Справа № 592/4675/20
Провадження № 3/592/867/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Косолап Марина Миколаївна, за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли від Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Суми, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , працюючої ПМПВ Юніта пакувальником, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

за частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 322372 від 17.03.2020 ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення за те, що не виконує обов`язки щодо виховання своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виразилося в тому, що остання 13.03.2020 з 22 год. 00 хв. була відсутня за місцем мешкання та її місце знаходження було невідомо, та малолітня перебувала в розшуку як безвісті відсутня.

У судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснила, що коли вона прийшла додому її донька вискочила з дому з хлопцем, якого вона не знає. Вони з сином пішли її шукати, а потім побачили, що донька з хлопцем сіли в таксі та поїхали в невідомому напрямку. На телефонні дзвінки донька не відповідала, був вимкнений телефон. Вона зателефонувала в поліцію у зв`язку з тим, що не знала з ким і куди поїхала донька і не знала, що в такому випадку робити. Вранці донька повернулася та пояснила, що вони з хлопцем гуляли всю ніч, а не поверталася додому бо боялася, що мати буде на неї кричати.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

ОСОБА_1 ставиться за провину вчинення адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частина перша статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Тобто, адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає у разі ухилення батьків від виконання обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням їхнього належного виховання, навчання та створення необхідних умов життя.

Із доданих до протоколу до адміністративне правопорушення матеріалів вбачається, що 13.03.2020 о 00 год. 07 хв. до чергової частини Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області від ОСОБА_1 надійшло повідомлення про те, що її неповнолітня донька 13 років ОСОБА_2 постійно зникає з дому та спілкується з сумнівними друзями, внаслідок чого у них виникають конфлікти. Донька на даний час відсутня за місцем мешкання.

13.03.2020 о 02 годині 47 хвилин до чергової частини Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області від ОСОБА_1 надійшло повідомлення про те, що 12.03.2020 близько 22 год. 00 хв. неповнолітня донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пішла з дому та не повернулась.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 від 13.03.2020 12.03.2020 близько 19 год. 30 хв. її донька пішла з дому щоб віддати гроші за телефон у сумі 600 грн. хлопцю на ім`я ОСОБА_3 . О 21 год. 00 хв. телефон доньки був поза зоною досяжності. Приблизно о 22 год. 00 хв. знайшла доньку разом з невідомим хлопцем біля будинку за місцем мешкання, донька почала тікати. Через деякий час близько 23 год. 00 хв. на районі знайшла доньку, донька попросила зателефонувати в таксі та викликати таксі, сіла в таксі і поїхала з невідомим хлопцем, після цього доньки не було.

13.03.2020 о 06 год. 30 хв. донька повернулась додому у тверезому стані, без синців чи будь-яких інших ушкоджень, повідомила, що вона всю ніч гуляла, з ким гуляла повідомити не захотіла.

Права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини встановлено статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, № 2402-III, статтями 150, 180 Сімейного кодексу України.

Обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини закріплений у статті 150 Сімейного Кодексу України. До кола обов`язків батьків входить турбота про здоров`я, фізичний, психічний і моральний розвиток дитини. У розумінні положень частини 1 статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до частини 4 статті 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Таким чином, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

При цьому у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування.

Виходячи з наведеного, ухилення від виконання батьківських обов`язків (об`єктивна сторона складу правопорушення, передбаченого частино 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення) може проявлятись у різних формах.

В даному випадку суть порушення, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не відповідає диспозиції частини 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та не містить всіх ознак об`єктивної сторони даного правопорушення, які характеризують зовнішню сторону даного правопорушення. Зокрема, не зазначено, в чому саме полягало ухилення останньої від виконання обов`язків щодо виховання дитини, не конкретизовані норми законодавства, якими ці обов`язки передбачені та вимоги якого порушено.

За містом статей 279, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення. Суддя не має права у постанові за наслідками розгляду вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, або їх виключати.

Будь-які дані про ухилення чи невиконання покладених на ОСОБА_1 батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, виховання та навчання малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у матеріалах адміністративної справи відсутні.

Відповідно до вимог статті 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь.

Проаналізувавши вищенаведені докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних та допустимих доказів, які б доводили поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції частини 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які б підпадали під ознаки ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання її малолітньої доньки ОСОБА_2 за обставин викладених у протоколі.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, відсутність події і складу адміністративного правопорушення за обставин викладених у протоколі, що є предметом розгляду.

З огляду на викладене, оскільки будь-яких доказів, які б поза розумним сумнівом доводили вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення матеріали справи не містять, то вважаю за необхідне на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити відносно неї провадження в справі.

Керуючись частиною 1 статті 184, пунктом 1 статті 247, пунктом 3 частини 1 статті 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у справ про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя М.М. Косолап