П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2020 р. Суддя Кобеляцького районного суду Полтавської області Мороз Т.М., з участю прокурора Карпенка В.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Кононенка В.А., секретаря судового засідання Крейс О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Кобеляки Полтавської області справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , працюючого в Бутенківській сільській раді, сільський голова, за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП,

Встановив:

До Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшов протокол № 319 від 10.09.2019 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією та протокол № 318 від 10.09.2019 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією відносно ОСОБА_1 .

Постановою судді від 16.09.2019 адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 172-6 КУпАП та ч.2 ст. 172-6 КУпАП об`єднано в одне провадження.

Відповідно до протоколу №319 від 10.09.2019 ОСОБА_1 , будучи головою Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону, в порушення вимог ч.2 ст.52 вказаного Закону, після придбання нерухомого майна 20.02.2018 вартістю 695 562 грн., а саме квартири загальною площею 44,3 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в порушення десятиденного строку ( не пізніше 23:59:59) 01.03.2018 не подав повідомлення про суттєві зміни в майновому стані на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції, чим умисно вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до протоколу №318 від 10.09.2019 ОСОБА_1 , будучи головою Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч.2 ст.52 вказаного Закону, рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 № 3 (зі змінами), після отримання від ПАТ «ПОЛТАВА БАНК» 20.02.2018 доходу у вигляді кредиту в розмірі 486 000 грн, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2018 року, маючи всі необхідні можливості, усвідомлюючи протиправний характер своєї бездіяльності, не подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, чим умисно вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2ст.172-6 КУпАП, не визнав та пояснив, що в зв`язку з відсутністю навичок у роботі з комп`ютером, він попрохав знайомого допомогти подати повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, на що останній допоміг йому це зробити. Чому цих повідомлень немає на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції він не знає. Умислу на приховування даної інформації в нього не було. При подачі декларації за 2018 рік він дану інформацію вказав. Прохав справу закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення.

Адвокат Кононенко В.А. зазначив, що додані до протоколу докази є недопустимими, оскільки відсутнє процесуальне джерело походження таких доказів, як договір споживчого кредиту, який становить собою банківську таємницю, іпотечний договір та договір купівлі-продажу, які становлять собою нотаріальну таємницю. Також матеріали справи не містять інформації ким та коли було виявлено факт неподачі ОСОБА_1 повідомлень про суттєві зміни майнового стану, ким проводилася ця перевірка. Також і відсутня роздруківка з офіційного веб-сайту декларації, з якого б вбачалося, що ОСОБА_1 намагався податі ці повідомлення. Прохав справу закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення.

Прокурор Карпенко В.В. в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_1 є суб`єктом декларування та після отримання доходу в виді кредиту та придбання нерухомого майна зобов`язаний був подати повідомлення про суттєві зміни майнового стану, однак не зробив цього, тобто в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП. Прохав визнати ОСОБА_1 винний за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , прокурора ОСОБА_2 , адвоката Кононенка В.А., дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст.252 КУпАП, оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення має ґрунтуватися на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч.2 ст.172-6 КУпАП відповідальність настає у разі неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Суб `єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу, вчинення діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Умисною є форма вини, яка характеризується тим, що особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків та бажає настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання (непрямий умисел).

При цьому склад адміністративних правопорушень, передбачених ст.172-6 КУпАП, є формальним, характеризується недодержанням різноманітних правил, коли діяння становить склад проступку незалежно від настання шкідливих наслідків.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Об `єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, виражається у бездіяльності суб`єктів декларування, а саме неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Відповідно до пп.«в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є державні службовці, посадові особи уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 будучи сільським головю Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, є суб`єктом декларування та зобов`язаний у визначений законом порядок подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави.

Відповідно до частини 2 статті 52 Закону, у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних прожиткових мінімумів встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство з питань запобігання корупції.

Матеріали справи місять Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав вланості на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, з якого вбачається, що ОСОБА_3 є влаником нерухомого майна - квартири загальною площею 44,3 кв.м. в АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 , підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу від 20.02.2018 р. В даному Реєстрі відсутня вартість придбаного ОСОБА_1 нерухомого майна.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у неповідомленні про суттєву зміну майнового стану при придбання нерухомого майна та отримання доходу у виді кредиту до протоколу додано фотокопії договору купівлі-продажу від 20.02.2018, договір про споживчий кредит від 20.02.2018 та іпотечний договір від 20.02.2018.

Однак дані докази не являються оригіналами чи належним чином засвідченими копіями, відсутні відомості щодо процесуального походження цих документів, відсутні відомості щодо процедури отримання цих документів.

Як вказано вище, декларуванню підлягає придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних прожиткових мінімумів встановдлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року.

Однак доказів вартості придбаного ОСОБА_1 нерухомого майна в матеріалах справи немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції (далі -НАЗК) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має такі права: отримувати заяви фізичних та юридичних осіб про порушення вимог цього Закону, проводити за власною ініціативою перевірку можливих фактів порушення вимог цього Закону.

Отже, спеціальним законом, який регулює питання запобігання корупції, право проводити перевірки дотримання законодавства про запобігання корупції належить виключно НАЗК, а не іншим спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції.

У відповідності до частини першої статті 8, пункту 8-1 частини першої статті 11, пунктів 5, 6 та 7 частини першої статті 12 Закону України «Про запобігання корупції», з метою реалізації Національним агентством з питань запобігання корупції своїх повноважень щодо проведення перевірок додержання вимог Законів України «Про запобігання корупції» та «Про політичні партії в Україні» Національне агентство з питань запобігання корупції прийняло рішення №2 від 11.08.2016 року, яким затверджено Порядок проведення перевірок Національним агентством з питань запобігання корупції (далі - Порядок проведення перевірок).

Відповідно до п. 1 р. V Порядку проведення перевірок, за результатами проведеної перевірки складається акт планової (позапланової) перевірки дотримання вимог Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно п. 1, 2 р. VІ Порядку проведення перевірок, акт перевірки з проектом рішення, передбаченого пунктом 9 розділу V цього Порядку, та матеріали, що підтверджують факти вчинення правопорушень, подаються на найближче засідання Національного агентства. За результатами розгляду Національне агентство може прийняти рішення, зокрема, про направлення висновку щодо наявності ознак корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією, спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції.

Тобто, виключно після проведення перевірки НАЗК та направлення висновку НАЗК спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції (в тому числі і Національній поліції), у останніх виникають повноваження на складення протоколу про адміністративне правопорушення.

В той же час, у разі порушення послідовності таких дій (складення протоколу без висновку НАЗК) варто вказати на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яременко проти України», де було зазначено таке:

«…Питання, яке Суд має вирішити, полягає у визначенні, чи було справедливим провадження у справі загалом, включаючи спосіб, у який були отримані докази. При цьому має бути оцінена відповідна "незаконність" і, якщо це стосується порушення іншого конвенційного права, має бути оцінений характер виявленого порушення (див., зокрема, "Хан проти Сполученого Королівства" (Khan v. the United Kingdom), N 35394/97, п. 34, ECHR 2000-V; "P.G. і J.H. проти Сполученого Королівства" (P.G. and J.H. v. the United Kingdom), N 44787/98, п. 76, ECHR 2001-IX; і "Аллан протиСполученого Королівства" (Allan v. the United Kingdom), N 48539/99 п. 42, ECHR 2002-IX).

Крім того, має бути врахована якість таких доказів і, зокрема, те, чи породжують обставини, за яких вони були отримані, будь-який сумнів щодо їхньої достовірності й точності…».

Однак у матеріалах справи відсутній висновок чи будь-яке інше повідомлення НАЗК про наявность у діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Серед іншого, Європейський суд з прав людини у вирішенні питання про справедливий судовий розгляд, застосовує концепцію «плодів отруєного дерева», тобто оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. Тим не менше Європейський суд з прав людини виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому, прикладом чого є рішення у справах «Хан проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України (№2)».

В даній же ситуації (складення протоколу без висновку НАЗК), протокол, будучи доказом, не може бути допустимим доказом, оскільки отриманий з порушенням процедури - за відсутності висновку НАЗК та відсутності повноважень на самостійне здійснення перевірки дотримання антикорупційного законодавства.

Також суд не приймає фотокопії договору купівлі-продажу від 20.02.2018, договіру про споживчий кредит від 20.02.2018 та іпотечного договіру від 20.02.2018 як докази у даній справі, оскільки існують сумніви у їх достовірності і точності.

Щодо факту неповідомлення ОСОБА_1 про отримання доходу у виді кредиту приходжу до наступного.

Положеннями п. п. 7, 8, 9 ч. 1ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що у декларації зазначаються відомості про отримані (нараховані) доходи, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки та інші доходи. Такі відомості включають дані про вид доходу, джерело доходу та його розмір. Крім того, в декларації зазначаються відомості про наявні грошові активи, у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам, а також активи у дорогоцінних (банківських) металах; фінансові зобов`язання, у тому числі отримані кредити, позики, зобов`язання за договорами лізингу, розмір сплачених коштів в рахунок основної суми позики (кредиту) та процентів за позикою (кредиту), зобов`язання за договорами страхування та недержавного пенсійного забезпечення, позичені іншим особам кошти.

Пунктом 2 ч. 1ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що споживчий кредит це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків» кредит - це кошти, якi надаються у позичку юридичній або фізичний особі на визначений строк та під проценти.

За приписами ст. 2 Закону України «Про банки i банківську діяльність» кредит це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів.

Розділом І Положення Національного банку України «Про кредитування» № 246 від 28 вересня 1995 року встановлено, що кредит це позичковий капітал банку у грошовій формі, що передається у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

В рішенні Європейського суду з прав людини «Шокін проти України» суд встановив, що закон має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості i точності порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто, вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

На думку ЄСПЛ, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (пункт 39 рішення у справі «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07); пункт 170 рішення «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11).

За таких обставин, оскільки статтею 46 Закону України «Про запобігання корупції» кредит віднесено до фінансових зобов`язань, положеннями чинного законодавства кредит не визначений як вид доходу, посилання у протоколах про обов`язок повідомляти Національне агентство про суттєві зміни у майновому стані є необґрунтованими, тому не повідомлення ОСОБА_1 про отримання ним кредитних коштів не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, у зв`язку з порушенням вимог ч. 2ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції».

Пунктом 1 ч. 1ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разi вiдсутностi події i складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, вважаю за необхідне провадження у справі закрити у зв`язку з недоведеністю наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Керуючись ст.ст.251, 256, 268, 277,283,284, 285 КУпАП, суддя, -

Постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ст. 247 КУпАП закрити, в зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, його законним представником, адвокатом, потерпілим, його представником в Полтавський апеляційний суд через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя