Справа № 576/608/20
Провадження № 3/576/295/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Усенко Л.М.

при секретарі Бірюк О.І.

за участі особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глухові матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця: АДРЕСА_1 , не працюючого, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 01 квітня 2020 року о 19 год. 10 хв. ОСОБА_1 у м. Глухів по вул. Професора Бєлявського керував автомобілем DAEWOO Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роту, млява мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку як на місці зупинки, так і в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків. Зазначеними діями порушив п. 2.5 ПДР.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив, що 01 квітня 2020 року їхав по м. Глухову на автомобілі DAEWOO Lanos, його зупинили поліцейські та запідозрили, що п`яний; поїхали перевіряти стан сп`яніння до відділку, бо приладу у них з собою не було; у відділі поліції тричі продув тестер, але прилад показав „0, все знімали на камеру; спочатку відмовився їхати до лікарні, тому інспектор почав складати протокол, але ОСОБА_1 відразу ж передумав і поїхали в лікарню, де медичний працівник без масок не впустила; потім знову поїхали до відділу поліції, де склали протокол, на що він заперечував.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що його запросили як свідка у відділ поліції, де ОСОБА_1 продув три рази прилад, але той нічого не показав. Візуально він був п`яний, оскільки був запах алкоголю. Прилад показав помилку. Відмову їхати в лікарню мотивував тим, що він тверезий, і алкотестер нічого не показав.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що працює в Глухівському ВП; 01.04.2020 року на лінію 102 поступив телефонний дзвінок про те, що на вул. Черешнева довго стоїть автомобіль, водій якого поводиться неадекватно; наряд виїхав до вказаного місця, де зупинили ОСОБА_1 , який вже виїхав на вул. Білявського; зупинили автомобіль, у водія вбачались ознаки алкогольного сп`яніння, однак він відмовився давати свої дані, тому поїхали до відділу поліції, щоб встановити особу; після встановлення особи ОСОБА_1 кілька разів продував прилад, але через недостатність повітря результату не було; у лікарню їхати відмовився у присутності двох свідків, після чого склали протокол; до лікарні з ОСОБА_4 свідок не їздив, а його напарник не має права керувати службовим автомобілем, тому також не міг відвезти ОСОБА_4 на медичне освідування.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що візуально було видно, що ОСОБА_4 був п`яний, три рази продув прилад, але дув мимо приладу, і він нічого не показав, від проходження медогляду відмовився, склали протокол за відмову.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Пункт 2.5 Правил дорожнього руху України зобов`язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП серед іншого полягає в ухиленні особи від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Такий порядок визначено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Відповідно до положень п. 2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

За нормами п.п. 6-7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, огляд водія на стан сп`яніння проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я за умови відмови від проходження такого огляду на місці зупинки транспортного засобу або незгоди з результатами огляду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння поліцейським не відмовився та неодноразово намагався пройти тестування за допомогою газоаналізатора. Однак, зафіксовані результати тестування, відеозаписи нагрудних камер поліцейських тощо в матеріалах справи відсутні. До протоколу додані лише письмові пояснення ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , які вказують, що ОСОБА_1 , зробивши декілька спроб пройти огляд за допомогою газоаналізатора, відмовився від подальшого його проведення та медичного огляду.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року, тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього ж Кодексу.

Отже, відповідно до викладених вище положень національного законодавства України, ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення безсумнівно не свідчать про навмисне спотворення результатів алкотестеру, а тому не доводять факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора та відповідно медичного огляду в Глухівській ЦРЛ.

Враховуючи неповноту та недостатність доказів, а також те, що відповідно до чинного законодавства України, всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 слід тлумачити на його користь.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 283, 284, п. 1 ст. 247, ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Л.М. Усенко