Справа № 344/3026/20
Провадження № 33/4808/227/20
Категорія ст. 124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б.
Суддя-доповідач Повзло
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю осіб: ОСОБА_1 та його захисника Стрипи Ігоря Степановича, потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу захисника Стрипи І.С., що діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.05.2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі апелянт захисник Стрипа І.С., просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити. Вважає, що суд першої інстанції розглянув справу однобічно, неповно та необ`єктивно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки не підтверджені доказами. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що: 1) суддя прийняв рішення без допиту свідка ОСОБА_3 , незважаючи на задоволення клопотання сторони захисту про його допит; 2) схема місця ДТП не несе жодної інформації про наявність дорожніх знаків, дорожньої розмітки, в той час як відеозаписом зафіксовано наявність пішохідного переходу, дорожньої розмітки; 3) неповне викладення в постанові суду пояснень ОСОБА_1 в частині того, що зіткнення відбулось на неврегульованому перехресті, де його транспортний засіб мав перевагу в русі; 4) безпідставне посилання в рішенні суду на рапорт поліції, як на доказ вини ОСОБА_1 , без безпосереднього допиту в судовому засіданні працівника поліції, що його склав; 5) висновки суду ґрунтуються виключно на поясненнях другого учасника ДТП водія ОСОБА_2 , які не відповідають дійсності; 6) безпідставне посилання суду на те, що ОСОБА_1 не надав переваги в русі, в той час як вказана дорога має лише одну смугу руху, немає знаків пріоритету, та автомобілі, які на відеозаписі події, рухались в одному напрямку з водієм ОСОБА_2 , зупинились, надаючи дорогу автомобілю ОСОБА_1 ; 7) суддею не надано оцінки тієї обставини, що ОСОБА_1 рухався з мінімальною швидкістю, оскільки був затор, та завчасно увімкнув покажчик лівого повороту, транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_3 , що зупинився перед перехрестям, пропускав транспортний засіб ОСОБА_1 , надаючи йому перевагу в русі, та оскільки з правої сторони транспортних засобів, які б наближались, не було, а з лівої сторони всі транспортні засоби стояли, ОСОБА_1 продовжив рух з мінімальною швидкістю, в той час як автомобіль під керуванням ОСОБА_2 , рухався без увімкнених покажчиків поворотів по зустрічній смузі руху. На думку апелянта, водій ОСОБА_2 перетнув суцільну лінію, рухався по зустрічній смузі, порушив правила проїзду перехрестя та здійснив обгін інших транспортних засобів на перехресті та на пішохідному переході, а тому у ДТП винуватим є саме водій ОСОБА_2 , який не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, та не реагував на її зміни, тобто порушив п.п. 2.3 «б», 9.2, 12.1, 12.3, 14.2 «б», 14.6 «в», 16.12 та розділ 34 ПДР України.

В доповненні до апеляційної скарги захисник Стрипа І.С. посилається на те, що на його думку, суд першої інстанції безпідставно вважає доказом вини ОСОБА_1 рапорт працівника поліції, який відповідно до ст. 251 КУпАП не входить до переліку доказів, яким суд обґрунтовує свої висновки, а тому, не може вважатись допустимим. Звертає увагу на те, що зіткнення відбулось на неврегульованому перехресті, а тому перевага в русі надається транспортному засобу, що наближається праворуч. Крім того, наголошує на п. 18.4 ПДР України, який зобов`язую водіїв транспортних засобів зменшити швидкість чи зупинити транспортний засіб перед пішохідним переходом, що не було виконано водієм ОСОБА_2 .

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_1 24.02.2020 року о 08-20 год. керуючи транспортним засобом марки "Mitsubishi" д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи із вул.Слобідська, наліво, не надав переваги в русі транспортному засобу "Chevrolet Aveo" д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по вул. Набережна, та скоїв з ним зіткнення, чим порушив п. 2.3 б), п. 10.2 ПДР України, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

В судове засідання з`явились: ОСОБА_1 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, його захисник Стрипа І.С. - роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП; ОСОБА_2 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 269 КУпАП.

Сторона захисту заявила клопотання про долучення письмових доказів, яке було задоволено.

