ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6155/20Головуючий у 1-й інстанції Гуменний П.П.
Провадження № 33/817/160/20 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ст. 44-3 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Чорняка М.П.,

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 квітня 2020 року, -

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Як визнав суд, 07 квітня 2020 року близько 14:45 год. гр. ОСОБА_1 , ігноруючи правила щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, перебував в складі із групи трьох осіб, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на прибережній зоні Тернопільського ставу, що за адресою м. Тернопіль, вул. Чумацька, де спільно розпивали спиртні напої, чим порушив п.п.2, п.п.5 п.2 постанови Кабінету Міністрів України №211, зі змінами від 2 квітня 2020 року, чим вчинив правопорушення передбачене ст.44-3 КУпАП.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї ОСОБА_1 просить постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 квітня 2020 року скасувати.

Вказує, що зміст протоколу від 07 квітня 2020 року не достовірно відтворює реальні обставини.

Стверджує, що перебував на березі Тернопільського ставу сам, так як мав там зустріч та не перебував у групі осіб. Також зазначає, що особи, які вказані в протоколі знаходились на значній відстані від нього, більше двох метрів.

На думку апелянта прибережна зона не є громадським місцем.

Звертає увагу на те, що на даний час не працює, будь-який дохід відсутній, проживає з батьком, який теж не працює, щиро розкаюється у вчиненому, а тому просить суд звільнити від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Заслухавши апелянта ОСОБА_1 та адвоката Черняка М.П., які підтримали ним апеляційну скаргу та, навівши аналогічні викладеним у ній мотиви, просять суд скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 квітня 2020 року та звільнити його від адміністративної відповідальності; розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з наступних підстав.

Згідно зі ст.245 КупАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, виходячи з положень ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Цих вимог закон суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не дотримався.

Як слідує з постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 квітня 2020 року, в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції обмежився перерахунком наступних доказів: дані що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 №546618 від 07 квітня 2020 року; рапорт інспектора-чергового Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області Настин В.В. від 07 квітня 2020 року; рапорт інспектора СКЗ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області Колітко Д. від 07 квітня 2020 року; фотокартки, на яких зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення; диск з відео фіксацією вчиненого правопорушення; письмові пояснення ОСОБА_1 від 07 квітня 2020 р.; постанова ГАА №768548 по справі про адміністративне правопорушення від 07 квітня 2020 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.178 КУпАП; постанова ГБ №335608 по справі про адміністративне правопорушення від 07 квітня 2020 року відносно ОСОБА_1 за ст.184 КУпАП; письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 07 квітня 2020 року; письмові пояснення ОСОБА_4 від 08 квітня 2020 року та ОСОБА_5 від 09 квітня 2020 року.

Поклавши ці докази в основу свого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, розглядаючи справу без участі особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції не врахував, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Так, протокол про адміністративне правопорушення, без його належного правового аналізу, не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Місцевий суд вказав як на доказ вини ОСОБА_1 письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Однак, вказані пояснення не можуть вважатися належним доказом правомірності притягнення апелянта до адміністративної відповідальності, оскільки ці особи в судовому засіданні безпосередньо судом не допитувалися, а тому їх свідчення не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ним адміністративного правопорушення.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 27 червня 2019 року у справі № 560/751/17, адміністративне провадження № К/9901/2047/18.

З цих же міркувань не можуть бути належним доказом вини особи письмове пояснення ОСОБА_1 та рапорти працівників поліції Настина В.В. та Колітко Д., які також судом не допитувались.

Не може також вважатися доказом вини ОСОБА_1 диск з відеофіксацією вчиненого правопорушення та фотокартки, на які також зіслався місцевий суду, мотивуючи свій висновок про притягнення апелянта до адмінвідповідальності, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення, на підставі якого проводився розгляд справи, відсутні будь-які відомості щодо проведення відео та фото фіксації правопорушення, а крім того, як протокол, так і постанова суду не містять відомостей про технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис та фотознімки.

Окрім того, виходячи зі змісту судового рішення, як фотознімки та і диск з відеофіксацією судом не досліджувались, оскільки в постанові суду не зазначено, що встановлено із фотознімків та відео і не наведено мотивів їх прийняття як доказів.

Постанови про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.178 КУпАП та ст.184 КУпАП відносно ОСОБА_1 засвідчують виключно факт притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вказаними правовими нормами, однак не провівши їх правовий аналіз в сукупності з іншими доказами, суд першої інстанції не обґрунтував, яким чином вони доводять факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП.

Таким чином, обмежившись вказівкою на протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення, фото та відеоматеріали і постанови по справі про адміністративне правопорушення без їх аналізу та юридичної оцінки, суд першої інстанції не забезпечив вимог закону щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки не обґрунтував належним чином своїх висновків щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

За наведених обставин, приходжу до висновку, що суд першої інстанції не дотримався порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, вимоги до якого визначні ст.ст.245, 280 КУпАП, у зв`язку з чим постанову суду слід скасувати та, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, прийняти нову постанову.

Допитаний в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 повідомив, що 07 квітня 2020 року в обідню пору він знаходився на березі Тернопільського ставу, де чекав на свою дівчину, яка вигулювала собаку. З іншою особо, вказаною у протоколі ОСОБА_2 він не знайомий, зустрівся з ним випадково, нікуди з ним не переміщувався і перебував з ним на певній відстані. Просить врахувати, що після розлучення батьків він проживає зі своїм батьком і не має на даний час самостійного доходу.

Тобто, ОСОБА_1 підтвердив, що дійсно, у вказаний в протоколі про адміністративне правопорушення місце і час, знаходився на березі Тернопільського ставу, що знаходиться по вулиці Чумацькій в м. Тернополі і є прибережною зоною, відвідування якої з 6 квітня 2020 року заборонено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р № 211, зі змінами від 2 квітня 2020 р.

Ці ж обставини підтвердила свідок ОСОБА_3 , яка пояснила, що в обідній час 07 квітня 2020 року вона разом з ОСОБА_1 перебувала на березі Тернопільського озера. З часом, повз них на велосипеді проїжджав її однокласник ОСОБА_2 , який перед тим як до них підійшли працівники поліції, зупинився недалеко від них. Свідок зазначила, що про зустріч з ОСОБА_2 не домовлялася, нікуди з ним та ОСОБА_1 не переміщувались, а також підтвердила свідчення ОСОБА_1 , що з ОСОБА_2 він взагалі не знайомий.

Окрім того, з постанов про адміністративні правопорушення ГАА № 768548 від 07 квітня 2020 р. та ГБ № 335608 від 07 квітня 2020 р., за якими ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.178 КУпАП та ст.184 КУпАП і які ним не оскаржувалися, встановлено, що 07 квітня 2020 р. близько 14 год. 45 хв. на березі Тернопільського ставу він вживав алкогольні напої.

Таким чином, судом судом апеляційної інстанції встановлено, що 07 квітня 2020 року близько 14 год. 45 хв. ОСОБА_1 в м. Тернополі на вулиці Чумацькій, ігноруючи правила щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, в порушення вимог п.п.5 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р № 211, зі змінами від 2 квітня 2020, відвідував прибережну зону.

Порушення вимог п.п.2 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р № 211, зі змінами від 2 квітня 2020 р., які полягають у забороні переміщення групою осіб у кількості більше ніж дві особи, апеляційним судом не встановлено, оскільки це спростовується показаннями ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 , а також відсутністю належних доказів щодо даної обставини в матеріалах справи.

З урахуванням наведеного, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, а саме - порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вирішуючи питання щодо притягнення до відповідальності за вчинене правопорушення, суд враховує, що відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Враховуючи особу правопорушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, порушив умови карантину вперше, не заподіяв своїми діями матеріальної шкоди, не має самостійного доходу, щиро розкаявся у вчиненому, а також його молодий вік, вважаю за можливе звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності та обмежитись усним зауваженням.

Керуючись ст.ст. 22,283, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч ) гривень скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП та на підставі ст.22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, за малозначністю, обмежившись усним зауваженням.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.