ПОСТАНОВА
іменем України
"24" червня 2020 р. смт. Мілове
cуддя Міловського районного суду Луганської області Гуцол М.П.,
за участі: секретаря судового засіданні: Вороніної І.О.;
прокурора: Якушенка П.В.;
захисника: Носової Ю.М.;
особи, яка притягається до відповідальності: ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надішли з Департаменту стратегічних розслідувань управління стратегічних розслідувань в Луганській області Національної поліції України у відношенні громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченного ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -
20.02.2020 року до Міловського районного суду Луганської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ознаками скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Постановами Міловського районного суду Луганської області від 01.04.2020 року, 06.05.2020 року, 19.05.2020 року строки розгляду справи зупинялись на підставі ч. 4 ст. 277 КУпАП.

Так, у ході розгляду справи судом встановлені наступні фактичні обставини, які підтверджуються належними та допустимими доказами.

Згідно наказу Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Луганській та Харківській областях від 18.04.2016 року № 4 ОСОБА_2 з 19.04.2016 року призначено на посаду начальника відділу інформаційної та матеріальної інфраструктури Міловського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до наказу Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Луганській та Харківській областях від 21.07.2016 року № 23-к ОСОБА_2 з 21.07.2016 року переведено на посаду начальника відділу організації надання безоплатної вторинної правової допомоги та роботи з адвокатами Міловського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Наказом Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Луганській та Харківській областях від 12.09.2016 року № 35-к на підставі заяви ОСОБА_2 про зміну прізвища та свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 в облікових та інших документах Міловського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги змінити прізвище ОСОБА_2 начальника відділу організації надання безоплатної вторинної допомоги та роботи з адвокатами на ОСОБА_1 .

Відповідно до посадової інструкції начальника відділу організації надання безоплатної вторинної правової допомоги та роботи з адвокатами Міловського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 наділено посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції.

Таким чином, відповідно до п.п. «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону ОСОБА_1 є суб`єктом на якого поширюється Закон України «Про запобігання корупції».

Згідно відомостей, які вказані у публічній частині інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування» начальник відділу організації надання безоплатної вторинної правової дороги та роботи з адвокатами Міловського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 подала щорічну декларацію за 2016 рік у строки передбачені Законом, що свідчить про обізнаність останньої з вимогами цього Закону.

Відповідно до ч. 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи зазначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини 1 статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати, шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік, за формою, що визначається Національним агентством.

Подання зазначеної Декларації відбувається у порядку затвердженому рішенням № 3 Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за №959/29089) «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування».

Таким чином, ОСОБА_1 зобов`язана була подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування за 2018 рік до 01.04.2019 року.

Згідно дослідженого листа В.о директора О ОСОБА_3 . Мельника № 255/07-07 від 24.10.2018 року адресованого ОСОБА_1 , останню повідомлено про необхідність подання декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування за 2018 рік до 01.04.2019 року.

Відповідно до листа НАЗК від 25.11.2019 року № 44-05/81803/19, в якому викладено послідовність дій користувача Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які вчинила ОСОБА_1 (дата реєстрації в Реєстрі 14.03.2017) за період з 01.01.2018 року по 19.11.2019 року, встановлено, що ОСОБА_1 увійшла 22.06.2019 року до Реєстру, почала заповнювати та фактично подала декларацію 23.06.2019 року о 00 годині 14 хвилин, що підтверджує факт несвоєчасного подання декларації.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи відповідно до п.п. а п. 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції» суб`єктом на якого поширюється дія цього закону, інкримінується адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 стю 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення не визнала, пояснила, що вона не подала декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави за 2018 рік у зв`язку із хворобою своєї малолітньої доньки та відсутністю електронного цифрового підпису. Вважає, що протокол складений не належним чином. Зазначила, що особа, яка складала протокол не врахувала її пояснень щодо наявності поважних причин пропуску строку на подання декларації. Крім того повідомила, що про необхідність подачі декларації у період з 01.01.2019 по 31.03.2019 року її ніхто не повідомив, у зв`язку із чим, просить провадження по справі закрити за відсутності в її діях складу правопорушення.

Захисник Носова Ю.М. підтримала позицію своєї підзахисної та наполягала на закритті провадження у справі з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення та закінчення строків накладення адміністративного стягнення.

Прокурор Якушенко П.В. у судовому засіданні наголосив на тому, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП і просив піддати її адміністративному стягненню оскільки матеріали адміністративної справи містять всі необхідні дані для цього.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальної, її захисника, прокурора, свідків сторони захисту, свідка ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.252 КУпАП, оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 відповідно до наказу Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Луганській та Харківській областях від 18.04.2016 року № 4 з 19.04.2016 року призначено на посаду начальника відділу інформаційної та матеріальної інфраструктури Міловського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» посадові особи юридичної особи публічного права є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону. У відповідності до ст.1 вказаного Закону суб`єкти декларування - особи, зазначені у пп. «а» п.2, частини першої статті 3 цього Закону, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 45 Закону особи, зазначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2, частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 01 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Далі, як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2018 рік 23 06. 2019 року о о 00:14, тобто несвоєчасно.

Пояснення ОСОБА_1 щодо необізнаності про необхідність подання декларації за 2018 рік спростовується формою №8 № 4 від 26.10.2018 року, де вказано, що остання отримала лист №255/07-07 від 24.10.2018 року, яким її було ознайомлено з вимогами, заборонами та обмеженнями встановленими Законом України "Про запобігання корупції".

При цьому, суд погоджується із доводами сторони захисту стосовно неповноти зібраних опероуповноваженим 1-го сектору (протидії корупції) УСР в Луганській області ДСР НПУ лейтенантом поліції Виноградовим Є.А доказів.

Так, у своїх письмових поясненнях доданих до протоколу ОСОБА_1 пояснила, що декларацію за 2018 рік остання не подала вчасно через довготривалу хворобу її дитини.

Разом з тим, будь яких відомостей про вказані обставини під час підготовки матеріалів про адміністративне правопорушення опероуповноваженим 1-го сектору (протидії корупції) УСР в Луганській області ДСР НПУ лейтенантом поліції Виноградовим Є.А. не зібрано та до матеріалів справи не долучено.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд визнав за доцільне прийняти до розгляду та дослідити докази сторони захисту, на яких ґрунтуються пояснення ОСОБА_1 щодо поважності причин пропуску строку на подання декларації.

Так, із дослідженої довідки від 21.05.2020 року, виданої сімейним лікарем КП Міловський РЦ ПМСД Міловської РДА Луганської області ОСОБА_5 . ОСОБА_1 з 03.01.2019 року по 12.02.2019 року знаходилась на амбулаторному лікуванні.

Вказана обставина також підтверджується дослідженою у судовому засіданні медичною карткою ОСОБА_1 .

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 21.02.2020 року судом установлено, що донька ОСОБА_1 . ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у період часу з 13.02.2019 року по 01.04.2019 року перебувала на амбулаторному лікування у ЛОР лікаря та лікаря педіатра. Вказана обставина також підтверджується дослідженою у судовому засіданні амбулаторною карткою ОСОБА_6 .

Крім того, під час допиту у судовому засіданні в якості свідка опероуповноваженого 1-го сектору (протидії корупції) УСР в Луганській області ДСР НПУ лейтенанта поліції Виноградова Є.А. судом установлено, що в ході підготовки матеріалів про адміністративне правопорушення доводи ОСОБА_1 щодо поважності причин пропуску строку подачі декларації, а саме через хворобу її дитини ним не досліджувались.

Суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 та її захисника щодо виявлення факту правопорушення у січні 2020р., та у зв`язку з цим закінчення строків притягнення її до відповідальності, оскільки як вбачається з матеріалів справи після повідомлення НАЗК 12.04.19р. про неподання декларації ОСОБА_1 проводилась перевірка поважності причин пропуску строку останньої щодо заповнення декларації. В подальшому, після проведення відповідної перевірки та з`ясування відсутності поважних причин, уповноваженими особами було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . В зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що моментом виявлення правопорушення є дата складання протоколу 20.02.2020р.

Згідно з ч. 3 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Отже на момент розгляду справи строки накладення адміністративного стягнення, визначені ст. 38 КУпАП не сплинули.

Пояснення ОСОБА_1 щодо отримання нового електронного ключа лише у червні 2019 року суд вважає, що такі не є обставинами, які перешкоджали поданню декларації у строки, визначені законом.

Допитані у судовому засіданні свідки сторони захисту ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надали суду пояснення, що у період часу з березня по травень 2020 року ОСОБА_1 постійно мешкала за адресою АДРЕСА_1 . Періодично виходила на прогулянки зі своєю дитиною.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що ОСОБА_1 02.03.2020 року зверталась до неї як сімейного лікаря зі скаргами на здоров`я. Вказала, що 02.03.2020 року у ОСОБА_1 було діагностовано ГРВІ та рекомендовано амбулаторне лікування. Більше зі скаргами на здоров`я чи на повторний огляд ОСОБА_1 не зверталась.

Пояснення вказаних свідків в розумінні ст. 280 КУпАП не розкривають тих обставин, які підлягають встановленню під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а відтак не приймаються судом до уваги.

Разом з тим, суд бере до уваги складні сімейні обставини ОСОБА_1 пов`язані з її хворобою (перебування на амбулаторному лікування з 03.01.2019 по 12.02.2019) та хворобою її доньки (перебування на амбулаторному лікуванні з 13.02.2019 по 01.04.2019). Суд також зважає на те, що за змістом протоколу про адміністративне правопорушення, порушення, яке інкримінується ОСОБА_1 виявлене 20.02.2020 року, тобто після подання ОСОБА_1 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік.

Досліджуючи форму вини в діянні ОСОБА_1 суд бере до уваги положення частини 1 статті 172-6 КУпАП .

Аналіз вказаної норми приводить до висновку, що склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України, є формальним. Обов`язковим елементом його об`єктивної сторони є умисне діяння (бездіяльність), тобто умисне несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, та прокурор, що бере участь в розгляді такого протоколу судом, зобов`язані довести суду наявність в діянні особи, що притягається до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на вчинення вказаних дій.

Такий висновок підтверджується і п. 2 роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017, згідно з яким суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Як вбачається з протоколу від 20.02.2020 № 30 про вчинення адміністративного правопорушення, оперуповноважений, викладаючи суб`єктивну сторону правопорушення, не зазначив про наявність умислу у ОСОБА_1 на вчинення інкримінованих дій.

Прокурором в судовому засіданні, вказано на наявність непрямого умислу в діянні ОСОБА_1 на підтвердження чого пояснено, що остання була ознайомлена про необхідність подання декларації.

Під непрямим умислом слід розуміти ставлення особи до діяння, за якого особа усвідомлювала протиправний характер свого діяння, передбачала його шкідливі наслідки і свідомо припускала їх настання.

Поруч з цим, дії ОСОБА_1 щодо подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, до виявлення даного правопорушення та складання протоколу уповноваженою особою, свідчать про відсутність наміру у ОСОБА_1 ухилятися від обов`язку щодо подання декларації та спростовують наявність непрямого умислу в бездіяльності ОСОБА_1 .

Прокурором не надані, а судом не встановлені беззаперечні докази та обставини, що підтверджують умисел ОСОБА_1 на вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, зокрема наявність у неї відповідного корисливого мотиву, конкретної мети або іншого особистого інтересу чи інтересів третіх осіб у несвоєчасному декларуванні.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 11 КУпАП - адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

З огляду на наведене, суд вважає, що в бездіяльності ОСОБА_1 , яка полягала у несвоєчасному поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування наявна необережна форма вини.

За вказаних обставин суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона складу інкримінованого їй правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 176-2 КУпАП, відповідно, і склад даного правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та вимоги п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 172-6, 247, 283, 284, 287 КУпАП суд,

ПОСТАНОВИВ:

провадження в справі про притягнення до адміністративної ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду через Міловський районний суд Луганської області протягом 10 днів особою, щодо якої її винесено.

Суддя: М.П. Гуцол