Під час апеляційного розгляду:

- ОСОБА_1 та його захисник Стрипа І.С. підтримали доводи апеляційної скарги, просили провадження по справі закрити, оскільки вважають винуватим у вчиненні ДТП другого водія - ОСОБА_2 ;

- ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги апелянта, просив постанову суду залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, постанову місцевого суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 283 КУпАП, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

За вимогами ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, під час судового розгляду в суді першої інстанції були допитані учасники ДТП - водії транспортних засобів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також досліджені письмові докази, зокрема 1) протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 311507 від 24.02.2020 року (а.п. 1); 2) схема місця ДТП (а.п. 2); 3) пояснення водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 24.02.2020 року, наданих ними працівникам поліції безпосередньо після вчинення ДТП (а.п. 4-5); пояснення водія ОСОБА_3 від 24.02.2020 року, який був свідком ДТП (а.п. 3); 4) фотознімки (а.п. 19-21, 32-33); 5) відеозаписи (а.п. 22, 34) та інші наявні у справі докази.

Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення у порушення ним п. 2.3 «б», п. 10.2 ПДР України.

Пунктом 10.2 ПДР України передбачено, що виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Отже, відповідно до вказаного вище п. 10.2 ПДР України водій зобов`язаний перед виїздом на таку територію або виїжджаючи з неї, давати дорогу іншим учасникам дорожнього руху, траєкторію яких вони перетинають.

В п.п. «б» п. 2.3 ПДР України наголошено на тому, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що 24.02.2020 року близько 08-00 год. він виїжджав з вул. 23 серпня на вул. Набережна, в бік м. Івано-Франківськ, в той момент, коли транспортні засоби, які рухались по вул. Набережна, зупинились та надали йому можливість здійснити поворот ліворуч, транспортний засіб "Chevrolet Aveo" під керуванням водія ОСОБА_2 , здійснював обгін цих транспортних засобів, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху на швидкості, та вчинив зіткнення з його транспортним засобом, в той час коли його транспортний засіб майже здійснив поворот. Вважав, що дорога по якій він рухався є головною і тому вона має перевагу в русі.

Аналогічні пояснення водій ОСОБА_1 надав як в суді першої інстанції, так й працівникам поліції, одразу після зіткнення (а.п. 35, 5).

Водій ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що 24.02.2020 року він їхав у лівій смузі руху по головній дорозі по вул. Набережна у напрямку м.Івано-Франківськ, де з прилеглої території на головну дорогу виїжджав автомобіль під керуванням водія ОСОБА_1 , в насідок чого відбулось зіткнення їх транспортних засобів.

Аналогічні пояснення водій ОСОБА_2 надав в суді першої інстанції (а.п. 35).

З пояснень наданих ОСОБА_2 працівникам поліції 24.02.2020 року, вбачається, що він не заперечує того факту, що здійснював обгін транспортних засобів шляхом виїзду на смугу зустрічного руху, та підтвердив, що на цій ділянці дороги відсутня будь-яка розмітка (а.п. 4).

Заслухавши пояснення водіїв, вважаю, що до пояснень водія ОСОБА_1 належить відноситись критично, оскільки його твердження спростовуються дослідженими доказами по справі.

Так, відповідно до п. 1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Зі схеми ДТП вбачається, що зіткнення транспортних засобів «Chevrolet Aveo» під керуванням водія ОСОБА_2 , з автомобіль марки «Mitsubishi Lancer» під керуванням водія ОСОБА_1 , відбулось на вул. Набережна (а.п. 2), тобто на автошляху «траса Н09», що є автомобільною дорогою загального користування державного значення.

Наведене вбачається й з долученої до матеріалів провадження схеми перехрестя вул. Набережна ім. Стефаника вул. 24 Серпня с. Крихівці, наданої КП «Муніципальна Дорожня компанія» (а.п. 31).

Також вбачається, що вул. Набережна, по якій здійснював рух транспортний засіб «Chevrolet Aveo», та вулиця, по якій рухався автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», утворюють перехрестя.

В протоколі про адміністративне правопорушення ця вулиця вказана як Слобідська, разом з тим, ОСОБА_1 вказує, що ця вулиця має назву вул. 24 Серпня.

Інші учасники судового розгляду вказаний факт не заперечували та не спростовували.

Разом з тим, ця обставина не впливає на законність судового рішення, не порушує право на захист, та не є тією обставиною, яка спростовує висновки суду першої інстанції.

Вулиця Слобідська та вулиця 24 Серпня розташовані на незначній відстані одна від одної, що є загальновідомою обставиною.

Доводи апелянта в тій частині, що вказані дороги утворюють перехрестя нерівнозначних доріг, оскільки не містять дорожньої розмітки та відповідних дорожніх знаків, не є слушними, виходячи з загально відомої обставини, тобто інформації, яка не потребує доказування, в частині того, що вул. Набережна є автомобільною дорогою загального користування державного значення - «траса Н09», що, в свою чергу, свідчить про те, що вул. Слобідська як і вул. 24 Серпня, є другорядними дорогами по відношенню до автошляху, не зважаючи на наявність або відсутність відповідних дорожніх знаків.

Разом з тим, у порушення вимог п.п. "б" п. 2.3, п. 10.2 ПДР України, водій ОСОБА_1 , під час руху та, виїзду на вул. Набережна, що є автомобільною дорогою загального користування державного значення, не надав переваги в русі автомобілю марки «Mitsubishi Lancer», який рухався по ній, та здійснював маневр обгону транспортних засобів по зустрічній полосі, що свідчить про те, що ОСОБА_1 був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не зреагував на її зміну, виїжджаючи фактично з другорядної дороги на головну дорогу, внаслідок чого й відбулась дорожньо-транспортна пригода.

При цьому, з дослідженої схеми ДТП, на якій вказано розташування автомобілів після зіткнення, а також із характеру пошкоджень, які отримали автомобілі внаслідок зіткнення, вбачається, що подія дорожньо-транспортної пригоди відбулась саме у такий спосіб, як це вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, що також у повній мірі узгоджується з показаннями учасників ДТП(а.п. 2).

Матеріали провадження, окрім іншого, містять й пояснення водія ОСОБА_3 , який був очевидцем ДТП, з пояснень якого вбачається, що він рухався по вул. Набережна в бік вул. Довженка в м. Івано-Франківськ, в той час як автомобіль «Mitsubishi Lancer» сірого кольору намагався виїхати з другорядної дороги, внаслідок чого зупинились всі автомобілі, автомобіль марки «Chevrolet Aveo» рухався по зустрічній смузі, і здійснив ДТП з автомобілем марки «Mitsubishi Lancer» (а.п. 3).

Вказані пояснення узгоджують з поясненнями водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині напрямку руху транспортних засобів.

Показання водія ОСОБА_1 в частині того, що дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини водія ОСОБА_2 , який, як зазначено в апеляційній скарзі, в порушення п.п. 2.3 «б», п. 9.2, п. 12.1, п. 12.3, п. 14.2 «б», п. 14.6 «в», п.16.12 та розділ 34 ПДР України, перед початком виконання маневру обгону не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів, не впливають на доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним п.п. "б" п. 2.3, п. 10.2 ПДР України.

В той же час, відсутність або наявність вини ОСОБА_2 у порушенні ним певних пунктів ПДР України, не є переметом розгляду справи про адміністративне правопорушення про обвинувачення ОСОБА_1 , виходячи з того, що розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення складного лише відносно ОСОБА_1 у порушенні останнім п.п."б" п. 2.3, п. 10.2 ПДР України (а.п. 1).

Питання про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення повинно розглядатися у встановленому законом порядку за умови складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення уповноваженою посадовою особою.

Незважаючи на не визнання своєї вини ОСОБА_1 , аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності істотних суперечностей, вважаю, що суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. "б" п. 2.3, п. 10.2 ПДР України, що знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з даною пригодою.

Таким чином вважаю, що висновки суду першої інстанції про те, що своїми діями, які виразились у порушенні ОСОБА_1 правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, останній вчинив адміністративне правопорушення, ознаки якого передбачені ст. 124 КУпАП, ґрунтуються на досліджених апеляційних судом доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами у справі є будь-які дані, на основі яких орган (посадова особа) встановила наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

В той же час, доводи апелянта про неприпустимість посилання в рішенні суду на рапорт працівника поліції, як на доказ вини ОСОБА_1 , за умови його відсутності в матеріалах провадження, не впливають на законність судового рішення, оскільки такого рапорту матеріали провадження не містять.

Практика Європейського суду з прав людини вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Вважаю, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на сукупності всіх доказів, які були належним чином перевірені судом першої інстанції в частині їх допустимості, належності та достатності, та поза всяким розумним сумнівом доводить наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що суддя прийняв рішення без допиту свідка ОСОБА_3 , незважаючи на задоволення клопотання сторони захисту про його допит, не є істотним порушення вимог закону та безумовною підставою для скасування судового рішення, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що судом першої інстанції були прийняті заходи для виклику свідка ОСОБА_3 , його неявка не перешкоджала суду прийняти рішення по суті за наявності інших доказів, за умови, що оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили (а.п. 25).

Наявних в матеріалах провадження відеозаписів ДТП, фотознімків, та відеозапису місця ДТП, що надані сторонами провадження, як безсторонніх доказів цієї події, так й встановлення місця ДТП, достатньо для надання оцінки поясненням учасників ДТП та прийняття рішення по суті апеляційної скарги.

Доводи апелянта в частині того, що схема місця ДТП не несе жодної інформації про наявність дорожніх знаків, дорожньої розмітки, в той час як відеозаписом зафіксовано наявність пішохідного переходу, дорожньої розмітки, не впливають на доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні ним п.п. "б" п. 2.3, п. 10.2 ПДР України.

Питання щодо неповного викладення в постанові суду пояснень ОСОБА_1 в частині того, що зіткнення відбулось на неврегульованому перехресті, де його транспортний засіб мав перевагу в русі, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Твердження апелянта про те, що висновки суду ґрунтуються виключно на поясненнях другого учасника ДТП водія ОСОБА_2 , є безпідставне, оскільки з мотивувальної частини рішення вбачається, що судом першої інстанції досліджено всі докази, що містяться в матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: протокол серії ДПР18 № 311507 від 24.02.2020 року про адміністративне правопорушення, схема місця дорожньо-транспортної пригоди від 24.02.2020 року, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також фото-та відеоматеріали, що містяться на оптичних дисках (а.п. 36).

Доводи апелянта про безпідставне посилання суду на те, що ОСОБА_1 не надав переваги в русі, в той час як вказана дорога має лише одну смугу руху, немає знаків пріоритету, та автомобілі, які на відеозаписі події, рухались в одному напрямку з водієм ОСОБА_2 , зупинились, надаючи дорогу автомобілю ОСОБА_1 , не мають під собою підґрунтя, оскільки сам по собі факт зупинки транспортних засобів, не надають право ОСОБА_1 не виконувати приписи ПДР України, зокрема в частині того, щоб бути уважним, слідкувати за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміну тощо.

Посилання сторони захисту на те, що суддею суду першої інстанції не надано оцінки тієї обставини, що ОСОБА_1 рухався з мінімальною швидкістю, в той час як автомобіль під керуванням ОСОБА_2 рухався без увімкнених покажчиків поворотів по зустрічній смузі руху, не впливають на доведеність винуватості ОСОБА_1 у недотриманні ним п.п. "б" п. 2.3, п. 10.2 ПДР України.

Доводи апелянта про винуватість в ДТП водія ОСОБА_2 внаслідок перевищення саме ним швидкості руху, є неспроможні, за умови, що ОСОБА_1 зобов`язаний був перед виїздом на вул. Набережна, що є автомобільною дорогою загального користування державного значення - «траса Н09», давати дорогу іншим учасникам дорожнього руху, траєкторію яких вони перетинають.

Твердження сторони захисту про те, що рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 визнано винуватим в порушенні ПДР України під час вказаної ДТП, та наявність рішення суду апеляційного суду, яким вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін, що підвереджує ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду, не спростовує доведеність винуватості ОСОБА_1 в порушенні й з його боку ПДР України під час цієї ж події.

Надані під час апеляційного перегляду стороною захисту судові рішення інших судів в інших справах, не є доказами по вказаній справі та не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції, встановлюючи наявність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол, та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов правильного висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, повністю доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції під час апеляційного перегляду, не встановлено.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції прийнято законне рішення, а тому в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Стрипи Ігоря Степановича, що діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.05.2020 року щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло