ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6158/20Головуючий у 1-й інстанції Дуда О.О.
Провадження № 33/817/176/20 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ст. 44-3 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисника Федірка В.С.,

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Федірка В.С. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2020 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Як визнав суд, 09.04.2020 року о 15 год. 30 хв. гр. ОСОБА_1 , ігноруючи правила щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, перебував в складі із групи трьох осіб, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на прибережній зоні Тернопільського ставу, що за адресою м. Тернопіль, вул. Чумацька, чим порушив вимоги п.п. 2,5 п.2 Постанови Кабінету Міністрів України № 255 від 02.04.2020 року, відповідальність за що передбачена ст. ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Федірко В.С. просить постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2020 року скасувати і закрити провадження по справі.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що призначене судом ОСОБА_1 покарання є надто суворим і не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення.

Заслухавши ОСОБА_1 та його захисника адвоката Федірка В.С., які вважають, що суд першої інстанції не врахував положень ст.ст.22, 23 КУпАП і призначаючи адміністративне стягнення, обрав таке, яке не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення, а тому просять скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2020 року і звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності; розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги приходжу до наступного висновку.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, виходячи з положень ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозицією ст. 44-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.

У відповідності до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Згідно з п.п. 1 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", в редакції чинній на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення, з 12 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року на всій території України установлено карантин та заборонено до 24 квітня 2020 року, зокрема: з 6 квітня 2020 року переміщення групою у кількості більше ніж дві особи та відвідування прибережних зон.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що 09.04.2020 рок у післяобідній час по вулиці Чумацькій вздовж Тернопільського ставу він повертався додому від своєї знайомої, оскільки це був найкоротший шлях. В цей час до нього на автомобілі під`їхали його знайомі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з якими він на березі Тернопільського ставу розмовляв.

Тобто, ОСОБА_1 підтвердив, що дійсно, у вказаний в протоколі про адміністративне правопорушення місце і час, в групі у кількості більше двох осіб знаходився на березі Тернопільського ставу, що по вулиці Чумацькій в м. Тернополі і є прибережною зоною, відвідування якої з 6 квітня 2020 року заборонено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р № 211, зі змінами від 2 квітня 2020 р.

Таким чином, висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_1 . У вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КупАП, є обґрунтованими.

Разом з тим, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 За вчинене правопорушення, суд належним чином не врахував приписи статей 22, 23 КУпАП, відповідно до яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Враховуючи особу правопорушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, порушив умови карантину вперше, відсутність матеріальної шкоди та шкідливих наслідків для інших осіб внаслідок вчиненого правопорушення, а також його молодий вік, вважаю, що ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП за малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення та обмежитись усним зауваженням, що буде достатньо для забезпечення виховного впливу і запобігання вчинення новий правопорушень.

Перелік обставин, за наявності яких провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю визначено положеннями ст.247 КУпАП.

Таких обставин апелянтом не наведено та апеляційним судом не встановлено, а тому підстав для закриття провадження у справі, як про це ставить питання захисник Федірко В.С. в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 22,283, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Федірка В.С задовольнити частково.

Постанову судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч ) гривень скасувати.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, за малозначністю, обмежившись усним зауваженням.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.