Номер провадження: 33/813/587/20
Номер справи місцевого суду: 523/895/20
Головуючий у першій інстанції Лупенко А. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2020 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 05 березня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.4 ст.122 Кодексу України про адміністративні првопорушення,

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, перебуваючого у шлюбі, маючого на утриманні дитину, 2014 року народження,

визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 Кодексу України про адміністративні праопорушення (далі КупАП) та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680 грн. на користь держави та стягнуто судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 11.01.2020 року, об 11 годині 10 хвилин, керуючи автомобілем «Opel Vectra», д/н НОМЕР_1 у м.Одесі по вул. Добровольського, 71-А, під час руху заднім ходом не впевнився у безпечності та не надав дорогу автомобілю «Mitsubishi», д/н НОМЕР_2 , який різко загальмував та змінив напрямок руху, щоб уникнути зіткнення, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.122 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою, 14.04.2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що вважає постанову суду незаконною, такою, що винесена з грубим порушенням норм процесуального права, посилаючись на те, що матеріали справи не містять доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, а тому просить постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Також в апеляційній скарзі порушується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки копія оскарженої постанови була вручена йому лише 10.04.2020 року, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав 14.04.2020 року, тому строк на апеляційне оскарження ним не пропущений.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, яка містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційна скарга підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що 05.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю залучення захисника до участі у справі (а.с.9).

Незважаючи на це, 05.03.2020 року Суворовський районний суд м. Одеси виніс постанову, якою визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4. ст.122 КУпАП.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів того, що копія постанови була вручена ОСОБА_1 у встановлений ст. 285 КУпАП триденний строк з моменту винесення, інформації щодо дати отримання ним копії постанови поштою у матеріалах справи також немає, натомість доводи ОСОБА_1 про отримання ним копії постанови лише 10.04.2020 року, матеріалами справи не спростовані.

Таким чином, зазначені обставини свідчать про те, що строк на апеляційне оскарження був пропущений апелянтом з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що апеляційний перегляд судового рішення гарантовано учасникам справи п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, статтею 6 Європейської Конвенції «Про права людини і основоположних свобод» та практикою Європейського суду з прав людини.

Що стосується суті апеляційної скарги, то апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За змістом статті 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП встановлено що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому для притягнення особи до адміністративної відповідальності обсяг доказів, долучених до матеріалів справи, в їх сукупності повинен бути необхідним та достатнім для беззаперечного висновку про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції під час розгляду справи відступив від принципу повноти, всебічності та об`єктивності розгляду справи, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про доведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП.

Так, в оскаржуваній постанові суд взагалі не послався на зміст доказів, якими підтверджується доведеність винуватості ОСОБА_1 , не навів їх аналіз та не надав їм оцінку. Судом лише зазначено, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями іншого учасника пригоди ОСОБА_2 та іншими матеріалами справи.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, з огляду на таке.

Під час розгляду справи суд першої інстанції не дослідив та не надав належну оцінку доказам, долученим до матеріалів справи, а лише формально виклав їх перелік у постанові.

При цьому, поряд з протоколом про адміністративне правопорушення та поясненнями свідка ОСОБА_2 суд також зазначив, що винуватість ОСОБА_1 підтверджують також «інші матеріали справи», однак окрім протоколу та пояснень будь-яких інших матеріалів з Управління патрульної поліції до суду не надходило.

Також судом не взяті до уваги процесуальні порушення, допущені працівниками поліції під час складання матеріалів справи.

Зокрема, працівниками УПП в м. Одесі не складено схеми місця пригоди з відображенням та фіксацією на ній всіх об`єктів та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин.

Не враховано судом і тієї обставини, що у протоколі міститься зроблений ОСОБА_1 напис про те, що він не згоден з протоколом та долучає письмові пояснення, однак самі пояснення ОСОБА_1 до матеріалів справи не долучені та до суду не направлені.

Крім того, як слушно зазначає в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , пояснення свідка ОСОБА_2 складені з процесуальними порушеннями, оскільки на їх бланку міститься напис про те, що пояснення відбираються інспектором 1 взводу 8 роти 1 батальйону УПП Шаляпіним О.С. у лейтенанта Гринько Р.Ю., а сам текст пояснень не містить підпису, посади та ініціалів працівника патрульної поліції, який їх відбирав. Таким чином, суду апеляційної інстанції не зрозуміло, яка саме посадова особа відбирала пояснення у ОСОБА_2 та чи мала така особа повноваження на відібрання відповідних пояснень.

Також у зазначених поясненнях ОСОБА_2 не міститься даних щодо порушення ОСОБА_1 будь-яких правил дорожнього руху, оскільки містяться лише відомості про те, що він виїжджав заднім ходом з міжквартального проїзду, що саме по собі не утворює складу будь-якого адміністративного правопорушення. У зазначених поясненнях не вказано, що саме цим маневром ОСОБА_1 створив небезпеку для інших учасників дорожнього руху чи створив аварійну ситуацію, а причина зміни напрямку руху та екстреного гальмування у поясненнях не міститься.

Таким чином, судом встановлено, що УПП в м. Одесі не надано жодного належного підтвердження щодо факту здійснення адміністративного правопорушення, крім протоколу. Проте, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а викладені в ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В суді апеляційної інстанції заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 повністю підтвердив свої доводи. В свою чергу представник УПП в Одеській області до суду апеляційної інстанції не з`явився і будь-яких доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 122 КУпАП, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання через начальника УПП в Одеській області 30.04.2020 року (а.с.27,28).

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) в справі «Allen проти Сполученого Королівства» така практика, коли суддя є одночасно і стороною обвинувачення, і представником судової влади чинить негативний вплив на неупередженість судів; практичну реалізацію принципу рівності сторін і змагальності.

Вказане рішення ЄСПЛ стосується всіх посадових осіб, які складають протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, а потім направляють на розгляд до суду відповідно до вимог КУпАП.

Суд в своїх прецедентних рішеннях зазначив, що практичність та ефективність гарантій при тлумаченні та застосуванні положень Конвенції стосується і права, закріпленого в статті 6 пункту 2 Конвенції - презумпції невинуватості (справи «Allen проти Сполученого Королівства», рішення від 12 липня 2013 року п.п.92-93, «Allenet de Ribemont проти Франції», рішення від 10 лютого 1995 року, п. 35).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Тобто усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься і в ст. 62 Конституції України.

Вищевикладені обставини були залишені судом першої інстанції поза увагою, що свідчить про істотну неповноту та однобічність розгляду справи, що є безумовною підставою для скасування постанови.

Разом з цим, апеляційний суд констатує, що матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів, які свідчили би про наявність в діях ОСОБА_1 ознак будь-якого адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, серед іншого, скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, оскаржувану постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити на підставі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 05 березня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 05 березня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда