Справа № 352/566/20
Провадження № 33/4808/280/20
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Повзло
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю захисника Шкурлатовської Галини Іванівни, що діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28.05.2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, жителя АДРЕСА_1

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати як таку, що винесена з порушення норм матеріального та процесуального права, провадження по справі закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях склад адміністративного правопорушення. Посилається на те, що суд не звернув увагу на ряд виправлень, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме у записі місця складання протоколу та виправлення ініціалів. Стверджує, що надавав пояснення працівникам поліції про те, що він не вживав алкоголю, а почервоніння обличчя викликано тим, що він приймає ліки, оскільки є інвалідом, проте працівники поліції наполягали на проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння. Вказує, що він не відмовлявся від проходження огляду, він його проходив, проте технічний прилад не показував результат. Не заперечує того факту, що їхати в медичний заклад відмовився, оскільки він вже пройшов огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу, що підтвердив й свідок ОСОБА_2 у своїх поясненнях. Водночас вказує на те, що другому свідку - ОСОБА_3 для складання пояснень надали вже готовий бланк, що вважає порушенням. На думку апелянта, суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність відеозапису, де працівники поліції пропонували йому пройти огляд за допомогою технічного засобу на місці та він його проходив, між тим в основу рішення суддя поклав відеозапис, де він відмовляється пройти огляд в медичному закладі. Апелянт вважає докази, які долучені до протоколу, як й сам протокол, недопустимими.

Постановою суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 08.03.2020 року о 12-00 год. на автодорозі Н-10 «Стрий-Чернівці» 107 км між с. Черніїв та с. Драгомирчани Тисменицького району Івано-Франківської області, керував транспортним засобом марки «Хонда», без д.н.з., з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, не стійка хода; від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР України.

В судове засідання апеляційного суду з`явились: особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , якому роз`ясненні права, передбачені ст. 268 КУпАП та його захисник, якому роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду:

- ОСОБА_1 та його захисник Шкурлатовська Г.І., підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просили постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 додав, що йому не було вручено копію постанови про його притягнення до адміністративної відповідальності.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апелянта, доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову судді - скасувати, прийняти нову, виходячи з наступних підстав.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, суд першої інстанції знехтував вказаними вимогами закону, та належним чином не звернув увагу на те, що матеріали провадження містять копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії ДПР18 №051719 від 08.03.2020 року відносно ОСОБА_1 , та не перевірив питання щодо вручення вказаного протоколу особі, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , що має істотне значення для прийняття законного рішення.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В своїх рішення Європейській суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував на тому, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем" є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи про адміністративне правопорушення свідчить про те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника та інші.

Разом з тим, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 наголосив на тому, що він до теперішнього часу не отримав протоколу про адміністративне правопорушення, що, на його думку, є порушенням його права на захист.

Вказані доводи апелянта вважаю слушними, оскільки приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень та виходячи з практики ЄСПЛ, ОСОБА_1 мав право знати зміст обвинувачення, висунутого проти нього.

Між тим, з матеріалів провадження вбачається, що копія протоколу про адміністративне правопорушення не була вручена ОСОБА_1 під час оформлення матеріалів провадження працівниками поліції, оскільки обидва екземпляри протоколів про адміністративне правопорушення (оригінал та його копія) знаходяться в матеріалах справи (а.с.1-2).

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення (а.п. 1).

Оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та вручення протоколу про адміністративне правопорушення належить до компетенції та обов`язку уповноваженої посадової особи, яка склала протокол та яка висуває обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

У разі неможливості вручення копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності безпосередньо особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідна посадова особи або компетентний орган повинні рекомендованим поштовим відправленням із повідомленням про вручення та з описом вкладення направляються особі, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення за фактичним місцем її проживання.

В той же час, матеріали провадження не містять відомостей щодо направлення працівниками поліції на адресу мешкання ОСОБА_1 копії вказаного протоколу поштою.

Зі змісту рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії» вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Матеріали провадження не містять відомостей про ознайомлення ОСОБА_1 з матеріалами провадження в суді першої інстанції до часу постановлення остаточного рішення, що підтверджує той факт, що останньому не був відомий зміст пред`явленого йому обвинувачення, яке міститься у постанові про його притягнення до адміністративної відповідальності.

З постанови суду вбачається, що ОСОБА_1 був присутній в судовому засіданні суду першої інстанції під час проголошення судового рішення, проте відомостей щодо вручення останньому безпосередньо в суді копії постанови про його притягнення до адміністративної відповідальності, відсутні.

Постанова суду, як й матеріали провадження, не містять даних про роз`яснення ОСОБА_1 процесуальних прав.

Крім того, постанова суду містить посилання на зміст протоколу від 28.01.2020 року серії ДПР18 №234856, проте ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності відповідно до протоколу серії ДПР18 №051719 від 08.03.2020 року, що свідчить про невідповідність установлених при розгляді справи обставин доказам, що містяться в матеріалах провадження (а.п. 22).

Наведене вище є грубим порушення як вимог ч. 2 ст. 254, ст. 283 КУпАП, так й приписів п. 8 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 №1376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 року за №1496/27941, в яких чітко зазначено, що протокол складається у двох примірниках, один із яких під підпис вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Враховуючи те, що вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення є важливою гарантією того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів, доходжу висновку про істотне порушення права на захист ОСОБА_1 , що, в свою чергу, є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Безпосередньо на стадії апеляційного перегляду, після проголошення судового рішення по справі, ОСОБА_1 був ознайомлений із матеріалами провадження, про що свідчить його заява від 09.06.2020 року (а.п. 25), а тому доходжу висновку, що на теперішній час останньому відомо зміст обвинувачення, що міститься у протоколі про адміністративне правопорушення.

Дослідивши докази по справі вважаю доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вважаю встановленим, що ОСОБА_1 08.03.2020 року о 12-00 год. на автодорозі Н-10 «Стрий-Чернівці» 107 км між с. Черніїв та с. Драгомирчани Тисменицького району Івано-Франківської області, керував транспортним засобом скутер, марки «Хонда», без д.н.з., з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя та очей, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, у присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушив вимоги п. 2.5. ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Згідно вимог діючого законодавства, у разі наявності ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, уповноважена особа національної поліції проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів або в медичному закладі.

Приписами п. 2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 130 КУпАП, що тягне за собою відповідну відповідальність, про що, в присутності двох свідків, складається протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначаються ознаки сп`яніння.

Таким чином, законодавством чітко встановлено, що водій зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції, в той час як відмова, навіть якщо особа, не перебуває в стані алкогольного чи будь-якого іншого сп`яніння, тягне за собою адміністративну відповідальність.

Доводи апелянта в частині того, що він проходив огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», проте вказаний прилад з технічних причин не показував результат, були перевірені під час апеляційного перегляду справи.

Так, під час огляду відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, долученого до матеріалів провадження (а.п. 9), вбачається як ОСОБА_1 проходить огляд за допомогою приладу «Драгер» шляхом видиху повітря із легенів у вхід мундштука вказаного технічного засобу, проте відповідного звукового сигналу, який свідчить про достатність повітря для огляду, не відбулось. Працівники поліції неодноразово пропонують ОСОБА_1 набрати достатню кількість кисню в легені та виконати видих сильно, без зупинок. ОСОБА_1 знов виконує вимогу працівників поліції та робить видох повітря із легенів у вхід мундштука, між тим звукового сигналу не відбулось. Після цього працівники поліції пропонують ОСОБА_1 пройти огляд в медичному закладі, на що останній відмовляється. Працівники поліції повторного пропонують ОСОБА_1 ще раз пройти огляд за допомогою приладу «Драгер», на що той відповідає: «Я проходив. Я відмовляюсь». На відео вбачається наявність двох свідків.

Вважаю, що працівники поліції діяли відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, так й приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09.11.2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858 (далі Інструкції).

Твердження апелянта щодо проходження ним огляду на місці зупинки транспортного засобу, та посилання на те, що прилад з технічних причин не показував результат, як на відсутність в його діях порушення приписів п. 2.5 ПДР України, не є слушним, оскільки згідно діючого законодавства водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та відповідно до п. 2.6 ПДР України, за рішенням поліцейського, за наявності відповідних підстав, водій зобов`язаний пройти позачерговий медичний огляд з метою визначення здатності безпечно керувати транспортним засобом.

Оскільки ОСОБА_1 вказаних вимог працівників поліції належним чином не виконав, та у присутності двох свідків відмовився від проходження огляду як в медичному закладі так й на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу, в діях останнього є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Поясненнями залучених свідків, направленням на огляд, актом огляду, тобто сукупністю наявних у справі доказів, підтверджується той факт, що ОСОБА_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння, на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів як на місці зупинки транспортного засобу, так й у відповідному закладі охорони здоров`я, відмовився, а тому поліцейські мали всі підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Доводи апелянта в частині того, що пояснення свідків складені на бланку, а тому є неналежними доказами, не є слушними, оскільки відсутні підстави для сумніву в об`єктивності викладених ними свідчень з огляду як на зміст цих пояснень так й тієї інформації, що міститься в них, яка засвідчена особистими підписами, з приміткою «пояснення з моїх слів записано вірно і мною прочитано» (а.п. 5- 6).

Вважаю, що наявні у справі письмові пояснення свідків, отримані у встановленому законом порядку, будь-які виправлення в поясненнях свідків відсутні, а тому вони є належними та допустимими доказами, відповідно до ст. 251 КУпАП.

Твердження апелянта про те, що він не вживав алкоголю, а почервоніння обличчя було викликано тим, що він приймає ліки, оскільки є інвалідом, не є слушним, за умови, що останнього було притягнено до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Наявні в протоколі про адміністративне правопорушення виправлення в частині ініціалів особи, що притягається до адміністративної відповідальності, не є такими виправленнями, які б давали підстави для визнання вказаного доказу недопустимим, оскільки вказані виправлення містяться в графі щодо роз`яснення прав ОСОБА_1 , в той час як у вступній частині протоколу, прізвище, ім`я та по-батькові особи, що притягається до адміністративної відповідальності зазначені без будь-яких виправлень - « ОСОБА_1 » (а.п. 1).

Посилання сторони захисту на відсутність законних підстав для зупинки працівниками поліції транспортного засобу ОСОБА_1 , а також доводи про те, що почервоніння обличчя у ОСОБА_1 викликано станом його здоров`я, не впливають на доведеність або не доведеність винуватості останнього у вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Крім того, під час апеляційного розгляду учасниками судового провадження не надано жодного документу щодо стану здоров`я ОСОБА_1 , а тому доводи апелянта в цій частині, розцінюю як спосіб захисту.

Таким чином, дослідивши докази у справі, шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин зі змістом обставин, що ставляться особі у вину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та з диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, іншими нормами чинного законодавства, доходжу висновку, що дії ОСОБА_1 містять ознаки саме такого правопорушення.

Проте, на час прийняття рішення апеляційним судом, тримісячний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, сплинув, що відповідно до п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття справи.

Враховуючи наведене вище, вважаю, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову суду скасувати.

Керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ВСТАНОВИТИ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , залишити без задоволення, скасувати.

Прийняти нову, якою ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження по справі закрити, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло