ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4431/20
провадження № 3/753/2369/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2020 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Коляденко П.Л., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм швидкої допомоги, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , 02.03.2020 року, о 17 год. 30 хв., за адресою: м. Київ, вул. Привокзальна, надавав послуги з перевезення пасажирів на таксі (транспортний засіб «Сітроен Берлінго», д.н.з. НОМЕР_1 ), без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до п. 24 ст. 7 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності», вчинивши своїми діями провопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 наявність своєї вини заперечував. Поясив, що дійсно, в час, вказаний у протоколі, він знаходився по вул. Привокзальній та очікував на своїх знайомих. Хтось підкинув йому на автомобіль «шашечку», яку після оформлення протоколу він відразу зірвав з автомобіля. Крім того вказав, що доказів щодо системності його дій та наявності досягнення мети - отримання прибутку, у справі не має. Провадження відносно нього просив закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вивчивши матеріали справи приходжу до наступного висновку.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 164 КУпАП, відповідальність передбачена, зокрема, за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

Як убачається з ч. ч. 1, 2 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до положень п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» - ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Згідно з положеннями п. 5) ст. 1 вказаного Закону - ліцензія - це запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про рішення органу ліцензування щодо наявності у суб`єкта господарювання права на провадження визначеного ним виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Положеннями ст. 86 Розділу IV Постанови КМУ від 18 лютого 1997 р. N 176 «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» автомобільний перевізник, автомобільний самозайнятий перевізник, які здійснюють перевезення пасажирів та їх багажу на таксі (далі - послуги таксі), повинен дотримуватися вимог законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів (абзац перший пункту 86 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ N 983 від 09.09.2009 р.)

Для надання послуг таксі автомобільні перевізники, автомобільні самозайняті перевізники повинні мати зареєстровані відповідно до законодавства та обладнані відповідно до встановлених технічних вимог транспортні засоби, відповідну ліцензію(Абзац другий пункту 86 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 983 від 09.09.2009 року, в редакції Постанови КМУ N 1089 від 04.12.2019 р.)

Як убачається зі ст. 1 Розділі І Закону України «Про автомобільний транспорт» таксі - легковий автомобіль, зорема, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля.

Крім того, відповідно до п.п. й) п. 30.3 ПДР, розпізнавальним знаком «Таксі» є квадрати контрастного кольору (сторона - щонайменше 20 мм), які розміщені у шаховому порядку у два ряди. Знак встановлюється на даху транспортних засобів або наноситься на боковій їх поверхні. При цьому повинно бути нанесено щонайменше п`ять квадратів.

Ілюстрація вказаного знаку міститься у додатку № 4 «Розпізнавальні знаки» до ПДР відповідає зображенню шашки, що міститься на даху автомобіля ОСОБА_1 , фотографія якого наявна в матеріалах справи.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 суду показав, що він проводив оформлення даного адміністративного матеріалу. Пояснив, що біля Дарницького вокзалу було виявлено автомобіль, обладнаний шашечкою таксі, належним чином закріпленою на даху. На запитання щодо наявності ліцензії ОСОБА_1 зазначив, що оскільки займається діяльністю по перевезенню пасажирів періодично, то вважав, що ліцензія не потрібна. Будь-яких підстав для обмови вказаним свідком ОСОБА_1 судом не вставнолено.

З огляду на вказані пояснення ОСОБА_2 та даних фотографій, долучених до справи, вважаю доведеним факт облаштування автомобіля під керуванням ОСОБА_1 шашкою на даху транспортного засобу, яка є загальновідомою.

При цьому приходжу до висновку, що відтворення ознак таксі - розміщення на даху автомобіля ліхтаря з квадратами контрастного кольору, які розміщені у шаховому порядку у два ряди, свідчить про очевидну мету - надання послуг з перевезення.

З урахуванням наведеного, відсутність свідків надання ним послуг з перевезення за грошову винагороду, на момент складання протоколу, жодним чином не може свідчити про відсутність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, в діях ОСОБА_1 , за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду повідомив, що якось ОСОБА_1 , на його прохання очікував на своєму автомобілі «Сітроен Берлінго» біля Дарницького вокзалу, щоб підвезти після відрядження. Шашечки на даху автомобіля не було і ОСОБА_1 нічого про проблеми з представниками правоохоронних органів не повідомляв. Разом з тим вказані пояснення жодним чином не спростовують висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні, оскільки будь-яких фактичних даних щодо доведення чи не доведення обставин вчиненого правопорушення не містять.

Посилання ОСОБА_1 про допущенні порушення при складанні протоколу є безпідставними, оскільки щодо необхідності послуг перекладача останній суд не повідомляв, крім того надав письмові пояснення, викладені українською мовою та підписані власноручно. Також у самому бланку протоколу містяться дані щодо роз`яснення положень ст. 63 Конституції України та положень ст. 268 КУпАП. Також положення вказаних статтей роз`яснювались ОСОБА_1 і в судовому засіданні.

З огляду на викладене, вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, підтверджена в повному обсязі.

Враховуючи особу правопорушника, конкретні обставини вчиненого правопорушення, вважаю, що на останнього необхідно накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у мінімальному розмірі, встановленому санкцією частини статті, без конфіскації.

Крім того, відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, яка притягається до адміністративного відповідальності підлягає стягненню судовий збір.

Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 40-1, 164, 283-285 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, та накласти на нього штраф у розмірі 1000-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень без конфіскації.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420 грн. 40 коп.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через 15 днів з дня вручення йому копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або внесення подання на постанову - не пізніше як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги або подання без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцем знаходження його майна, в порядку, встановленому законом.

Строк пред`явлення постанови до примусового виконання протягом трьох місяців з дня її винесення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя