Справа № 185/2267/20
Провадження № 3/185/744/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2020 року суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Мицак М.С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Павлоградського ВП ГУНП України в Дніпропетровської області щодо:

МАМЕДОВА ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонера, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу від 25 березня 2020 року гр. ОСОБА_2 25.03.2020 р., о 08.28 год., знаходячись на території ринку по вул. Горького, 157, м. Павлограда, здійснював торгівлю картоплею та квасолею без гігієнічних перчаток та маски, чим порушив пп. 3 п. 2 Постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 р. та ст. 10 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб».

ОСОБА_2 не з`явився, але був належним чином повідомлений про дату і час розгляду справи.

Так, на підтвердження протоколу було надано рапорт працівника поліції, письмові пояснення ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відповідно до яких ОСОБА_2 здійснював торгівлю картоплею тез гігієнічних рукавичок, а також без маски, а також неякісний фотознімок із зображенням на ньому продавця та самого товару, але наведені докази не спростовують наступного.

Диспозиція ст. 44-3 КУпАП є бланкетною (відсильною), а тому при складенні протоколу про адміністративне правопорушення за цією статтею обов`язковим є посилання на спеціальні норми законодавства, що встановлюють правила карантину. У протоколі про адміністративне правопорушення поліцейський посилається на п.п.3 п.2 постанови КМУ №211 від 14.03.2020 року, якого взагалі не існує. Правила карантину встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Даний пункт в редакції, яка діяла станом на 25 березня 2020 року, викладений таким чином: «заборонено роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту», тобто так, що суб`єктам господарювання заборонено вести певну діяльність, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування. Таким чином, мова йде про певні заборони і вимоги саме до суб`єктів господарювання.

Відповідно до положень Господарського кодексу України суб`єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

У протоколі і додатках до нього не зазначено будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_2 є будь-яким суб`єктом господарювання і що він не забезпечив персонал засобами індивідуального захисту.

Більше того, станом на 25 березня 2020 року жодним нормативним актом не затверджено перелік засобів індивідуального захисту для працівників вищеперерахованих дозволених сфер господарської діяльності, тобто відсутня правова визначеність.

Тому в даному аспекті суд бере до уваги практику ЄСПЛ. Як вказав Європейський Суд у рішенні по справі «Ольссон проти Швеції», норма національного закону не може розглядатися як право, якщо її не сформульовано з достатньою точністю так, щоб громадянин мав змогу, якщо потрібно, з відповідними рекомендаціями, до певної міри передбачити наслідки своєї поведінки. Згідно з усталеною практикою Європейського суду поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «C.G. та інші проти Болгарії» та ін). Окрім того, Європейський суд зазначає, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах «Вєренцов проти України», «Кантоні проти Франції»).

Таким чином, беручи до уваги викладене та те, що у протоколі та доданих до нього матеріалах відсутні дані стосовно того, що ОСОБА_2 здійснював вказану у протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 171574 від 25.03.2020 року діяльність в якості суб`єкта господарювання, він в розумінні статті 44-3 КУпАП не є суб`єктом вказаного адміністративного правопорушення.

Тому в діях ОСОБА_2 відсутні порушення ст. 44-3 КУпАП і провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього за ст. 44-3 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 283, 284 КУпАП,

У ОСОБА_5 В А Л И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, щодо ОСОБА_6 закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі скарги в 10-денний строк з дня ухвалення постанови.

Суддя М.С. Мицак