П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Гладій С.В., за участі особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , захисника Івашкевич Ю.А., розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого експедитором в ТОВ «Монгустелеком», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 26 листопада 2019 року о 20 годині 30 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив насильство в сім`ї у відношенні доньки ОСОБА_2 , а саме: не впускав до місця проживання, чим завдав страждання, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року, визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та притягнути останнього до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Так, неповнолітня потерпіла ОСОБА_2 вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства щодо неї повністю підтверджується наявними письмовими доказами у справі, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 142386 від 26 листопада 2019 року, протоколом прийняття заяви про вчинене правопорушення, поясненнями потерпілої, копією витягу з медичної картки ОСОБА_2 з Національної дитячої спеціалізованої лікарні МОЗ «Охматдит», копією витягу з медичної картки ОСОБА_2 в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Солом`янського району м. Києва, копією договору на надання допомоги (сприянні) у вирішенні складних життєвих обставин ОСОБА_2 шляхом надання психологічного консультування, копією відповіді Солом`янського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, копією висновку психологічного обстеження неповнолітньої ОСОБА_2 міським центром дитини.

Однак суд, в супереч вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП, належної оцінки наведеним доказам не дав, частину яких взагалі залишив поза увагою, до розгляду справи віднісся формально, що призвело до постановлення у справі незаконного рішення та до безпідставного звільнення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Справа тричі призначалась до розгляду на: 21 лютого 2020 року, 02 та 06 березня 2020 року. Проте, будучи належним чином повідомленими про день, місце та час розгляду справи потерпіла ОСОБА_2 , представник неповнолітньої потерпілої - адвокат Федорченко А.М., а також законний представник ОСОБА_3 , в судове засідання 02 березня 2020 року не з`явились. В поданому клопотанні представника потерпілої - адвоката Федорченка А.М. ставилось питання про розгляд справи у їх відсутність. Щодо відкладення розглядом справи 06 березня 2020 року від потерпілої ОСОБА_2 та її представників будь-яких клопотань не надходило, що за належного їх повідомлення, не є перешкодою для розгляду справи у їх відсутність.

Вислухавши заперечення ОСОБА_1 та його захисника Івашкевич Ю.А. щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та додаткові докази, надані в суді апеляційної інстанції, слід дійти до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст. ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283,

284 КУпАП.

Зазначені вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП місцевим судом в цілому дотримано, оскільки судом достатньо повно та об`єктивно досліджені наявні у ній докази і, всупереч твердженням апеляційної скарги ОСОБА_2 , суд дійшов правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, відповідальність за даною нормою Закону настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, скоєного особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з вищенаведених порушень.

З об`єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП, полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого. Цією ж статтею передбачено перелік діянь за вчинення яких настає відповідальність, зокрема: позбавлення житла, на яке потерпілий має передбачене законом право.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вказаного правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

Як вбачається із матеріалів справи, місцем проживання ОСОБА_2 після розірвання шлюбу між її батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є місце проживання її матері ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 червня 2013 року (а.с. 22). Про проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 . 159 зазначено і в позовній заяві ОСОБА_3 від 15 квітня 2019 року, поданій в Солом`янський районний суд м. Києва до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів (а.с. 23-24).

Із пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні слідує, що ОСОБА_2 , хоча й зареєстрована за адресою місця його проживання: АДРЕСА_1 , постійно проживала з матір`ю ОСОБА_3 . Проте, з серпня 2019 року намагається вселитись в його квартиру, де він проживає тривалий час з новою сім`єю. Оскільки ОСОБА_2 вчиняє сварки, з метою тиску на нього викликає працівників поліції, поводить себе зневажливо до нього та до членів його сім`ї, 26 листопада 2019 року, коли ОСОБА_2 в черговий раз прийшла до нього додому у супроводі адвоката, матері та двох подруг, прийняв рішення не впускати її в квартиру. При цьому, не визнаючи вину у вчиненні адміністративного правопорушення, вказав, що не впускаючи дочку до квартири, не позбавляв її житла, так як достовірно знав, що вона таким забезпечена за місцем проживання матері.

На підтвердження своєї позиції ОСОБА_1 долучив до матеріалів справи Акт від 20 вересня 2019 року, складений мешканцями будинку та посвідчений начальником ЖЕД-902, про те, що ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , протягом 17 років (а.с. 29), а також Акт від 24 жовтня 2019 року, складений службою у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, яким зафіксовано як відсутність речей ОСОБА_2 , так і створеного місця для її проживання у вказаній квартирі (а. с. 25).

На противагу поясненням ОСОБА_1 та на підтвердження своїх пояснень щодо місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 надала суду копію витягу з медичної картки ОСОБА_2 з Національної дитячої спеціалізованої лікарні МОЗ «Охматдит», в якій вказана адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 37-38); копію витягу з медичної картки ОСОБА_2 в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Солом`янського району м. Києва із зазначенням аналогічної адреси (а.с. 38-39); копію договору від 12 листопада 2019 року про надання ОСОБА_2 допомоги (сприянні) у вирішенні складних життєвих обставин, а саме домашнього насильства зі сторони батька ОСОБА_1 (а.с. 40); копію відповіді на адвокатський запит Солом`янського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 20 листопада 2019 року, де зазначена адреса її проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 41); копію висновку психологічного обстеження неповнолітньої ОСОБА_2 міським центром дитини (а.с. 46-47).

Також на підтвердження цих же обставин представник ОСОБА_2 - адвокат Федорченко А.М. в суді апеляційної інстанції долучив до матеріалів справи Акт обстеження умов проживання дитини від 04 вересня 2019 року, складеного комісією служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, згідно якого в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , умови для проживання та виховання дитини ОСОБА_2 створені частково, а саме дівчина спить на охайному матраці в одній із кімнат квартири.

З огляду на наведені пояснення ОСОБА_1 і ОСОБА_4 та долучені ними документи на їх підтвердження, беззаперечно вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявний спір на право користування та проживання ОСОБА_4 в спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , який, відповідно до ст.ст. 29, 450 ЦК України, Сімейного кодексу України, Житлового кодексу Української РСР, повинен вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

А тому дії ОСОБА_1 , який 26 листопада 2019 року о 20.30 годині, не впускав ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_4 , за встановлених обставин у справі, визначеного за рішенням суду місця проживання ОСОБА_2 , віку потерпілої, тривалості конфлікту, на переконання суду апеляційної інстанції, не можна розцінювати як насильство в сім`ї у виді позбавлення житла, в розумінні диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не спростовує даних висновків і посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на пояснення у справі її матері ОСОБА_3 .

Щодо посилань ОСОБА_2 на висновок психологічного обстеження № 4 від 13 січня 2020 року, як на доказ заподіяння їй неправомірними діями ОСОБА_1 26 листопада 2019 року шкоди фізичному та психічному здоров`ю, то він стосується дослідження психоемоційного стану неповнолітньої ОСОБА_2 через "тривалий конфлікт з батьком та його дружиною ОСОБА_5 ". При цьому будь-які посилання на події 26 листопада 2019 року у висновку відсутні (а.с. 46-47).

За наведених обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Підстав для зміни чи скасування постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року стосовно ОСОБА_1 не встановлено, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294, п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, - залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду С.В.Гладій