Справа № 161/3596/20
Провадження № 3/161/1362/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2020 року

за ст. ст. 173, 185 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

01.03.2020 року о 13:50 год. ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за адресою: АДРЕСА_1 , образливо чіпляючись до доньки ОСОБА_2 на законну вимогу інспектора БУПП у Волинській області Цисюка В.В. припинити неправомірні дії не реагувала та, при цьому, висловлювалась нецензурною лайкою в адресу працівників поліції.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

Крім того, 04.03.2020 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшов протокол про адміністративну правопорушення серії ГП № 130968 від 01.03.2020 року за ст. 183 КУпАП відповідно до якого 01.03.2020 року о 13:40 год., ОСОБА_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на сходинковій площадці біля кв. АДРЕСА_2 , нецензурно і образливо виражалась в адресу доньки ОСОБА_2 , чим порушила громадський порядок і спокій громадян.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в інкримінованих їй адміністративних правопорушеннях не визнала та пояснила суду, що 01.03.2020 року до неї приїхала її донька, з якою в неї наявний триваючий конфлікт. Так, близько 11:30 год. її донька ОСОБА_2 спровокувала скандал в ході якого остання кричала та погрожувала їй, у зв`язку з чим вона рознервувалася та у неї піднявся тиск. Через деякий час в її квартиру прийшли працівники поліції, які почали пред`являти їй необгрунтовані претензії щодо вчинення нею неправомірних дій. Надалі, поліцейські відштовхнувши її проникли до квартири. Ствердила, що вона на той момент не перебувала в стані алкогольного сп`яніння, адміністративні матеріали були складені за її відсутності, а підписати адміністративні протоколи працівники поліції їй не пропонували.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, допитавши свідків, дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП знайшла своє беззаперечне підтвердження в наступних доказах, досліджених судом, а саме у:

-протоколі про адміністративне правопорушення серії ГП № 130964 від 01.03.2020 року, складеному інспектором роти № 2 БУПП у Волинській області ДПП лейтенантом поліції Юр`євою А.М. відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП (а.с. 1);

-письмових поясненнях потерпілої ОСОБА_2 відібраними у неї працівниками поліції 01.03.2020 року на місці події, а також поданими останньою до суду 23.04.2020 року в яких остання зазначила, що її мати ОСОБА_1 проживає разом з її бабусею, яка тяжко хворіє. Так, 01.03.2020 року вона провідувала свою бабусю та виявила, що остання перебуває у важкому стані, у зв`язку з чим вона вирішила викликати бригаду ШМД, однак, її мати ОСОБА_1 перешкоджала її у цьому. Надалі, вона викликала працівників поліції, а також бригаду ШМД та по приїзду яких вони усі потрапили до кв. АДРЕСА_2 , де в той час була ОСОБА_1 та її мати (бабуся ОСОБА_2 ). В ході огляду бабусі медиками та при з`ясуванні обставин працівниками поліції ОСОБА_1 поводила себе агресивно, виражалася в її сторону та в адресу співробітників поліції нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою. На неодноразові зауваження працівників поліції припинити неправомірні дії ОСОБА_1 не реагувала та продовжувала поводити себе агресивно (а.с. 6, 23);

-відеозаписі із нагрудного відеореєстратора інспектора роти № 2 БУПП у Волинській області ДПП лейтенанта поліції Юр`євої А.М. з якого вбачається, що через деякий час, як працівники поліції та бригада ШМД потрапили до квартири, в якій проживає (на той час знаходилася) ОСОБА_1 , остання почала поводити себе агресивно, виражатися в адресу своєї доньки ОСОБА_2 нецензурною лайкою та на неодноразові вимоги працівників поліції, зокрема інспектора роти № 2 БУПП у Волинській області ДПП Цисюка В.В. припинити неправомірні дії, ОСОБА_1 не реагувала, продовжувала виражатися ненормативною лексикою, як в адресу доньки, так і в адресу працівників правоохоронних органів, при цьому погрожуючи їм своїм становищем (а.с. 8);

-поясненнях допитаного в судовому засіданні у якості свідка інспектора роти № 2 БУПП у Волинській області ДПП сержанта поліції Цисюка В.В. який пояснив, що 01.03.2020 року під час несення служби вони у складі екіпажу приїхали на виклик ОСОБА_2 , яка повідомила, що її бабусі, яка перебуває у важкому стані, є загроза здоров`ю. Приїхавши на виклик та, надалі, проникнувши до помешкання, в якому знаходилася вказана бабуся, а також її донька ОСОБА_1 , працівники ШМД розпочали надавати необхідну медичну допомогу. ОСОБА_1 почала поводити себе агресивно, виражатися нецензурною лайкою на його адресу, адресу бригади ШМД та адресу своєї доньки - потерпілрї ОСОБА_2 . На його вимоги припинити неправомірні дії по відношенню до присутніх, зокрема, її доньки ОСОБА_2 , які виражаються в нецензурній лайці, ОСОБА_1 не реагувала та продовжувала протиправні діяння. Згодом, ОСОБА_1 почала себе поводити більш агресивно, почала його штовхати, кидатися на нього, у зв`язку з чим до неї було застосовано спецзасіб «кайданки»;

-поясненнях допитаної в судовому засіданні у якості свідка інспектора роти № 2 БУПП у Волинській області ДПП лейтенанта поліції Юр`євої А.М. яка надала пояснення аналогічні наданим сержантом поліції Цисюком В.В. У своїх пояснення свідок підтвердила ту обставину, що 01.03.2020 року о 13:40 год., ОСОБА_1 перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння нецензурно і образливо виражалась в адресу доньки ОСОБА_2 , при цьому на неодноразові законні вимоги сержанта поліції Цисюка В.В. остання не реагувала, вела себе агресивно, у звязку з чим до неї було застосовано фізичну силу (застосовано спецзасіб «кайданки»).

Об`єктивних підстав ставити під сумнів показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у суду немає, належних та допустимих доказів будь-якої зацікавленості свідків у результаті розгляду справи, ОСОБА_2 суду не надано, а судом в ході розгляді справи не отримано.

Той факт, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співробітниками поліції, сам по собі, на думку суду, не свідчить про їх зацікавленість у результаті розгляду даної справи.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 попереджені судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від дачі показань за ст. ст. 384, 385 КК України, що підтверджується їх підписами, тому у суду відсутні підстави ставити під сумнів дані покази (а.с. 24, 25).

Крім того, показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 об`єктивно узгоджуються з подіями, відображеними на відеозаписі з нагрудного відеореєстратора патрульного поліцейського та іншими доказами, наявними у матеріалах справи.

Також, суд звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_1 станом на день розгляду даної справи судом зі скаргами на неправомірні дії працівників поліції не зверталася, а тому у суду відсутні підстави вважати, що інспектори поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час здійснення ними службових обов`язків діяли неправомірно.

Таким чином суд вважає, що в судовому засіданні беззаперечно знайшла своє підтвердження та обставина, що ОСОБА_1 пребуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , образливо чіпляючись до доньки ОСОБА_2 , тобто вчиняючи відносно неї неправомірні дії, на неодноразові законні вимоги інспектора БУПП у Волинській області Цисюка В.В., який перебував при виконанні службових обов`язків, припинити неправомірні дії не реагувала та, при цьому, висловлювалась нецензурною лайкою в адресу працівників поліції.

Диспозицією ст. 185 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків.

У відповідності до п. 7 постанови Пленум Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» №8 від 26.06.1992 року (зі змінами) роз`яснено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, що адміністративна відповідальність за ст.185КУпАП настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

Дане правопорушення обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні ним службових обов`язків, оскільки вимога працівника міліції або розпорядження це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, який має бути законодавчо обґрунтований.

Крім того, непокора повинна бути розпорядженню або вимозі, тобто побажання або прохання, висловлені так, що заперечення є не припустимими. Водночас, якщо поліцейський робить зауваження або висловлює міркування, то й підстава для притягнення до адміністративної відповідальності як така відсутня. При цьому, вимога або розпорядження поліцейського повинні бути законними, тобто ґрунтуватися на приписах чинного законодавства, а не просто на бажанні представника правоохоронного органу чи його внутрішньому переконанні.

Виходячи з наведеного, на наявність складу даного правопорушення в діях особи впливає не лише вимога, яка була поставлена працівниками поліції, але і у зв`язку з чим вона висувалась.

За таких обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

Диспозицією ст. 173 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дрібного хуліганства, тобто нецензурної лайки в громадських місцях, образливого чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

З наведеного слідує, що об`єктивну сторону складу дрібного хуліганства становлять такі діяння: 1) нецензурна лайка в громадських місцях; 2) образливе чіпляння до громадян; 3) інші подібні дії, за умови, що кожне із цих діянь порушує громадський порядок і спокій громадян, а обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього правопорушення є хуліганський мотив поведінки особи, яка вчиняє зазначені вище дії.

Статтею 62 Конституції України імперативно визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь які фактичні дані на основі яких у встановленому законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 252 КУПАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В матеріалах справи відсутні докази того, що 01.03.2020 року о 13:40 год., ОСОБА_1 нецензурно і образливо виражалась в адресу доньки ОСОБА_2 саме в громадському місці, чим, як наслідок, було порушено громадський порядок і спокій громадян.

Так, у своїх письмових поясненнях від 23.04.2020 року, які були подані до суду потерпіла ОСОБА_2 зазначила, що її мати ОСОБА_1 висловлювалась в її сторону нецензурною лайкою в той момент, коли вона перебувала в приміщенні квартири.

Вищезазначену обставину також підтвердили в судовому засіданні допитані у якості свідків інспектори роти № 2 БУПП у Волинській області ДПП Юр`єва А.М. та Цисюк В.В.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, тобто нецензурної лайки в громадських місцях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Суд наголошує, що між ОСОБА_1 та її донькою ОСОБА_2 відбувався в житловому приміщенні (квартирі), яке не підпадає під поняття «громадського місця».

Вище вказані дії ОСОБА_1 , вчинені у відношенні її доньки ОСОБА_2 , можуть містити ознаки іншого адміністративного правопорушення, однак не дрібного хуліганства.

За наведених обставин суд вважає, що провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ознаками ст. 173 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

При визначенні виду та розміру стягнення, судом враховується характер вчинених адміністративних правопорушень, особу порушника, його майновий стан.

Обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не вбачаються.

Враховуючи всі обставини справи, суд приходить до висновку, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Дана міра адміністративного стягнення, на думку суду, буде необхідною і достатньою для попередження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від скоєння нових адміністративних правопорушень.

На підставі ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір з ОСОБА_5 слід також стягнути судовий збір у сумі 420 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 173, 185, п. 1 ст. 247, ст. ст. 283-284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ознаками ст. 173 КУпАП в зв`язку відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська