Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/136/20 Головуючий у суді І-ї інстанції Лук`янова О. В.
Категорія - 184 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2020 року.Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду Ткаченко Л.Я., розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника потерпілого адвоката Тупало Максима Петровича на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 березня 2020 року, якою стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 ,

закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 7 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в її діях складу даного адміністративного правопорушення.

за участю:

представника потерпілого ОСОБА_2 ,

захисника Гайдай Р.П.,

особи, стосовно якої закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 березня 2020 року закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ч. 7 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в її діях складу даного адміністративного правопорушення.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазаначив, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_1 самостійно (без нотаріальної згоди батька дитини) вирішила питання про тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі України. Навпаки, батьком дитини - ОСОБА_4 була надана нотаріально посвідчена згода на тимчасовий виїзд дитини у супроводі матері ОСОБА_1 . Крім того, матеріали справи не містять відомостей, що саме за ОСОБА_1 рішенням суду визначено або висновком органу опіки та піклування підтверджено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 184 КУпАП, а саме одним з батьків, який самостійно (без нотаріальної згоди другого з батьків) вирішив питання про тимчасовий виїзд дитини за межі України та з яким рішенням суду визначено або висновком органу опіки та піклування підтверджено місце проживання цієї дитини.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_4 , адвокат Тупало М.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.7 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що на його думку, суд закриваючи провадження по справі, прийшов до висновку, що ОСОБА_1 діяла в межах чинного законодавства при вивезені дитини за кордон, оскільки мала дозвіл від батька на виїзд ОСОБА_5 у супроводі матері через державний кордон в Республіку Австрія.

Проте, з таким висновком районного суду погодитись не можна з наступних підстав.

Упродовж 2019 року ОСОБА_4 надавались нотаріально посвідчена згода на тимчасові поїздки його неповнолітній дітині ОСОБА_3 за межі України до Республіки Австрія та Об`єднаних Арабських Еміратів у супроводі матері, що були зареєстровані у державному реєстрі за відповідними №№ 321,324 від 18.02.2019 року, №№350,351 від 21.02.2019 року, №454 від 23.03.2019 року та №600 від 18.04.2019 року посвідчені приватним нотаріусом.

13.08.2019 року на підставі заяви ОСОБА_4 всі видані попередні довіреності скасовані, про що є відповідний запис в державному реєстрі за №1401 та посвідчений приватним нотаріусом. Крім того, про скасування нотаріальної згоди ОСОБА_1 було офіційно повідомлено листом на електронну пошту, підтвердженням такого отримання є роздруківка з пошти, а також листом, направленим Укрпоштою.

Не зважаючи на відсутність дозволу батька, ОСОБА_1 все одно вивезла малолітнього сина за кордон.

Крім того, ОСОБА_1 оформила ОСОБА_6 в австрійську школу, що свідчить про явно не тимчасовий виїзд за кордон.

Наведене свідчить, що ОСОБА_1 бажала залишити дитину в Республіці Австрія на постійне проживання.

ОСОБА_4 виконував і надалі бажає виконувати свої батьківські обов`язки, бажає безперешкодно спілкуватися із сином, систематично його бачити, мати можливість спільного відпочинку та брати участь у його вихованні. Постійно піклувався про сина з його народження, займався його вихованням та утримував матеріально. Спілкування сина з батьком відповідатиме його інтересам та правам на особисте, регулярне спілкування з батьком, що в силу життєвих обставин, які склалися, проживає окремо.

При цьому, ОСОБА_4 має стабільний самостійний дохід, гнучкий графік роботи та має можливість проводити час з дитиною, допомагати у навчанні, проведенні дозвілля та іншому піклуванні про сина.

Своїми протиправними діями ОСОБА_1 порушила порядок передбачений чинним законодавством, одноособово прийняла рішення про зміну місця проживання малолітнього сина шляхом виїзду до іншої країни, а тому вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.7 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення адвоката Тупало М.П. в підтримку апеляційних вимог, особу стосовно якої закрито провадження та її захисника, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що підстави для її задоволення відсутні у зв`язку з наступним.

