Справа № 522/5580/20
Провадження № 3/522/4528/20
ПОСТАНОВА

22 червня 2020 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Чернявська Л.М., розглянувши матеріали, що надійшли 07.04.2020 року з Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

07 квітня 2020 року до суду надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18№757402 від 01.04.2020 року, ОСОБА_1 01.04.2020 року о 10 годині 00 хвилин знаходячись на вул. Катерининська, 78 в м. Одесі здійснював продаж взуття в магазині «Міда», чим порушив постанову Кабінету міністрів України № 211 від 11.03.2020 року.

Зазначена подія була зафіксована співробітниками поліції та кваліфікована як порушення, за яке передбачена відповідальність за ст. 44-3 КпАП України.

Постановою суду від 09 квітня 2020 року матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 були повернуті до Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області для належного оформлення.

04 травня 2020 року матеріали надійшли повторно до Приморського районного суду міста Одеси. Недоліки, на які вказувалось в постанові Приморського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2020 року не усунуті, явка в судове засідання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в день надходження матеріалів справи про адміністративне правопорушення до суду органом, що надіслав протокол про адміністративне правопорушення не забезпечена, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності самостійно в судове засідання не з`явилась.

В зв`язку з необхідністю забезпечення належного повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, судом було вирішено призначити судове засідання на 29 травня 2020 року, проте ОСОБА_1 в судове засідання не зявився .

В судове засідання 22 червня 2020 року особа, що притягається до адміністративної відповідальності повторно не з`явилась, про час та місце судового засідання сповіщалась належним чином, в тому числі в електронній формі за допомогою SMS-повідомлення за мобільним номером вказаним у заявці та протоколі, а саме « НОМЕР_1 », про що в матеріалах справи наявна довідка про доставку SMS.

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового засідання сповіщалась належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Про причини неявки в судове засідання, ОСОБА_1 не повідомив, жодних заяв, клопотань чи заперечень до суду не надходило.

При цьому, матеріали справи містять зобов`язання ОСОБА_1 з`являтись за викликом до органів поліції, прокуратури суду та повідомляти про зміну місця проживання.

Тобто суд виконав всі необхідні дії для належного повідомлення особи, яка притягається до відповідальності про дату, час та місце судового засідання по розгляду справи про адміністративне правопорушення, однак це не посприяло явці правопорушника до суду.

Вважаю за необхідне зазначити, що у справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що правова визначеність передбачає повагу до принципу resjudicata, тобто принципу остаточності судових рішень.

Встановлення в законі строків на розгляд справи про адміністративне правопорушення також спрямоване на забезпечення вказаного принципу.

Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справ, отже враховуючи наявність належного сповіщення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, вважаю за можливе розглянути справу за його відсутності.

Тому, зважаючи на викладені обставини, з урахуванням рекомендацій Ради суддів України щодо встановлення особливого режиму роботи судів України, у зв`язку із карантинними заходами та положень ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також позиції ОСОБА_1 щодо подій викладених в його поясненнях, суд дійшов висновку про недоцільність повторного відкладення судового засідання та можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, враховуючи й те що органом, який склав протокол про адміністративні правопорушення, дотримано всіх вимог, передбачених ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що підтверджується підписом особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в графі «гр-ну (ці) ОСОБА_1 роз`яснено його (її) права та обов`язки, передбачені статями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП».

ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому йому правопорушенні не визнав, зазначивши в своїх поясненнях, що не згоден з порушенням ним правил карантину.

На підтвердження вини, орган, що склав адміністративний протокол посилається на:

- протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18№757402 від 01.04.2020 року за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 ;

- не засвідчену належним чином уповноваженою посадовою особою у встановленому законом порядку копію рапортів ДОП СП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Коханюк В.О. від 01.04.2020 року та від 16.04.2020 року;

- пояснення ОСОБА_1 ;

- виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців;

- не засвідчену належним чином уповноваженою посадовою особою у встановленому законом порядку копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .

В результаті аналізу досліджених доказів, суд змушений прийти до висновку про те, що зібраних органами поліції доказів недостатньо для визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні інкримінованого йому правопорушення. Відсутність достатніх доказів тягне за собою в даному випадку недоведеність події правопорушення і як наслідок відсутність об`єктивної сторони складу інкримінованого йому діяння.

Так, відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення регламентовано, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до вимог ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України). Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Відповідно до приписів ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Так, за змістом ст.44-3 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Попри це, у змісті протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказана фабула так, як вона зазначена у відповідній статті КУпАП органом, що надіслав протокол не розкрита.

Органом, яким складено протокол взагалі не зазначено який саме пункт постанови Кабінету міністрів України № 211 від 11.03.2020 року було порушено ОСОБА_1 .

Посилання на зміст Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 у протоколі є неповним, оскільки її змістом запроваджувались обмежувальні заходи у зв`язку із встановленням з 12 березня до 3 квітня 2020 на всій території України карантину, а саме у виді заборони: відвідування закладів освіти; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб. Разом з тим, у зміст зазначеної Постанови КМУ вносились зміни і доповнення відповідними Постановами КМУ №215 від 16.03.2020 року, №239 від 25.03.2020 року та №255 від 02.04.2020 року, якими розширялось і доповнювалось коло обмежувальних заходів в умовах карантину із зазначенням яких саме.

Таким чином, в протоколі не зазначено в чому полягала суть вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено дані про свідків вчиненого правопорушення. В матеріалах справи відсутні будь-які пояснення осіб, які могли б підтвердити обставини вчинення ОСОБА_1 вказаного у протоколі правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається, чи 01.04.2020 року діяв ОСОБА_1 як громадянин чи як посадова особа, що впливає в тому числі на призначення покарання. При цьому, у не засвідченій належним чином у встановленому законом порядку уповноваженою посадовою особою копії рапорту вказано, що ОСОБА_1 є начебто директором магазину «Міда», хоча жодного належного доказу, що він є директором цього магазину, суду не надано, а судом не встановлено.

Разом з тим, надана суду не засвідчена належним чином у встановленому законом порядку уповноваженою посадовою особою копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, де вказано, що 05.08.2003 року та 16.03.2007 року ОСОБА_1 був фізичною особою-підприємцем не може свідчити про те, що ОСОБА_1 на момент складення протоколу 01.04.2020 року виконував функції директора магазину та був посадовою особою, враховуючи також і те, що в зазначеній виписці вказано, що місце проживання фізичної особи-підприємця за адресою: АДРЕСА_2 .

Окрім цього, наявність такої виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ніяким чином не свідчить про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КпАП України, і також не підтверджує й не спростовує обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому не може слугувати доказом у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, суд звертає увагу, що до матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення долучено копії, які не завірені належним чином у встановленому законом порядку, що позбавляє суд можливості надати їм оцінку з точки зору ст. ст. 251-252 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Між тим, суд не надано докази, що у приміщенні магазину «Міда» дійсно здійснювалось обслуговування громадян, що й послугувало причиною для складення протоколу про адміністративне правопорушення, як і не надано належних доказів роботи цього закладу (фото/відео фіксації, тощо).

Більш того, жодних належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 дійсно працює та займає якусь посаду у магазині «Міда» органом, що склав протокол не надано.

Попри це, жодних інших доказів, як то аудіо, фото чи відеозапис вказаних в протоколі подій, до матеріалів справи не додано та органом, яким складено протокол, не вилучалось.

Отже, в чому тоді полягала суть вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, з матеріалів справи не зрозуміло. Тобто, органом, яким складено протокол про адміністративне правопорушення не розкрито об`єкт та об`єктивну сторону вчиненого ОСОБА_1 правопорушення.

Зі змісту ст. 245 КУпАП вбачається, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Таким чином, на підставі аналізу всього вищевказаного, в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення не вбачається, відтак провадження по адміністративній справі підлягає закриттю.

Виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Відповідно до ст. 62 Конституції України, «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь».

Кваліфікувати ж дії ОСОБА_1 по інший нормі Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд позбавлений можливості, оскільки адміністративним законодавством дана можливість не передбачена, а іншого протоколу про адміністративне правопорушення відносно останнього за якою суд міг би прийняти рішення не представлено.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

За таких обставин, оскільки під час доопрацювання суть правопорушення за ст. 44-3 КУпАП, з розкриттям детального змісту об`єктивної сторони складу відповідного правопорушення відносно ОСОБА_1 органом, який надіслав протокол, вірно не викладено та зважаючи на те, що суд при розгляді адмінматеріалу пов`язаний фабулою правопорушення, яка викладена у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення відносно особи і з урахуванням того, що суд позбавлений можливості збору доказів, провадження у цій справі підлягає закриттю через відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а сам ОСОБА_1 - звільненню від адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 24, 33, 44-3, 221, 247, 268, 283, 284 Кодексу України «Про адміністративні правопорушення», суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Чернявська Л.М.