Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1760/20 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Ляшук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року суддя Житомирського апеляційного суду Ляшук В.В. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ; працюючого водієм в ТОВ "Імператор Смак"

встановив:

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі ДСА України судовий збір у розмірі 420,40 грн

Відповідно до постанови, 23.02.2020 р. о 10-40 год на Запорізькому Шосе, 53, БП 3С008 Центрального району м. Маріуполь Донецької області водій ОСОБА_1 в порушення п. 2.5 ПДР України керував автомобілем Isuzu NQR 71R, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідність, сповільненість рухливості).Від проходження медичного огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у медзакладі КЛПУ "Міський наркотичний диспансер у м. Маріуполі" відмовився у присутності двох свідків. Такими діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, скасування постанови суду та закриття провадження у справі.

На його думку суд невірно встановив фактичні обставини справи, оскільки розглянув справу у його відсутність, чим порушив його право на справедливий суд.

Натомість, вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено фактичну адресу місця його проживання в м. Києві. Проте, жодного повідомлення про розгляд справи він не отримував. Крім того, за адресою реєстрації проживає його матір, ОСОБА_2 , яка також жодних судових викликів адресованих йому не отримувала.

Вказує, що в судовому засіданні не допитувались свідки, а тому їх покази не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ним адміністративного правопорушення.

Крім того, він не отримав оскаржуваного судового рішення, про його наявність ОСОБА_1 дізнався 18.05.2020 року на сайті суду, а отже дані обставини визначають поважність пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи всебічно та повно дослідив всі наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з диспозицією ч. 1 ст.130 КУпАП відповідальність за даною нормою підлягають особи, які відмовились від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння чи під дією лікарських засобів підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків або у закладах охорони здоров`я.

За змістом п.7 розділу 3 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» є обов`язковим проведення лабораторних досліджень в закладі охорони здоров`я на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини.

У відповідності з п.п. 11.12,13 Інструкції для проведення лабораторних досліджень у обстежуваного відбираються зразки біологічного середовища, якими можуть бути слина, сеча, змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, кров за відбір, транспортування, цілісність яких відповідає заклад охорони здоров`я.

З врахуванням цих вимог нормативних актів та вказаних особливостей огляду на стан наркотичного сп`яніння, які потребують спеціальних медичних знань та застосування медичного обладнання є правильним висновок суду про те, що ОСОБА_1 , маючи ознаки наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість, сповільненість рухливості) відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, який він повинен був пройти у закладі охорони здоров`я.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується, доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №292826 від 23.02.2020 р. (а.с.2), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 23.02.2020 р., відповідно до яких вони стали свідками того, що у їхній присутності водій ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку в лікаря-нарколога для визначення стану наркотичного сп`яніння (а.с.6), а також долученим до матеріалів справи CDR-диском з записом з боді камери, на якому зафіксована подія, яка мала місце 23.02.2020 р., відповідно до якої водій ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у присутності двох свідків (а.с.9).

Відповідно до відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 визнав, що на передодні у вечорі вживав наркотичний засіб (курив коноплю). У присутності двох свідків йому роз`яснено, що у нього виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, але він категорично відмовився від проходження огляду на виявлення стану наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 заперечував обставини вчинення правопорушення, під час складання протоколу серія БД №292826 від 23.02.2020 року, він отримав копію протоколу та був повідомлений про орієнтовний час та про місце розгляду справи судом.

Даних, які б ставили під сумнів рішення суду першої інстанції щодо винності ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, в матеріалах справи не має.

Доводи апелянта про неповноту та однобічність судового розгляду суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки матеріали справи зазначені обставини не підтверджують.

Суд апеляційної інстанції, також не вбачає підстав для скасування постанови суду з підстав істотного порушення прав ОСОБА_1 при розгляді справи у його відсутність, оскільки з протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається наступне.

ОСОБА_1 повідомив працівників поліції, що проживає у м. Києві, але протокол про адміністративне правопорушення просив відправити для розгляду за місцем його реєстрації у м.Бердичів Житомирської області та надсилати повідомлення йому за місцем реєстрації.

Після роз`яснення йому його прав, працівники поліції повідомили, що протокол про адміністративне правопорушення буде направлений для розгляду до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області та навіть погоджено з ним дату, коли він зможе звернутись до суду для отримання інформації про день та час розгляду справи щодо нього.

З матеріалів справи вбачається, що Бердичівським міськрайонним судом були вжити всі можливі заходи для виклику ОСОБА_1 до суду, для участі у розгляді справи щодо нього. Судом було направлено судову повістку, яка повернулась з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Разом з тим за дорученням судді ОСОБА_5 , судову повістку про виклик до суду було направлено через службу судових розпорядників. Але повістку вручити не представилось можливим (а.с.12, 15,16), оскільки зі злів сусідки «за вказаною адресою постійно ніхто не проживає».

Європейський Суд з прав людини в рішенні від 07.07.89 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин, коли судом вживались всі можливі заходи для належного повідомлення про час та місце розгляду справи, а ОСОБА_1 знав, що справа буде розглядатись Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області, однак жодного разу до суду не з`явився та станом розгляду справи жодного разу не цікавився, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 в такий спосіб намагався уникнути відповідальності.

Крім того, судом апеляційної інстанції ОСОБА_1 , було надано можливість в повній мірі скористатись правами, передбаченими ст.268 КУпАП, поновлено строк на апеляційне оскарження, надано час для організації свого захисту, надання пояснень та доказів, заявлення клопотань, тощо, однак він до суду апеляційної інстанції не з`явився, а подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, а тому його відсутність при розгляді справи в суді першої інстанції не може бути визнана обставиною, що дає підстави для скасування судового рішення.

Не дають підстав для скасування судового рішення і інші доводи апелянта, які є формальними та жодним чином не свідчать про незаконність чи необґрунтованість прийнятого рішення.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд апеляційної інстанції вважає правильними та такими, що обґрунтовані належними та допустимими доказами і будь-яких сумнівів щодо цих доказів не вбачає.

При накладенні стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції дотримався меж санкції ч.1 ст.130 КУпАП йому призначено мінімальне стягнення.

На переконання апеляційного суду, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування чи зміни відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 квітня 2020 року щодо нього - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського

апеляційного суду В.В. Ляшук