Виходячи зі змісту ст. ст. 7, 254, 279 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані,на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної

відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Наведених вимог закону суд першої інстанції під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності дотримався у повному обсязі, розглянувши справу на підставі наявних в ній доказів, прийшов до обґрунтованого та вірного висновку про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст.184 КУпАП, з таким висновком погоджується і апеляційний суд.

Так, частиною 7 ст. 184 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за умисне порушення встановленого законом обмеження щодо строку перебування дитини за межами України у разі самостійного вирішення питання про тимчасовий виїзд дитини за межі України тим із батьків, з яким рішенням суду визначено або висновком органу опіки та піклування підтверджено місце проживання цієї дитини.

Об`єктивна сторона даного правопорушення виражається в порушенні встановленого законом обмеження щодо строку перебування дитини за межами України, визначеного Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою КМУ від 27.01.1995 за № 57, у разі самостійного вирішення питання про тимчасовий виїзд дитини за межі України тим із батьків, з яким рішенням суду визначено або висновком органу опіки та піклування підтверджено місце проживання цієї дитини.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, зокрема, суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність у протоколі обов`язкове посилання на норму спеціального закону, який регламентує встановлене законом обмеження строку перебування дитини за межами України є обґрунтованим.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що кваліфікуючою ознакою даного адміністративного правопорушення, яке поставлено у провину ОСОБА_1 , є обов`язкова наявність рішення суду або висновку органу опіки та піклування, яким визначено підтверджено місце проживання дитини.

Проте, у протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 158418 від 21.12.2019 року складеного стосовно ОСОБА_1 , у графі «склад адміністративного правопорушення», відсутні дані, чи/або посилання на визначення за ОСОБА_1 рішення щодо визначення, підтвердження саме за нею місця проживання її неповнолітнього сина ОСОБА_3 . Більш того, матеріали справи таких відомостей не містять.

Таким чином, висновок судді районного суду про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.7 ст. 184 КУпАП, оскільки вона не є суб`єктом адміністративного правопорушення, відповідають фактичним обставинам справи.

За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладе`них в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.7 ст. 184 КУпАП, районним судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, зокрема, дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення; довідки про результати проведення перевірки за заявою ОСОБА_4 ; заяви ОСОБА_4 про вчинення адміністративного правопорушення від 20.12.2019; інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 26.11.2019; нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_4 від 13.08.2019; нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_4 від 22.02.2019.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що батьком дитини - ОСОБА_4 була надана нотаріально посвідчена згода на тимчасовий виїзд дитини у супроводі матері ОСОБА_1 . Водночас, даних про те, що ОСОБА_1 була обізнана про наявність заяви ОСОБА_4 , якою останній скасував раніше надані ним дозволи на виїзд дитини за кордон - немає.

Зокрема, накладна Укрпошта експрес №733 з листом від 28.08.2019 та копія заяви про відмову від дозволу на виїзд за кордон, направлена на адресу ОСОБА_1 не містить інформацію про отримання останньою поштового відправлення. Також, направлення вказаних документів на електронну адресу не можна вважати належним повідомленням особи.

Враховуючи наведене апеляційні вимоги про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 7 ст. 184 КУпАП не ґрунтуються на матеріалах справи.

Апеляційні доводи про те, що ОСОБА_1 оформила неповнолітнього сина ОСОБА_6 в Австрійську школу, що свідчить про явно не тимчасовий виїзд за кордон, а фактично бажала залишити дитину в Республіці Австрія на постійне проживання, апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки дана обставина не є предметом доказування по даній справі.

Водночас, належних доказів або обґрунтованих доводів щодо неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права під час розгляду справи в районному суді апеляційна скарга представника не містить.

Оцінюючи вищевикладене у своїй сукупності, суд апеляційної інстанції стверджує, що районним судом проведено всебічний, повний та об`єктивний судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення, з`ясовано обставини справи у їх сукупності, надано належну оцінку доказам з урахуванням закону, а тому висновок про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 184 КУпАП, та відповідно закриття провадження в даній справі підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП є обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, постанову районного суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката Тупало Максима Петровича залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 березня 2020 року, якою стосовно ОСОБА_1 , закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 7 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: Підпис:

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л.Я. Ткаченко