печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5461/20-п
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2020 року суддя Печерського районного суду м. Києва Бортницька В.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , працюючої начальником Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. ст. 188-40 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

встановив:

Згідно протоколу від 04 лютого 2020 року, при зверненні громадянина ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації з метою заміни тимчасової довідки № 2, у якій зазначалось, що її пред`явник є особою з інвалідністю внаслідок війни та має право на пільги та інші соціальні гарантії, встановлені ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», начальником управління ОСОБА_3 повідомлено заявника, що встановлення статуту особи з інвалідністю внаслідок війни і видача йому відповідного посвідчення не вважається можливим. В ході відкритого відповідно до ст. 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» провадження до начальника Управління праці та соціального захисту населення Печерської РДА Мозгової О.В. внесено подання Уповноваженого з вимогою невідкладно вжиття заходів щодо видачі громадянину ОСОБА_2 посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни. У відповідь ОСОБА_1 листом від 03.01.2020 № 105/74/28-59-36 повідомила про неможливість встановлення ОСОБА_2 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі йому посвідчення. Відтак керівником Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації не прийнято до уваги та не виконано законні вимоги Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, чим вчинено правопорушення, передбачене ст. 188-40 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 проти доводів протоколу заперечувала, зазначивши, що вона діяла у відповідності до вимог діючого законодавства, а відмова громадянину ОСОБА_2 є обґрунтована та вмотивована нормами законодавства, які регулюють питання надання особі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни. Вимоги подання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини по своїй суті не могли бути виконані, оскільки є порушенням законодавства, що б мало наслідком відповідальність посадової особи.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, надавши оцінку протоколу та долученим до нього документам, суддя приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що до Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Управління) звернувся громадянин ОСОБА_2 , щодо встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Разом із заявою гр. ОСОБА_2 надано: копію листів Департаменту військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України від 19.04.2019 № 404/3/1748, Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 23.10.2018 № 051-19807-002, Міністерства соціальної політики України від 19.04.2019 № 111/0/3-19, копію паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм; копію картки фізичної особи-платника податків; копію витягу з послужного списку форма 1/ЛД (1, 5, 9 та 11 сторінки), де визначено його перебування в період з 03.12.1986 по 29.03.1988 рр. у службовому закордонному відрядженні в Народній Республіці ОСОБА_4 та про прийняття безпосередньої участі в бойових діях в цій країні з 13.12.1986 по 24.12.1986 рр. та з 04.11.1987 по 25.03.1988 рр.; копію довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ від 09.10.2018 № 0968808 про встановлення другої групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії; довідку від 27.08.1988 №5/2/А/К-2216 про здачу до відділу кадрів посвідчення про право на пільги та переваги «Учасник бойових дій» серія А №680379 від 04.04.1988р. у зв`язку з отриманням капітаном ОСОБА_5 статусу «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції», копію свідоцтва за успішне виконання завдань Уряду СРСР про право на пільги, встановлені Постановою ЦК КПСС та Ради Міністрів СРСР від 17.01.1983 «Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, які знаходяться в складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їх сім`ям» серія А №680379 від 04.04.1988р.

Управлінням заявнику письмово надано вмотивовану відмову (лист Управління від 12.02.2019 за № 105/74/і/18-1241), в якому зокрема поінформовано, що у разі незгоди з прийнятим рішенням, він має право звернутись до суду для вирішення порушеного питання.

09.12.2019 до Управління надійшло Подання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо усунення порушення права ОСОБА_2 на отримання посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни з вимогою: невідкладно вжити передбачених законодавством заходів щодо видачі ОСОБА_2 посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни; про вжиті заходи щодо усунення виявлених порушень прав заявника поінформувати у місячний строк.

На виконання вимог Уповноваженого, Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації здійснило наступні дії: з урахуванням зазначених в Поданні документів (прикладених копій листів і довідок, наявної нормативної бази) переглянуло правомірність відмови ОСОБА_2 щодо видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни; листом від 03.01.2020 №105/74/28/59-36 (в дотримання місячного терміну) з урахуванням аналізу прикладених до Подання копій листів і довідок, поінформувало Уповноваженого про неможливість встановити ОСОБА_2 статус особи з інвалідністю внаслідок війни та відсутність правових підстав видати йому посвідчення інваліда війни.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок видачі посвідчення ветеранів війни, у т.ч. інваліда війни, регулюється: Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту; Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.94 № 302 Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» (далі Положення).

Відповідно до абзацу 2 пункту 7 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого Постановою №302, «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Відповідно до пункту 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Дане Положення регламентує лише порядок видачі. На підставі довідки МСЕК визначається причинно-наслідковий зв`язок, група та термін інвалідності.

Статус учасника бойових дій встановлюється відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (пункт 8 Положення).

Перелік осіб, які належать до інвалідів війни визначено в статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно якого до осіб з інвалідністю в наслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа учасників бойових дій на території інших держав, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням у цих державах.

Тобто, пункт 7 зазначеного закону передбачає наявність статусу учасника бойових дій.

Відповідно до абзацу 1 пункту 7 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни «Посвідчення учасника бойових дій» і нагрудний знак видаються Мін`юстом, органами Міноборони, МВС, Мінветеранів, Національної поліції, ДСНС, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Управління державної охорони, ДФС, Адміністрації Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, а також Держспецтрансслужбою за місцем реєстрації ветерана.

Системний аналіз дає підстави стверджувати, що статус учасника бойових дій Управлінням не встановлюється.

Для підтвердження наявності статусу учасника бойових дій необхідно мати відповідне посвідчення. За цих підстав Управління було направлено запити до Печерського районного в м. Києві військового комісаріату та Київського міського військового комісаріату.

Печерським районним в м. Києві військовим комісаріатом повідомлено, що статус учасника бойових дій надається ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначив, що громадянину ОСОБА_2 статус учасника бойових дій не надавався.

Тому, після одержання інформації з ІНФОРМАЦІЯ_3 та за відсутності посвідчення учасника бойових дій, в Управлінні вважати ОСОБА_2 таким, що має статус учасника бойових дій лише на підставі довідок, які можуть надавати право на встановлення такого статусу, були відсутні законодавчі підстави.

Отже, відмова у видачі посвідчення інваліда війни ОСОБА_2 по своїй правовій природі була правомірною, а видача такого свідоцтва призвела б до порушення вимог діючого законодавства.

Дії особи, поведінка якої є предметом дослідження, у кожному випадку потрібно оцінювати у контексті положень ст. 9 КУпАП, де закріплено поняття адміністративного правопорушення. Відповідно до цієї норми адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, вчинена суб`єктом правопорушення, і за яку передбачено адміністративну відповідальність. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає адміністративну відповідальність.

Кодексом про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи протоколу про адміністративне правопорушення, а також зміст постанови в справі про адміністративне правопорушення. У цих процесуальних документах повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення та відомості, необхідні для розгляду справи, зокрема про місце і час вчинення правопорушення, його суть, дані про свідків і потерпілих, їх пояснення.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в надані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Виходячи зі змісту ст.ст.7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей вважаю, що доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у порушені ст. 188-40 КУпАП протокол не містить, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи викладене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 188-40 КУпАП закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення постанови і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя В. В. Бортницька