Дата документу Справа № 332/100/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/100/20 Головуючий в 1 інст. Шалпегіна О.Л.
Провадження №33/807/204/20 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю представника ОСОБА_1 - адвоката Бабіча С.А., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника - адвоката Бабіча С.А. на постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 2 березня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжі, громадянку України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн., стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, 13.01.2020 р. о 01.30 год. ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, керувала транспортним засобом SMART MICRO, номерний знак НОМЕР_1 в районі будинку № 6 по вулиці Діагональна у місті Запоріжжі у стані алкогольного сп`яніння. Огляд був проведений у встановленому законом порядку - лікарем-наркологом, результат позитивний, висновок № 229 від 13.01.2020 року.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції адвокат Бабіч С.А. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що постанова винесена з порушеннями чинного законодавства, а тому незаконна і підлягає скасуванню з наступних підстав. Факт керування ОСОБА_1 не встановлений і матеріалами справи не підтверджений, автомобілем керував ОСОБА_2 , що і було повідомлено останнім у суді першої інстанції. Також відсутній відеодоказ факту зупинки транспортного засобу під керуванням саме ОСОБА_1 . Вказує, що перебування ОСОБА_1 в автомобілі не утворює складу правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку адвоката Бабіча С.А., який підтримав апеляційну скаргу,перевіривши доводи скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вищевказані вимоги закону судом виконані в повному обсязі.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознакадміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення від 13.01.2020 року серія ДПР 18 № 271841, направленням на огляд водія транспортного засобу (а.с. 7), висновком № 229 від 13.01.2020 року КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» Запорізької обласної ради, згідно якого, ОСОБА_1 перебувала у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 8), поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.9,10), рапортом працівника поліції (а.с. 11), розпискою ОСОБА_1 (а.с.12), актом огляду на стан сп`яніння (а.с. 13), інформацією, зафіксованою на DVD диску, що надана відділом патрульної поліції (а.с. 15).

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення

Доводи адвоката з приводу того, що факт керування ОСОБА_1 не встановлено і матеріалами справи не підтверджено, були досліджені і перевірені судом першої інстанції та спростовані з наведенням в постанові відповідних мотивів.

Апеляційний суд також не приймає ці доводи до уваги з огляду на наступне.

З відеозаписів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що з пасажирських дверей автомобіля виходить чоловік, в той час як дівчина вже перебуває поряд з автомобілем. На пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального приладу «Драгер» ОСОБА_1 відповідає відмовою через сумнів у достовірності результатів приладу та зазначає про бажання проїхати до медичного закладу. В медичному закладі ОСОБА_1 надає лікарю документ, що посвідчує її особу та проходить медичний огляд.

Слід відмітити, що ОСОБА_1 як на місці зупинки транспортного засобу, так і під час проходження огляду у медичному закладі не заперечувала факту керування транспортним засобом, навіть і у присутності пасажира ОСОБА_2 .

Між тим матеріали справи не містять жодного доказу, що сам ОСОБА_2 , присутній на місці події вказував про керування ним даної автівки.

Наведена ОСОБА_1 версія з`явилася під час розгляду справи у суді першої інстанції та, з огляду на її спростування дослідженими матеріалами, давали суду підстави для критичної оцінки як пояснень правопорушниці, так і свідчень ОСОБА_2 .

Наявна в матеріалах справи заява ОСОБА_1 про передання права керування ОСОБА_2 додатково свідчить, що транспортним засобом керувала саме ОСОБА_1 (а.с.12).

Отже, на думку апеляційного суду факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у вказаний час та у зазначеному місці не викликає сумніву.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом. Ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються непереконливими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАп справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника - адвоката Бабіча С.А. залишити без задоволення.

Постанову судді Заводського районного суду м.Запоріжжя від 2 березня 2020 року, відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник