МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №489/6813/18 Головуючий у районному суді: Захарченко Д.В.
Провадження № 33/812/180/20 Головуючий у апеляційному суді: Лисенко П.П.
Категорія: ч.1 ст.130, ст. 122-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 червня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

за участі особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

особи, яка виступала в його інтересах ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання довірителя, особи притягнутої до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2019 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , якого визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених, ч.1 ст.130, 122-2 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень та з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та штрафу в розмірі 255 гривен,

встановив :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД№281420, водій ОСОБА_1 , 28 жовтня 2018 року о 21 годині 45 хвилин, керував транспортним засобом ВАЗ 2110 номерний знак НОМЕР_1 по автодорозі Н-11 НОМЕР_2 км Миколаїв-Баштанка-Кривий Ріг, з ознаками алкогольного сп`яніння та в порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку.

28 жовтня 2018 року о 22.00 годині, зазначений водій керуючи транспортним засобом ВАЗ 2110 номерний знак НОМЕР_3 по автодорозі Н-11 317 км. Миколаїв-Баштанка-Кривий Ріг, в порушення п.2.4 Правил дорожнього руху України, на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою червоно-синього маяка та сигналу «СГУ» не зупинився та був затриманий шляхом переслідування на службовому автомобілі Toyota Prius 3311 на автодорозі Н-11 шляхом штучного затору.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених, ст.130 ч.1, 122-2 КУпАП та накладено адміністративні стягнення:

за ч.1 ст.130 КупАП - штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік;

за ст.122-2 КУпАП - штрафу в розмірі 255 гривен.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 , запевняючи, що адміністративне правопорушення не скоював, а його водійським посвідченням, яке він втратив ще у 2012 році, скористалась інша особа, 21 травня 2020 року подав апеляційну скаргу, зі значним пропуском строку на оскарження, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити.

Одночасно заявив клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову суду.

На вказану вимогу зазначав, що лише 14 травня 2020 року, під час ознайомлення його довірителя із матеріалами справи, він дізнався про оскаржувану постанову.

Перевіривши доводи викладені у клопотанні, вивчивши матеріали справи суду приходить до висновку, що строк на подачу апеляційної скарги не підлягає поновленню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Вирішуючи питання про поновлення строку, суд виходить з того, що поняття поважності причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Згідно з положеннями ст. 268 КУпАП, участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення є обов`язковою лише під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, 173-2, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008р. у справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як вбачається із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, справа призначалась суддею районного суду до розгляду на 10 грудня 2018 року та на 23 січня 2019 року, про що судом ОСОБА_1 направлялись відповідні повідомлення про слухання справи, за адресою, вказаною у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення, а саме: АДРЕСА_2 (адреса указана зі слів правопорушника в протоколі про адміністративне правопорушення).

Постанова судді першої інстанції відносно ОСОБА_1 була винесена судом 23 січня 2019 року та 29 січня 2019 року була направлена на його адресу (а.с.36).

Згідно конверту, який містить штрих-коду та відправлений із м. Львова, апеляційна скарга на вищевказану постанову подана 21 травня 2020 року, тобто з пропуском десятиденного строку на оскарження постанови суду, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 29 липня 2019 року на адресу Ленінського районного суду зі надійшло клопотання адвоката Ільків Г.М., який на підставі ордеру представляє інтереси ОСОБА_1 у Ленінському районному суді м. Миколаєва (а.с.45-46), в якому вона просила надати копію оскаржуваної постанови районного суду та копію протоколу для надання юридичної допомоги.

За такого, суд вважає, що ОСОБА_1 було відомо про прийняття стосовно нього постанови вже в названий день.

Доводи клопотання про необхідність поновлення строку на оскарження постанови, у зв`язку з тим, що копію оскаржуваного рішення ОСОБА_1 отримав лише 14 травня 2020 року, є неспроможними, оскільки, виходячи з вимог ст. 294 КУпАП постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, а не з дня отримання копії.

В клопотанні про поновлення строку апелянт не вказує на об`єктивні причини, які перешкоджали йому вчасно подати апеляційну скаргу, а лише констатує факт несвоєчасного отримання ним копії постанови суду першої інстанції. Між тим, законодавець строк оскарження постанови суду в справах про адміністративне правопорушення пов`язує з днем її проголошення, а не з днем вручення копії постанови.

Таким чином, ОСОБА_1 , не надано апеляційному суду доказів на підтвердження поважності причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

За таких обставин вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2019 року, апелянтом був пропущений без поважних причин та не підлягає поновленню.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст.130, ст. 122-1 КУпАП.

Апеляційну скаргу разом з додатками повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду П.П. Лисенко