянам відвідувати зони відпочинку, встановлена п.п.5 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 є неконституційною та обмежує їхню свободу пересування, оскільки обмеження пересування можуть встановлювати законом, а не нормативно-правовим актом.

Захисник зазначає про те, що ОСОБА_1 неодноразово намагався придбати засоби індивідуального захисту в аптеці, однак вони були відсутні в різних мережах аптек міста Суми, тобто держава не виконала свої зобов`язання щодо доступного медичного обслуговування та забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення. Чинним законодавством України не передбачений обов`язок носити вказані засоби та самостійно їх виготовляти, а тому ОСОБА_1 не може нести відповідальність за перебування у громадському місці без вдягнутих засобів індивідуального захисту, оскільки в цьому немає його вини.

Також апелянт звертає увагу на те, що до Окружного адміністративного суду м. Києва надійшли позови про визнання протиправною та скасування вищевказаної постанови Кабміну.

Крім того, Грищенко Д.М. вважає, що складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам чинного законодавства України та нормам міжнародного права з тих підстав, що ОСОБА_1 є іноземцем, однак у матеріалах справи відсутні відомості про те, що він розуміє українську мову та не потребує послуг перекладача. Матеріали справи не містять відомостей про те, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності була надана копія протоколу та роз`яснені процесуальні права у перекладі на мову, якою він володіє. Захисник вважає, що при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу поліцейські мали забезпечити присутність адвоката та перекладача.

Посилається Грищенко Д.М. й на те, що фактично протокол про адміністративне правопорушення фактично не містить пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки в протоколі міститься не зрозумілий текст у графі пояснень «без маск».

08 травня 2020 року до апеляційного суду надійшло клопотання захисника, в якому він просив врахувати його посилання на те, що його підзахисний не перебував ні у громадському місці, ні у рекреаційній зоні, відповідно до законодавчого визначення цих понять, тому не повинен був вдягати засіб індивідуального захисту. Також наголошує й на порушенні процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про які він вказував і в апеляційній скарзі.

Заслухавши пояснення захисника Грищенка Д.М. на підтримку поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом; орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст.251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 44-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до п.п.1, 5 п.2 та постанови КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211, з 06 квітня 2020 року по 24 квітня 2020 року заборонено: перебування в громадських місцях без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, у тому числі виготовлених самостійно, а також - відвідування парків, скверів, зон відпочинку, лісопаркових та прибережних зон, крім вигулу домашніх тварин однією особою та в разі службової необхідності.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, за зазначених у постанові обставин ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Так, вина ОСОБА_1 у скоєному підтверджується даними, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії АА № 651173 від 06 квітня 2020 року, відповідно до якого 06 квітня 2020 року о 17-35 год. ОСОБА_1 в м. Суми по вул. Івана Сірка, перебував в громадському місці, а саме, у зоні відпочинку в районі озера «Чеха» без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, чим порушив вимоги п.п.1 та п.п.5 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 (а.с.1) та наявними у матеріалах провадження відеофайлами з нагрудних камер поліцейських, наданих Управлінням патрульної поліції в Сумській області (а.с.3).

Доводи апелянта про невідповідність складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з матеріалів справи, даний протокол складений уповноваженою на те посадовою особою, за своїм змістом відповідає положенням ст.256 КУпАП, п.9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06 листопада 2015 року №1376 з наступними змінами, містить в собі всі необхідні відомості.

До того ж, зазначений протокол про адміністративне правопорушення містить власноруч написані ОСОБА_1 пояснення, його зауваження щодо змісту протоколу відсутні.

Що стосується доводів апеляційної скарги Грищенка Д.М. про те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності була надана копія протоколу та роз`яснено процесуальні права у перекладі на мову, якою володіє, то вони повністю спростовуються змістом протоколу та відеозаписом.

Так, ОСОБА_1 у протоколі про притягнення його до адміністративної відповідальності засвідчив особистим підписом факт отримання ним другого примірника протоколу.

Зі змісту цього ж протоколу про адміністративне правопорушення вбачається й те, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст.268 КУпАП, згідно з якою особа, що притягається до адміністративної відповідальності наділена такими правами: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Крім того, факт ознайомлення ОСОБА_1 з його процесуальними правами зафіксований і на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського. З якого зокрема вбачається, і те, що ОСОБА_1 вільно спілкувався з поліцейськими українською мовою, жодних зауважень щодо нерозуміння ним української мови не висловлював та про залучення перекладача не просив.

Безпідставними є й посилання захисника на те, що дана особа, що притягається до адміністративної відповідальності не перебувала ні у громадському місці, ні у рекреаційній зоні, тому не повинен був вдягати засіб індивідуального захисту.

Так, згідно з Державними будівельними нормами України, рекреаційна зона - це озеленені та водні простори у межах забудови міста і його зеленої зони, а також природного ландшафту, які формують зони масового короткочасного та тривалого відпочинку населення.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 перебував у зоні відпочинку біля озера «Чеха», яке повністю відповідає визначенню «рекреаційна зона», закріпленому Державними будівельними нормами України.

З приводу доводів апеляційної скарги Грищенка Д.М. щодо неконституційності вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України у зв`язку з недопустимістю обмеження свободи пересування осіб, то слід звернути увагу, що відповідальність за порушення правил карантину людей та санітарно-протиепідемічних норм передбачена законом України про адміністративну відповідальність, який кожен повинен неухильно дотримуватись на підставі ст.68 Конституції України. Відкриття судових проваджень за позовними заявами про визнання протиправною та скасування постанови КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 не вказує на її неконституційність, оскільки на даний час її неконституційність не визнана судовим рішенням, що набрало законної сили.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_1 перебував у зоні відпочинку без засобу індивідуального засобу не з власної волі, а у зв`язку з відсутністю цих засобів в аптеках міста, оскільки вони повністю спростовуються відеозаписом, наявним у матеріалах справи, з якого вбачається, що під час ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом протоколу відносно нього він вже перебував у масці, а в момент коли до правопорушників підійшли поліцейські, то особи, що перебували на березі озера «Чеха» пояснили, що мають засоби індивідуального засобу, але вони знаходяться в транспортному засобі неподалік.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги пояснення ОСОБА_1 про те, що він не знав про встановлені заборони і обмеження та розцінив їх як його намагання уникнути відповідальності.

Також при накладенні адміністративного стягнення суддя дотримався вимог ст.33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених санкцією ст.44-3 КУпАП.

Будь-яких істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному перегляді справи, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 08 квітня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.44-3 КУпАП залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Грищенка Д.М. - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуЛитовченко Н. О.