Справа №766/8764/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2020 року м. Херсон

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Валігурська Л.В.

за участю секретаря: Зими А.Б.

розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції про адміністративне правопорушення, відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гладківка, Голопристанського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрований за адресою:, АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

- у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №330042 ОСОБА_1 30.05.2020 р. близько 12:45 години в АДРЕСА_2 . АДРЕСА_3 , будучи особою, яка підписала інформовану згоду на самоізоляцію, покинув межі самоізоляції, які були вказані у згоді, чим порушив вимоги підпункту 3 пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 р. №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» (далі Постанова №392).

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ст. 44-3 КУпАП, а саме: порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 свою вину у вчиненому правопорушенні не визнав, дав показання про те, що дійсно наприкінці травня 2020 р. повернувся в Україну з Польщі. Під час переходу кордону йому роз`яснили необхідність завантаження на телефон програми, оскільки без виконання цієї умови могли не дозволити заїхати в Україну. Він виконав цю умову, проте програма належним чином не працювала, хоча він ввів до неї свої анкетні дані та адресу, де збирався перебувати на самоізоляції. В той же час зазначив, що жодної інформованої згоди не підписував і умови перебування на самоізоляції йому ніхто не роз`яснював. Дійсно залишив місце свого проживання, проте неодноразово звертався до служби підтримки програми намагаючись змінити місце свого перебування. Також намагався з`ясувати причини неналежної роботи програми, але на його звернення жодних відповідей не було.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП представниками поліції була обґрунтована наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії АА №330042 від 30.05.2020 р., за змістом якого встановлено час (30.05.2020 р. о 12:45 годині), місце (вул. Радянська, 45, смт. Комишани, м. Херсон) та обставини (покинув межі самоізоляції, які були вказані у згоді) вчиненого порушення, а також визначено, що ОСОБА_1 допущено порушення підпункту 3 п. 3 Постанови №392;

- рапортом поліцейського взводу №2 роти Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції Колесніченка С.В., з якого вбачається, що під час відпрацювання виклику «Порушення правил карантину» було встановлено, що ОСОБА_1 знаходився поза межами місце самообсервації та дійсно порушив правило самоізоляції, також не виконував вимоги програми «Дій вдома»;

- відеофайлами з нагрудного відеореєстратора поліцейського, за змістом яких зафіксовано процедуру складання протоколу відносно ОСОБА_1 , а також вбачається, що ОСОБА_1 виявлений представниками поліції за межами місця свого перебування.

Інших доказів матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Дослідивши наведені вище докази, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв?язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішенні її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен з`ясувати чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення, а також всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Так, за ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, підпунктом 3 п. 3 Постанови №392 встановлено, що на період дії карантину забороняється, зокрема, самовільно залишати місця самоізоляції, обсервації. Відповідно ж до п. 6 Постанови № 392 обов`язковій самоізоляції підлягають , зокрема, особи, які не підлягають обсервації у зв`язку з наданням згоди на самоізоляцію з використанням електронного сервісу «Дій вдома» Єдиного державного веб-порталу електронних послуг до перетину державного кордону або контрольних пунктів в`їзду на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та виїзду з них.

Міністерство цифрової трансформації разом із Службою безпеки забезпечують функціонування електронного сервісу «Дій вдома» Єдиного державного веб-порталу електронних послуг та, зокрема, інформаційної системи епідеміологічного контролю за поширенням COVID-19, що є частиною сервісу (п. 8 Постанови №392).

Механізм здійснення протиепідемічних заходів, пов`язаних із самоізоляцією осіб, які можуть сприяти поширенню інфекційних хвороб або входять до групи ризику щодо ускладненого перебігу чи настання летальних випадків внаслідок гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі-COVID-19) визначено Порядком здійснення протиепідемічних заходів, пов`язаних із самоізоляцією, затвердженого Постановою №392 (далі Порядок).

Відповідно до п. 5 Порядку строк самоізоляції становить 14 днів для осіб, які: здійснили перетин державного кордону або перетин контрольних пунктів в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї та дали згоду на самоізоляцію з використанням системи через мобільний додаток, з моменту перетину державного кордону або перетину контрольних пунктів в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

Згідно з п. 10 Порядку особи, які потребують самоізоляції, зобов`язані постійно перебувати у визначеному ними місці самоізоляції, утримуватися від контакту з іншими особами, крім тих, з якими спільно проживають.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до Іструкції з використання електронного сервісу «Дій вдома» єдиного державного веб-порталу електронних послуг для вирішення питання щодо обсервації (ізоляції) осіб, які перетинають державний кордон або в`їжджають з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономної республіки Крим і м. Севастополя особа вважається такою, що обрала здійснення контролю за допомогою мобільного застосунку, з моменту авторизації в ньому.

Проте матеріали справи не містять взагалі жодних відомостей про те, що ОСОБА_1 відноситься до переліку осіб, що потребують самоізоляції, відсутні відомості щодо підстав вимоги самоізоляції. Також відсутні відомості про те, хто призначив йому зобов`язання щодо самоізоляції, період, з якого починається самоізоляція, відсутня інформована згода ОСОБА_1 на проведення протиепідемічних та/або профілактичних заходів, з його підписом, повідомлення про відповідальність за порушення режиму самоізоляції та надання неправдивих даних. В рапорті працівника поліції зазначено, що ОСОБА_1 не виконано вимоги програми «Дій вдома», однак не долучено доказів на підтвердження того, які саме вимоги електронного сервісу «Дій вдома» Єдиного державного веб-порталу електронних послуг не виконано, як і не надано доказів того, що він є учасником вказаного сервісу.

Отже, враховуючи викладене суд позбавлений можливості переконатись в тому, що ОСОБА_1 є суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 44-3 КУпАП. Крім того, слід зазначити, що пропонуючи ОСОБА_1 самоізолюватися по місцю проживання, органи державної влади не запропонували йому алгоритм дій на випадок зміни місця проживання, отримання продуктів харчування для осіб, які перебувають на самоізоляції.

З огляду на викладене, можна дійти висновку, що єдиним доказом на обґрунтування вини ОСОБА_1 є протокол про адміністративне правопорушення, який хоча відповідно до ст. 251 КУпАП і є самостійним видом доказу, проте за відсутності належного обґрунтування іншими матеріалами справи не може бути розцінений як належний та допустимий доказ наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Оцінюючи встановлені факти, суд враховує окрім викладеного таке.

Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. №23-рп/2010 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП зазначено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30.05.2013 р.», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції.

При цьому суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 р., «Коробов проти України» від 21.10.2011 р. ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява №36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді. Також суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, з урахуванням загального принципу про те, що всі сумніви щодо доведеності вини особи у вчиненні правопорушення необхідно тлумачити на її користь (ст. 62 Конституції України), суд приходить до висновку, що обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, оскільки не доведені належними та допустимим доказами, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 44-3 КУпАП, що на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України має своїм наслідком закриття провадження, оскільки провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 23, 44-3, 247, 250-252, 280, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення закрити.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

Суддя: Л.В. Валігурська