Справа №521/2256/20
Номер провадження 3/521/1822/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.05.2020 року суддя Малиновського районного суду м. Одеси Старіков О.О., розглянувши матеріали, які надійшли з УСР в Одеській області ДСР Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №21/2020 від 11.02.2020 року, вбачається, що ОСОБА_1 , після звільнення з посади старшого інспектора відділу охорони в ДУ «Південна виправна колонія №51» 27.11.2018 року, подав декларацію особи, яка припинила виконання функцій держави та місцевого самоврядування за 2018 рік 27.01.2020 року, чим порушив п.2 ч.2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції».

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину визнав та пояснив, що він звільнився з роботи у зв`язку з тим, що батько його дружини хворів на онкологічне захворювання та він для догляду за ним звільнився з роботи. Після того як поновився на роботі, то знов подав декларацію. У судовому засіданні щиро розкаявся та просив не застосовувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Прокурор у судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винним та накласти на нього адміністративне стягнення.

Розглянувши матеріали справи, суддя вважає за необхідне визнати ОСОБА_1 винним з наступних підстав.

Диспозиція статті 172-6 КпАП України є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм.

Так, відповідно до п.2 ч.2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» передбачено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" п.2 ч.1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції», зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому ч.1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Для кваліфікації діяння, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КпАП України необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

Таким чином, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддею було встановлено, що він подав електронну декларацію за 2018 рік після звільнення 27.01.2020 року, тобто поза строком, передбаченим ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції».

Щодо суб`єктивної сторони скоєння правопорушення, то необхідно зазначити, що конструктивною ознакою правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КпАП України є несвоєчасне подання декларації без поважних причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

Суб`єктивна сторона цього правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Суддя вважає, що вказані ОСОБА_1 обставини, не є поважними причинами несвоєчасного подання декларації.

Таким чином, ОСОБА_1 мав можливість подати декларацію з 01.01.2019 року по 01.04.2019 року, але це не зробив.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ «Гавенда проти Польщі» зазначено, що якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право.

Суддя вважає за необхідне зазначити, що розглядаючи вищевказане рішення ЄСПЛ через призму даної справи про адміністративне правопорушення, можливо зробити висновок, що п.2 ч.2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» містить досить зрозумілі й чіткі формулювання, які дають громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими вони можуть бути притягнені до адміністративної відповідальності, тож вони можуть передбачити наслідки його застосування, що не суперечить принципові верховенства права.

За таких обставин, суддя вважає, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КпАП України, за кваліфікуючою ознакою несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Щодо накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, то суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до ч.2 ст. 33 КпАП України при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставиною, яка відповідно до ч.1 ст. 34 КпАП України, пом`якшує покарання, є щире розкаяння.

Обставини, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 35 КпАП України, суддею не встановлені.

Враховуючи форму вини ОСОБА_1 у вигляді непрямого умислу, наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме щире розкаяння, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу ОСОБА_1 , а саме те, що він раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, в даному випадку, суддя вважає за необхідне, відповідно до ст. 22 КпАП України, звільнити його від адміністративної відповідальності та обмежитись усним зауваженням.

Керуючись ст.ст. 9-11, 22, 172-6, 221, 252, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КпАП України.

На підставі ст. 22 КпАП України звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності та обмежитись усним зауваженням.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: О.О. Старіков