ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2020 Справа №607/8914/20

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Надія Михайлівна, розглянувши матеріали, які надійшли від Бучацького відділення поліції Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , не працює, розлучений, на утриманні троє неповнолітніх дітей,

за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №547266 від 27 квітня 2020 року, громадянин ОСОБА_1 27 квітня 2020 року о 10 год. 30 хв. самовільно залишив місце обсервації, а саме КНП «Міська комунальна лікарня №3» ТМР, без поважних на це причин, чим порушив вимоги п.п. 17 п. 2 Постанови КМУ № 211 від 11 березня 2020 року зі змінами.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , пояснивши, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, вини у вчиненні правопорушення не визнав. Пояснив, що 14 квітня 2020 року перетнув державний кордон України, оскільки повертався з Німеччини. На кордоні підписав інформативну згоду про самоізоляцію за адресою: АДРЕСА_2 В. 18 квітня 2020 року за вказаною адресою прибули працівники поліції разом із представниками Тернопільської міської ради та почали заставляти його підписати добровільну згоду на обсервацію в третій міській лікарні, однак він такої згоди не підписав. Незважаючи на це, працівники поліції викликали швидку медичну допомогу та в примусовому порядку доставили його в КНП «Міська комунальна лікарня №3» ТМР, де його ізолювали в палаті та закрили на ключ. В лікарні він був позбавлений нормального харчування та хоча б мінімальних заходів гігієни, оскільки ні теплої, ні холодної води там не мав, тому не міг задовольняти необхідні життєві потреби. В таких умовах він пробув там до 27 квітня 2020 року, та, не витримуючи таких знущань із себе, вимагав зустрічі з лікарем, на що йому працівники лікарні повідомили, що він повинен пробути в лікарні 14 днів. Оскільки такого становища він більше терпіти не міг, він залишив лікарню.

Для вирішення питання про те, чи було вчинено дане правопорушення, та чи винен ОСОБА_1 у його вчиненні, судом досліджено зібрані у справі докази.

З рапорту старшого інспектора-чергового Бучацького ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області Корчинського В.К. від 27 квітня 2020 року вбачається, що 27 квітня 2020 року о 12:10 зі служби 102 надійшло повідомлення ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 покинув приміщення третьої лікарні м. Тернопіль, де перебував на обсервації, чим порушив правила карантину.

Як убачається з письмових пояснень ОСОБА_3 від 27 квітня 2020 року, 27 квітня 2020 року близько 12 год. ОСОБА_1 самовільно покинув місце обсервації, а саме КНП «Міська комунальна лікарня №3». Перед тим, як покинути приміщення, власноруч написав заяву про те, що покидає медичний заклад.

З письмових пояснень ОСОБА_2 від 27 квітня 2020 року вбачається, що 18 квітня 2020 року до них в лікарню бригадою швидкої допомоги із вул. Білогірської, 18 у м. Тернополі доставлений на обсервацію громадянин ОСОБА_1 , який 14 квітня 2020 року перетнув кордон із Німеччиною. 27 квітня 2020 року черговий лікар ОСОБА_3 повідомив їй про те, що ОСОБА_1 бажає покинути лікувальний заклад (місце обсервації) незважаючи на те, що термін закінчення обсервації 28 квітня 2020 року і йому повідомлено про наслідки залишення місця обсервації. ОСОБА_1 видано довідку про перебування в закладі обсервації та він покинув лікувальний заклад, після чого вона повідомила директора та зателефонувала на службу 102.

Як слідує з письмових пояснень ОСОБА_3 від 27 квітня 2020 року, 27 квітня 2020 року о 08 год. він заступив на чергування в терапевтичне відділення. Згідно з умовами обсервації вони два рази на день у телефонному режимі спілкуються з пацієнтами, яка знаходяться на обсервації. Близько 10 год. він спілкувався із ОСОБА_1 , який повідомив, що збирається покинути відділення та направитись додому. Він пояснив йому про те, що в нього можуть бути проблеми з поліцією та йому залишилось пробути на обсервації один день, однак той написав письмову заяву та залишив місце обсервації.

З копії письмової заяви ОСОБА_1 від 27 квітня 2020 року вбачається, що він залишає місце обсервації у зв`язку з доведенням його до самогубства.

Як убачається з довідки №14 від 27 квітня 2020 року, виданої КНП «Міська комунальна лікарня №3» ТМР, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з приводу обсервації з 18 квітня 2020 року по 27 квітня 2020 року. Термін обсервації по 28 квітня 2020 року.

В матеріалах справи наявна копія інформативної згоди особи на проведення протиепідемічних та/або профілактичних заходів від 14 квітня 2020 року з якої вбачається, що ОСОБА_1 надав однозначну згоду на перебування у карантині (самоізоляції) з метою дотримання протиепідемічних та/або профілактичних заходів відповідно до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Основ законодавства України про охорону здоров`я та зобов`язався не порушувати режиму карантину (самоізоляції). Він згодний із запропонованим перебуванням на карантині (самоізоляції) у зв`язку з потенційним ризиком захворювання на коронавірусну хворобу (COVI-19), спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, яка буде відбуватись шляхом його перебування в АДРЕСА_2 протягом 14 діб.

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 27 квітня 2020 року вбачається, що 14 квітня 2020 року близько 07 год. він перетнув кордон України у пункту перетину Чоп Закарпатської області, оскільки повертався з Німеччини додому. На пункті перетину кордону він підписав «Інформаційну згоду особи на проведення протиепідемічних та/або профілактичних заходів», у якій зазначив адресу, де він буде проходити карантин (самоізоляцію), а саме АДРЕСА_2 В. 14 квітня 2020 року близько 11 год. 30 хв. він приїхав у м. Тернопіль зі своїм товаришем ОСОБА_4 , з яким вони разом перетинали кордон, та вони поселилися за вказаною адресою у квартирі АДРЕСА_3 52, де по 10 год. 30 хв. 18 квітня 2020 року разом перебували на самоізоляції. 18 квітня 2020 року близько 10 год. до них прийшла комісія в складі 5-ти осіб, а саме: представника міської ради м. Тернополя та патрульних поліцейських, які повідомили їм про те, шо вони не мають права перебувати на самоізоляції за вказаною адресою, а повинні проходити обсервацію у КНП «Міській комунальній лікарні №3» Тернопільської міської ради, на що він не погодився. Тоді працівники поліції, застосувавши заходи фізичного та морального впливу на нього, погрожуючи великими штрафами, помістили його у автомобіль швидкої медичної допомоги бригади №9, який доставив їх у КНП «Міська комунальна лікарня №3» Тернопільської міської ради для проходження обсервації. 27 квітня 2020 року близько 10 год. він звернувся до адміністрації КНП «Міської комунальної лікарні» №3 Тернопільської міської ради з усною заявою про те, що він не може більше проходити обсервацію у даному медичному закладі через свій психологічний стан здоров`я, оскільки у ньому жахливі умови для проживання, відсутність гарячої та холодної води в умивальнику та санвузлі, у кімнаті дуже холодно у вечірній час доби, будь-яких обстежень працівники даного закладу не проводять, у зв`язку з чим просив щоб його виписали, на що адміністрація лікарні не погодилась. Через деякий час він написав письмову заяву адміністрації лікарні, в якій зазначив, що утримання в даному закладі доводить його до самогубства, та ще раз попросив у них виписку. Близько 10 год. 30 хв. у приймальному відділенні лікарні він отримав довідку №14 від 27 квітня 2020 року, видану на його ім`я та підписану лікуючим лікарем та завідувачем відділенням, в якій зазначено про те, що він дійсно перебував на обсервації у даному закладі у період часу з 18 квітня 2020 року по 27 квітня 2020 року, після чого він покинув лікарню.

Статтею 44-3 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

На підставі досліджених у справі доказів судом установлено, що 14 квітня 2020 року ОСОБА_1 , прибувши з Німеччини, перетнув державний кордон України. На місці перетину кордону він підписав та ознайомився із змістом інформативної згоди особи на проведення протиепідемічних та/або профілактичних заходів, згідно з якою зобов`язався перебувати на самоізоляції за адресою: АДРЕСА_2 вул. Білогірська, 18В протягом 14 діб.

Відповідно до п. 11 Порядку проведення протиепідемічних заходів, пов`язаних із самоізоляцією осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 в редакції Постанови КМУ №291 від 22.04.2020р. (яка набрала чинності 23.04.2020р. та була чинною на дату складення протоколу про адміністративне правопорушення), особи, які потребують самоізоляції, зобов`язані постійно перебувати у визначеному ними місці самоізоляції, утримуватися від контакту з іншими особами, крім тих, з якими спільно проживають.

Судом установлено на підставі пояснень ОСОБА_1 , наданих в суді, та його письмових пояснень, наявних в матеріалах справи, що з 14 квітня 2020 року він перебував на самоізоляції за адресою: АДРЕСА_2 . 18 квітня 2020 року за вказаною адресою прибули працівники поліції разом із представниками Тернопільської міської ради та повідомили ОСОБА_1 про необхідність його обсервації у медичний заклад. ОСОБА_1 не погодився на обсервацію та працівниками поліції його в примусовому порядку доставлено в КНП «Міська комунальна лікарня №3» ТМР для обсервації.

Згідно з п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 в редакції Постанови КМУ №291 від 22.04.2020р. (яка набрала чинності 23.04.2020р. та була чинною на дату складення протоколу про адміністративне правопорушення), установлено, що обов`язковій госпіталізації до обсерваторів (ізоляторів), які визначаються обласними, Київською міською державними адміністраціями, підлягають:

- особи, які заявили про добровільну госпіталізацію до обсерватора (ізолятора) у зв`язку з неможливістю дотримання вимог самоізоляції;

- особи, які двічі порушили умови самоізоляції (крім осіб, які підлягають самоізоляції виключно у зв`язку з досягненням 60-річного віку);

- особи, які мали контакт із хворими або мають ознаки інфікування COVID-19 та відмовляються від медичного обстеження, за направленням лікуючого лікаря;

- особи, які здійснюють перетин державного кордону (крім осіб, які є працівниками дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв офіційних міжнародних місій, організацій, акредитованих в Україні, та членів їх сімей, водіїв та членів екіпажу вантажних транспортних засобів, членів екіпажів повітряних і морських, річкових суден, членів поїзних і локомотивних бригад, якщо немає підстав вважати, що вони були в контакті із хворою на ОСОБА_5 -19 особою). Обов`язкова госпіталізація таких осіб до обсерваторів (ізоляторів) проводиться у порядку, визначеному цією постановою;

- особи, які в`їжджають з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим і м. Севастополя через контрольні пункти в`їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї (крім співробітників Місії Міжнародного комітету Червоного Хреста, співробітників акредитованих в Україні дипломатичних місій, зокрема тих, які провадять моніторинг ситуації та доставку гуманітарної допомоги населенню, що проживає на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, якщо немає підстав вважати, що вони були в контакті з хворою на COVID-19 особою);

- особи, що дали згоду на самоізоляцію з використанням електронного сервісу Дій вдома Єдиного державного веб-порталу електронних послуг до перетину державного кордону або перетину контрольних пунктів в`їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, не підлягають обсервації (ізоляції) у випадках, передбачених абзацами п`ятим та шостим цього пункту.

При перетині кордону ОСОБА_1 надав добровільну згоду перебувати на самоізоляції за адресою: м. Тернопіль, вул. Білогірська, 18В протягом 14 діб.

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що ОСОБА_1 заявив про добровільну госпіталізацію до обсерватора (ізолятора) у зв`язку з неможливістю дотримання вимог самоізоляції або, перебуваючи на самоізоляції, двічі порушив її умови.

В матеріалах справи відсутні будь-які документальні підстави, на яких 18 квітня 2020 року ОСОБА_1 було доставлено на обсервацію до КНП «Міська комунальна лікарня №3» ТМР.

Як убачається з протоколу серії АПР18 №547266 від 27 квітня 2020 року, ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 17 п. 2 Постанови КМУ № 211 від 11 березня 2020 року зі змінами.

Відповідно до п.п. 17 п. 2 Постанови КМУ № 211 від 11 березня 2020 року в редакції Постанови КМУ №291 від 22.04.2020р. (яка набрала чинності 23.04.2020р. та була чинною на дату складення протоколу про адміністративне правопорушення) заборонено до 11 травня 2020 року самовільно залишати місця обсервації (ізоляції).

Судом на підставі досліджених у справі доказів не встановлено, що ОСОБА_1 порушив режим самоізоляції та самовільно залишив місце самоізоляції (відповідно до підписаної ним згоди), а також не встановлено, що він є особою, яка підлягає обов`язковій госпіталізації до обсерваторів (ізоляторів) та був зобов`язаний в обов`язковому порядку пройти обсервацію в КНП «Міська комунальна лікарня №3» ТМР.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/ 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпцій, у тому числі, й закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідна позиція Конституційного Суду України узгоджується з правовими позиціями Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зокрема, в рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», Європейський Суд зазначив, що презумпція невинуватості насамперед є процесуальною гарантією у кримінальних справах, але сфера застосування цього принципу значно ширша: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. Презумпція невинуватості є одним із аспектів справедливого судового розгляду.

Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчинені ним порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи.

З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 44-3, 247, 280, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяН. М. Сташків