ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 951/184/20Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б.
Провадження № 33/817/222/20 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Рибачок А.М.,

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Рибачок А.М.. на постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2020 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Як визнав суд, 27.02.2020 року 20 год. 10 хв. ОСОБА_1 в смт. Козлів по вул. Тернопільська керував транспортним засобом Ford Mondeo д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме - запах з порожнини рота алкоголю, порушення координації рухів, тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає обстановці і від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі адвокат Рибачок А.Д., який діє в інтересах особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ставить питання про скасування вищевказаної постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2020 року та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування своїх доводів зазначає про недотримання судом положень ст.ст.251, 252 КУпАП при оцінці доказів по справі, які, на думку апелянта, є недопустимими.

Зокрема, вказує на показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які заперечили факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , що суд першої інстанції до уваги не взяв.

Звертає увагу, що суд не дав належної оцінки рапорту працівника поліції та іншим матеріалам справи.

Вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки не доведено факту керування ним транспортним засобом.

Просить скасувати постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та закрити провадження у справі.

Заслухавши особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та адвоката Рибачок А.М., які підтримали подану апеляційну скаргу, та навівши аналогічні викладеним у ній мотиви, просять скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2020 року відносно ОСОБА_1 та закрити провадження, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Цих вимог закон суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не дотримався.

Як слідує з постанови Козівського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2020 року, в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції зазначив наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 051057 від 27.02.2020 р.; рапорт старшого інспектора-чергового Козівського ВП Бережанського ВП ГУНП в Тернопільській області Пітури П.В. від 27.02.2020 р.; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння від 27.02.2020 р.; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 27.02.2020 р.; письмові пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 27.02.2020 р., а також відеозапис з нагрудних камер працівників поліції.

Проте, аналіз цих доказів судом апеляційної інстанції, свідчить про недотримання судом першої інстанції положень ст.ст.251, 252 КУпАП, які регламентують загальний порядок оцінки доказів органом, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Поклавши ці докази в основу свого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції не врахував, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що місцевий суд не дотримався цих приписів закону, оскільки належним чином не дослідив докази вини особи.

Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, без його належного правового аналізу, не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Письмове пояснення ОСОБА_4 , на яке суд вказав як на доказ вини ОСОБА_1 , не може вважатися належним доказом правомірності притягнення останнього до адміністративної відповідальності, оскільки ця особа в судовому засіданні безпосередньо судом не допитувалася, а тому її свідчення не може бути беззаперечним доказом вчинення ним адміністративного правопорушення.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 27 червня 2019 року у справі № 560/751/17, адміністративне провадження № К/9901/2047/18.

Відповідно до п.6 ст.13 Закону України Про судоустрій та статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З цих же міркувань не може бути належним доказом вини особи рапорт працівника поліції, який також судом не допитувався.

Окрім того, рапорт працівника поліції, на який посилається місцевий суд, складений старшим інспектором-черговим Козівського ВП Бережанського ВП ГУНП в Тернопільській області Пітурою П.В., який безпосередньо на місці правопорушення не був, а лише отримав таку інформацію від іншого працівника поліції. Тому, без належного правового аналізу, який у судовому рішенні відсутній, та безпосереднього допиту в судовому засіданні особи, яка склала такий документ, він також не може вважатися доказом правомірності притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Не може також вважатися доказом вини ОСОБА_1 відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції, про які вказав місцевий суду, мотивуючи свій висновок про притягнення апелянта до адмінвідповідальності, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення, на підставі якого проводився розгляд справи, відсутні будь-які відомості щодо проведення відео та фото фіксації правопорушення, не зазначено що такий відеозапис долучається до матеріалів справи, а також як протокол, так і постанова суду не містять відомостей про технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис та фотознімки.

Окрім того, оглянуті в судовому засіданні вищевказані матеріали відеофіксації, не дають підстав для висновку про вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП, адміністративна відповідальність наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, обов`язковою ознакою наявності в діях особи даного складу правопорушення є саме факт керування особою, яка перебуває в стані сп`яніння, транспортним засобом.

В наявних у справі відеоматеріалах відсутні беззаперечні відомості, які б підтверджували факт керування транспортним засобом Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , оскільки ними не зафіксовано, що ОСОБА_5 перебував за кермом даного автомобіля і двоє осіб, які присутні під час даної події пояснюють, що ОСОБА_5 автомобілем не керував.

Крім того, допитані судом першої інстанції свідок ОСОБА_2 ствердив, що саме він керував автомобілем Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 , коли до них під`їхали працівники поліції.

Такі ж пояснення свідок ОСОБА_2 підтвердив у суді апеляційної інстанції.

Допитаний в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_3 пояснив, що він був запрошений працівниками поліції при складанні адмінпротоколу в якості понятого. При цьому, хто керував транспортним засобом йому не відомо. Він був свідком того, що працівники поліції пропонували власнику автомобіля пройти огляд на стан сп`яніння, а ОСОБА_2 стверджував, що саме він керував транспортним засобом.

Незважаючи на те, що в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 заперечив факт керування транспортним засобом ОСОБА_5 , місцевий суд у своєму рішенні зіслався на його письмові пояснення, наявні у матеріалах справи, не навівши аргументованих доводів неприйняття показань свідка безпосередньо допитаного в судовому засіданні.

Що стосується акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, то, з урахуванням обставин даної справи, вони не містять доказу керування ОСОБА_5 транспортним засобом, що підлягає доказуванню у даному провадженні.

Таким чином, обмежившись вказівкою на протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , рапорт працівника поліції, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння та направлення на огляд і відеозапис без їх належного правового аналізу та юридичної оцінки, суд першої інстанції не забезпечив вимог закону щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки не обґрунтував належним чином своїх висновків щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_5 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його Тернопільським районним судом притягнуто до адміністративної відповідальності.

За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_5 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Рибачок А.М., в інтересах ОСОБА_5 , задовольнити.

Постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП скасувати та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.