Справа № 219/5396/20
Провадження № 3/219/2099/2020
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 липня 2020 року Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Шевченко Л.В., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли від начальника Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області

про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

24.05.2020 інспектором СРПП № 4 Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області лейтенантом поліції Краснопольським О.М. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 061798 про те, що 24 травня 2020 року о 22 год. 30 хв. на автодорозі Покровськ Бахмут (Бахмутський район Донецької області), блокпост № 2П003, водій ОСОБА_1 керував автомобілем М412, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нечітка мова). Від проходження медичного огляду на визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку або продуття алкотестера «Драгер» на місці відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил Дорожнього руху України. Протоколом встановлено, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Про дату, час та місце розгляду справи ОСОБА_1 був повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки він суд не повідомив. Від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Таким чином, є всі підстави для розгляду справи у його відсутність.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41 «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП не є обов`язковою, тому враховуючи наведені положення, суд розглянув справу за наявними доказами за відсутності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступних висновків.

Особа, яка скоїла правопорушення, відповідно до вимог ч. 1ст. 8 КУпАП, підлягає відповідальності на підставі закону, діючого в час і по місцю здійснення правопорушення.

Частина перша ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктом правопорушень, передбачених статтею 130 КупАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху і на річковому транспорті та маломірних судах.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, є керуванням транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння, так само ухилення осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених статтею 130 КупАП, характеризується наявністю прямого умислу.

Суб`єктом правопорушень, передбачених частиною 1 статтею 130 КУпАП, є водії транспортних засобів.

Крім того, як роз`яснив Пленум ВС України в своїй Постанові № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про адміністративні правопорушення на транспорті», судам слід ураховувати, що відповідальність за ст.130 КупАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст.130 КупАП не має значення протягом якого часу особа, яка перебуває у стані спяніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Отже, об`єктивна сторона зазначеного правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 , полягає у відмові водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, а суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КупАП передбачає умисну форму вини.

Підстави зупинки транспортних засобів викладені в ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII зі змінами. Цей перелік є вичерпним. Він також нерозривно пов`язаний з моментом вчинення правопорушення, що підтверджується зазначеною статтею Закону України «Про Національну поліцію», оскільки в ній йдеться про підстави за наявності яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби які рухаються, і так само містить обов`язок поліцейського повідомити водію про причини зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Складенню протоколу серії ДПР18 № 061798 24.05.2020 о 22 год.30 хв. передувала зупинка транспортного засобу у зв`язку з тим, що водій керуючи транспортним засобом не мав при собі посвідчення водія категорії «В» та реєстраційний документа на транспоротний засіб, чим порушив п.п. 2.1 «а» та п.2.1 «б» Правил дорожнього руху України та складення о 20 год. 30 хв. поліцейським СРПП № 2 Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області капралом поліції Спициним Б.О. постанови серії БАА № 244628. Від підписання даної постанови ОСОБА_1 відмовився.

Будь яких підстав для зупинки транспортного засобу, які передбачені в ст.35 Закону України «Про національну поліцію» з матеріалів справи не вбачається.

Отже, працівник поліції безпідставно зупинив транспортний засіб - автомобіль НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 . Крім того, зупинивши вказаний вище транспортний засіб, поліцейський не повідомив водію причину зупинки. Оскільки поліцейським ОСОБА_2 о 20 год. 30 хв. незадокументовано та не доведено належними допустимими доказами фату порушення ОСОБА_1 . Правил дорожнього руху України, то його вимоги про пред`явлення документів, в т.ч. реєстраційного документу на транспортний засіб, є неправомірними.

За змістом статей 245, 280, 283 КупАП для прийняття законного та обґрунтованого рішення слід забезпечувати всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи.

Крім того, в Кодексі України про адміністративні правопорушенян визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що постановляється в конкретній адміністративній справі. У них, зокрема, необхідно викласти всі обставини вчинення правопорушення, встановлені на підставі сукупності досліджених доказів, і обґрунтувати наявність складу правопорушення та його кваліфікацію.

Відповідно до вимог ст.251 КупАП, доказами - є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винність даної особив його вчиненні та інші обставини що мають значення для вирішення справи. І ці данні встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, свідченнями та документами, які також повинні бути відносними і допустимими.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КупАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КупАП.

Згідно з ч. 1 ст.266 КупАП особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

У той же час, відповідно до вимог ч. 2, 3 ст.266 КупАП та положень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103, даний огляд проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду працівником поліції або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

З викладеного слідує, що інспектор поліції повинен запропонувати водієві пройти огляд на стан спяніння із застосуванням спеціального технічного засобу за місцем зупинки транспортного засобу в разі наявності у нього ознак такого спяніння, і лише в разі відмови від такого огляду або незгоди з його результатами повинен запропонувати пройти такий огляд в медичній установі.

З відеодиску до протоколу 061798 (про проведення відеофіксації не попереджено водія та не відображено у протоколі) вбачається, що автомобіль М412, номерний знак НОМЕР_1 був зупинений 24.05.2020 приблизно о 21:04:03. До особи, що знаходиться поблизу автомобіля підходить особа, одягнена у камуфляжний одяг, представляється «Військова комендатура м. Бахмут» та просить надати документи. Особа повідомляє, що він «цивільний». Інша особа каже « ОСОБА_3 їх в кайданки на 2 доби». Звертаючись до ОСОБА_1 каже: «З вами тут ніхто «церемонитися» не буде». Водій чи особа, що знаходиться біля автомобіля відповідають: «За що на нас кайданки вдягати на 2 доби? Підстави повинні бути». В цей час вже інша особа, яка також не представилась пропонує ОСОБА_1 «Продути в Драгер», від чого той відмовляється і каже, що він не керував автомобілем і йому незрозуміло чому він повинен проходити таке обстеження. Відеодиск також не містить доказів того, що ОСОБА_1 роз`яснювалися його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП.

Далі о 22:11:04 у ОСОБА_1 запитують де він народився, де він проживає, при цьому він вказує, що живе у Красному селі на АДРЕСА_2 , тоді як у протоколі місцем проживання вказано АДРЕСА_1 . Знову пропонують пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу Драгера і він погоджується. Однак, Драгер не застосовують. В присутності свідків о 22:14:33 йому пропонують знову, він, звертаючись до свідків намагається в них з`ясувати чи бачили вони що він керував автомобілем? Особи, запрошені в якості свідків, на таке питання не відповідають. Він повідомляє, що не заперечує проїхати до лікарні та пройти обстеження, але щоб усе було чесно. Поліцейський повідомляє, що вони поїдуть не у наркологічний диспансер, а у лікарню, де є такий же спеціальний технічний засіб Драгер.

Втім, доказів проведення огляду не надано. Крім того, у пояснненях свідки вказують що порушником є « ОСОБА_1 », який відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, а протокол складений стосовно ОСОБА_1 .

Відеозапис, поданий на підтвердження факту порушення ПДР, є належним доказом, якщо в протоколі є посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис (ВС/КАС, справа №524/5536/17, 15.11.18).

Протокол серії ДПР18 № 061798 24.05.2020 о 22 год.30 хв. не містить посилань на технічний запис, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, свідки, зазначені у протоколі не були свідками зупинки автомобіля москвич М412 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , а тому їх пояснення про те, що ОСОБА_1 відмовився від продуття Драгеру не заслуговують на увагу, оскільки відповідальність за п.2.5 Правил дорожнього руху може бути застосована тільки до осіб, які керують транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння і відмовляються від проходження огляду на стан сп`яніння.

Відеофайл також не містить даних про те, що саме в присутності цих свідків ОСОБА_1 відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки під час відеозапису свідки не називають свої прізвища, дати народження, місця проживання.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст.17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477 ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «PaulandAudreyEdwardsvtheUnitedKingdom (№ 46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для зясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia»,заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом» дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину (адміністративного правопорушення) не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

За вищевказаних обставин, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

Оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю Суд враховує, що в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУПАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ст.247 п.1 КупАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що достатніх доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, визначеного ч. 1 ст.130 КупАП під час розгляду адміністративного матеріалу в суді не здобуто.

За таких обставин та враховуючи зазначені норми Закону, суд приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КупАП слід закрити, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого даною статтею.

Керуючись ст. ст. 247, 283, 284, 287 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КупАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Л. В.Шевченко