Номер провадження: 33/813/470/20
Номер справи місцевого суду: 522/2425/20
Головуючий у першій інстанції Гаєва Л.В.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді Журавльова О.Г., за участі секретаря Янковської Ю.Л., особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, -

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 406838 від 05.02.2020 року ОСОБА_1 приблизно о 8 год. за адресою: АДРЕСА_1 здійснила неналежний догляд за своїм сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме залишила самого без нагляду дорослих у квартирі на тривалий час.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді попередження, також стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн. (а. с. 12).

Не погоджуючись з вказаною постановою суду, 07.03.2020 р. засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2020 р. є незаконною, необґрунтованою, винесеною без всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин події, тому просить її скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд безпідставно зазначив про те, що вона визнала свою вину, оскільки прямого запитання щодо визнання вини судом не ставилось, суд визнав її винною лише на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, не взявши до уваги її пояснення, клопотання та речові докази та здійснив розгляд провадження не об`єктивно і в порушення ст. 251 КУпАП, виклик до суду здійснено з порушенням ст. 277-2 КУпАП, будь-яких відомостей про ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання матеріали провадження не містять, а протокол не містить ні суті вчиненого адміністративного правопорушення, ні форми вини щодо таких дій, ні суб`єктивної сторони правопорушення, оскільки дитина завжди нагодована, забезпечена необхідними предметами побуту та іграшками, підтвердженням чого є акт обстеження умов проживання від 06.02.2020 р., а вона залишила дитину на нетривалий час, оскільки є працевлаштованою особою, а з дитиною мав залишитись її співмешканець, який пообіцяв прибути за декілька хвилин після її від`їзду.

Окрім того, апелянтом подано клопотання, в якому порушено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови районного суду, яке мотивоване тим, що хоч вона і була присутня під час проголошення рішення, але не знала про мотиви суду першої інстанції, а після розгляду справи їй не була вручена копія оскаржуваної постанови. Копія оскаржуваної постанови отримана нею за власним запитом лише 26.02.2020 року, та їй був необхідний час для отримання кваліфікованої правової допомоги для складання вмотивованої апеляційної скарги, у зв`язку з чим апелянт вважає причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними.

Дослідивши зміст та строки подачі поданої апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку про наступне.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративні правопорушення регламентується ч. 2 ст. 294 КУпАП, відповідно до якої постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було ухвалено судом першої інстанції 12.02.2020 р. та ОСОБА_1 була присутня в судовому засіданні, вину свою визнала (а.п. 12), однак матеріали провадження не містять жодних підтверджень того, що ОСОБА_1 отримала копію постанови суду першої інстанції, окрім як на власну заяву (а.п. 13), вже поза межами строку на апеляційне оскарження рішення, чим була позбавлена права на апеляційне оскарження постанови в передбачені КУпАП строки.

Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження та забезпечити ОСОБА_1 право на доступ до правосуддя.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 наполягала на вимогах своєї апеляційної скарги та просила її задовольнити, а постанову суду скасувати і закрити провадження у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, а також пояснення ОСОБА_1 , апеляційний суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вимогами ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Зазначених вимоги закону суд першої інстанції не дотримався та дійшов помилкового висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Диспозиція ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Вказана норма закону є бланкетною, відсилає до спеціального закону особа, та серед іншого необхідно з`ясувати в чому полягає суть вказаного порушення, із відповідним закріпленням вказаних норм, як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в постанові суду.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які, зокрема, регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Суб`єктивна сторона цього правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я і фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

В свою чергу, ст. 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї ; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини ; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В свою чергу ст. 256 КУпАП передбачає, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Так, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції встановлено, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, на яке послався суд першої інстанції обґрунтоване протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 406838 від 05.02.2020 р., при цьому інших обґрунтувань щодо підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення, судом не наведено, а в самому протоколі не зазначено свідків адміністративного правопорушення.

При цьому, відповідно до матеріалів, направлених до суду маються пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які пояснили, що їх сусідка протягом 03 та 04 лютого 2020 р. залишає малолітнього сина вдома без нагляду дорослих протягом всього дня, та 05.02.2020 р. також залишила його самого вдова.

При цьому, фактів повідомлення щодо вчинення ОСОБА_1 таких дій 03 та 04 лютого 2020 р. матеріали провадження не містять (повідомлення на лінію 102, заяви тощо).

В свою чергу, судом не взято до уваги інші докази у свій своїй сукупності, в тому числі пояснення самої ОСОБА_1 та її співмешканця ОСОБА_6 , відповідно до яких у зазначені дні малолітній ОСОБА_2 знаходився вдома разом з дорослими, оскільки хворів, а 05.02.2020 р. у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 відбула на роботу, а сина не могла віддати до дитсадку після хвороби, то залишила останнього на співмешканця ОСОБА_6 , який по телефону повідомив, що він залишиться з дитиною на протязі дня. Про обставини неможливості співмешканцем прибути додому протягом найкоротшого часу ОСОБА_1 відомо не було, оскільки на роботі їй заборонено спілкуватись в телефонному режимі у власних справах.

Тобто, суд першої інстанції обґрунтував свої доводи лише протоколом про адміністративне правопорушення, в якому в порушення вимог ст. 256 КУпАП, не конкретизовано та не викладено суть правопорушення: в чому саме полягало ухилення від виконання батьківських обов`язків, як то відсутні належні умови проживання та виховання дитини (відсутність нормального харчування, одягу, незабезпечення умов для духовного розвитку дитини, тощо).

Слід зазначити, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебирає на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Інших доказів, на підтвердження факту ухилення від належного виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього сина матеріали справи не містять.

Натомість самі по собі обставини, зазначені в протоколу про адміністративне правопорушення не можуть бути достатніми підставами для висновку про те, що ОСОБА_1 ухиляється чи не виконує покладені на неї обов`язки по вихованню дитини. В протоколі не визначені фактичні підстави, які дозволяють встановити, які дії утворюють склад адміністративного правопорушення, суд з власної ініціативи формулювати склад правопорушення не повинен, що відповідає практиці рішень Європейського суду.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Окрім того, суд апеляційної інстанції приймає до уваги докази, долучені ОСОБА_1 до своєї апеляційної скарги, а саме: акт обстеження умов проживання від 06.02.2020 р., характеристику від 04.03.2020 р. від мешканців будинку АДРЕСА_2 , фотознімки дитини.

Так, відповідно до акту обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , який проведений наступного дня після складення протоколу про адміністративне правопорушення, а саме 06.02.2020 р. за зверненням самої ОСОБА_1 , малолітній ОСОБА_2 має окреме спальне ліжко, одяг та взуття по сезону, іграшки та книги відповідно до віку, для дитини створені необхідні умови для проживання та всебічного розвитку.

Долучені ОСОБА_1 фотознімки малолітнього ОСОБА_2 у різні періоди часу, на думку суду апеляційної інстанції, вказують на те, що його мати ОСОБА_1 намагається розвивати свою дитину, забезпечувати належні умови розвитку та розширення світогляду.

Характеристика з місця проживання ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_2 від 04.03.2020 р., відповідно до якої ОСОБА_1 надає своєму сину належне виховання, піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, постійно ним гуляє в парку, на дитячому майданчику, дитина завжди чисто та охайно одягнена, підписана в тому числі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , пояснення яких долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, виходячи з аналізу вказаного вище законодавства, як при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, так при розгляді його в суді першої інстанції була неправильно застосована норма матеріального права (ч.1 ст.184 КУпАП), оскільки не було конкретизовано, у який спосіб ОСОБА_1 ухилилась від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї неповнолітніх дітей та яких саме обов`язків, а наявність долучених нею до апеляційної скарги документів, свідчить про зворотне.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, слід дійти висновку, що в судовому засіданні не встановлено, що в діях ОСОБА_1 міститься склад інкримінованого їй адміністративного правопорушення, що свідчить про не врахування судом першої інстанції положень статей 10, 11, 245, 251, 252, 278, 280 КУпАП, оскільки остання, з огляду на пояснення та доводи апеляційної скарги, не могла навіть припустити про те, що її дитина залишиться без нагляду дорослого, а тому суд першої інстанції прийшов помилкового висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та не дослідив матеріали справи, не перевірив чи виконано особою, яка складала протокол вимоги КУпАП, не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає ОСОБА_1 адміністративній відповідальності.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо недотримання судом першої інстанції вимог щодо її належного та своєчасного виклику до суду, апеляційний суд знаходить слушним, оскільки матеріали справи не містять підтверджень того, що правопорушник ставився до відома про дату та час судового розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення, тим паче, що в протоколі Серії АПР18 № 4046838 у графі щодо повідомлення про дату розгляду адміністративної справи у Приморському районному суді м. Одеси зазначено лише місяць, рік та година, без зазначення конкретного дня. Однак, в суді апеляційної інстанції, шляхом поновлення строку апелянта на розгляд апеляційної скарги та розгляд такої скарги по суті, відновлено порушене право.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Таким чином, оскільки під час апеляційного перегляду в діях ОСОБА_1 встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення, зокрема об`єктивної і суб`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись статтями 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2020 року скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г. Журавльов