Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАПДоповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2020 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 його захисника адвоката Ковальова С.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.01.2020 щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною постановою судді ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 420,40 грн. судового збору.

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 31.10.2019 о 00 год 33 хв в м. Луцьку по пр. Молоді, 3А, керував транспортним засобом марки «Opel Vectra», н.з. НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідала обстановці, нестійка хода), однак від проходження медичного огляду відмовився, чим порушив вимоги, передбачені п. 2.5 Правил дорожнього руху.

У поданій 10.02.2020 апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки участі у розгляді справи не брав, а копію оскаржуваної постанови судді отримав лише 31.01.2020.

Окрім того, ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати у зв`язку з тим, що вона не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а також є необґрунтованою. Звертає увагу, що місцевий суд, в порушення вимог статей 245, 268, 277-2 КУпАП, повно та всебічно не з`ясував обставин справи, не повідомив його про дату та місце розгляду справи не пізніше, ніж за три доби до її розгляду, чим порушив його право на захист. Стверджує, що твердження суду про його неодноразові виклики та неявки до суду без поважних причин, не відповідають дійсності, бо він кожен раз, подаючи клопотання про відкладення розгляду справи зазначав причини, по яких він не може прибути в судове засідання і додатково подавав відповідні підтверджуючі документи. Крім того, суд, накладаючи стягнення, не врахував позитивних даних про його особу, а також не обговорив питання про можливість звільнення його від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП у зв`язку з малозначністю правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримували апеляційну скаргу та просили скасувати постанову судді та застосувати положення ст.22 КУпАП, перевіривши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Клопотання апелянта про поновлення строку апеляційного оскарження постанови судді слід задовольнити, оскільки, на думку апеляційного суду, зазначений строк пропущений ОСОБА_1 із поважних причин.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що його належним чином не було повідомлено про час та місце розгляду справи, чим порушено його право на захист.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.11.2019 на адресу проживання ОСОБА_1 суддею Луцького міськрайонного суду було надіслане повідомлення про час та місце розгляду справи щодо ОСОБА_1 (на 10 год 45 хв 22.11.2019).

21.11.2019 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, оскільки він буде перебувати у службовому відрядженні (а.с.9-10).

У зв`язку з зазначеними обставинами, розгляд справи було відкладено на 09 год 05 хв 16.12.2019, про що належним чином повідомлено ОСОБА_1 (а.с.11).

13.12.2019, тобто за три дні до розгляду справи, від ОСОБА_1 надійшло до суду повторне клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він буде перебувати у відпустці та за межами області (а.с.12). Жодних даних про перебування його за межами області, ОСОБА_1 не надав.

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 скористався власним правом на відпочинок, однак проігнорував свій обов`язок з`явитись на розгляд справи, оскільки його явка в судове засідання кожен раз визнавалась судом обов`язковою.

Разом з тим, розгляд справи знову було відкладено на 09 год 50 хв 23.01.2020, про що належним чином повідомлено ОСОБА_1 , однак останній подав до суду третє клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні (а.с.15-17).

Таким чином, незважаючи на те, що судом першої інстанції вжито усіх заходів для належного повідомлення про час та місце розгляду справи ОСОБА_1 , а також достовірну обізнаність останнього про наявність щодо нього справи про адміністративне правопорушення в суді, він не виявив бажання брати участь у розгляді справи особисто або через свого представника, кожен раз перед розглядом справи подавав клопотання про відкладення розгляду справи з різних причин, які не завжди були поважними.

Отже, ОСОБА_1 з 22.11.2019 до розгляду справи по суті жодного разу не з`явився в місцевий суд шляхом подачі клопотань про відкладення судового розгляду.

Так як правопорушення було вчинено 31.10.2019, тому строк накладення адміністративного стягнення відповідно до положень ст.38 КУпАП спливав 31.01.2020, тому суд першої інстанції правильно розцінив неявку ОСОБА_1 , як спосіб уникнення накладення адміністративного стягнення.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що він 23.01.2020 знаходився на стаціонарному лікуванні, то вони суперечать матеріалам справи, а саме довідці №5 виданої 22.01.2020, згідно якої ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 22.01.2020 по даний час, тобто по 22.01.2020 (а.с.16).

Жодних доказів перебування ОСОБА_1 на лікуванні 23.01.2020 до суду надано не було.

З огляду на ці та інші обставини, місцевий суд правильно розглянув справу без участі ОСОБА_1 ..

Висновки судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме, відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні цього адміністративного правопорушення стверджується наступними доказами.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №204417 від 31.10.2019 зафіксовано ознаки сп`яніння ОСОБА_1 : запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідала обстановці, нестійка хода, а також відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, в присутності двох свідків (а.с.1).

Письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 31.10.2019 стверджується, що водій ОСОБА_1 був з ознаками алкогольного сп`яніння та у їхній присутності відмовився пройти огляд на факт вживання алкоголю в установленому порядку (а.с.4).

Згідно з довідкою Управління патрульної поліції у Волинській області від 31.10.2019 ОСОБА_1 не має повторності вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.3).

Рапортом працівника поліції стверджуються обставини при яких ОСОБА_1 в присутності двох свідків відмовився проходити огляд на визначення стану сп`яніння, отримувати копію протоколу про адміністративне правопорушення та інші обставини, що додатково зафіксовано на бодікамеру (а.с.5).

Відповідно до відеозапису з бодікамери, незважаючи на неодноразові вимоги працівників поліції, ОСОБА_1 , в якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, в присутності двох свідків відмовляється проходити відповідний огляд на визначення стану сп`яніння, мотивуючи свою поведінку тим, що його незаконно зупинили працівники поліції і безпідставно пропонують проходити огляд (а.с.6).

Таким чином, процедура проведення огляду на визначення в особи стану алкогольного сп`яніння повністю була дотримана працівниками поліції, оскільки відповідає вимогам ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВСУ, МОЗУ 09.11.2015 № 1452/735.

Враховуючи наведене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати як відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тобто містять склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно з ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення адміністративного стягнення, суддя в повному обсязі дотримався даних вимог закону та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_1 безальтернативного адміністративного стягнення, визначеного санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, не вбачаючи при цьому підстав для звільнення від адміністративної відповідальності, в тому числі на підставі ст.22 КУпАП.

Апеляційний суд також не знаходить підстав вважати, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення слід вважати малозначним, оскільки, на думку апеляційного суду, особи, які вчиняють адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, становлять підвищену суспільну небезпечність для учасників дорожнього руху, що часто є причиною дорожньо-транспортних пригод із важкими наслідками.

При цьому слід зазначити, що сам ОСОБА_1 своєї вини у вчиненому не визнав, щиро не розкаявся, протягом тривалого часу не з`являвся на розгляд справи до місцевого суду.

Таким чином, незважаючи на позитивну характеристику ОСОБА_1 та наявність на утриманні малолітніх дітей, клопотання ТзОВ «Бургас» про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП є безпідставним та до задоволення не підлягає.

З урахуванням вищенаведеного, порушень норм матеріального або процесуального права, які були б підставами для скасування постанови судді, під час апеляційного перегляду справи не встановлено.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 з мотивів, наведених в його скарзі, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.01.2020 щодо нього.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.01.2020 щодо нього без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов