Номер провадження: 33/813/599/20
Номер справи місцевого суду: 522/4734/20
Головуючий у першій інстанції Гаєва Л.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря Томашевської К.В., адвоката Гоценко Т.А., прокурора Ляховченка І.П., розглянувши апеляційну скаргу представника Кудрявцевої Аліни Олегівни на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

встановив:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 190,00 грн. на користь держави України. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 грн. на користь держави України.

Зі змісту вказаної постанови, вбачається що Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті №212-к від 16.12.2015 року ОСОБА_1 було призначено з 17.12.2015 року на посаду головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на водному транспорті Управління Укртрансбезпеки в Одеській області зі збереженням 13 рангу державного службовця, у зв`язку з переведенням з Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті. Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті №107-к від 23.01.2019 року громадянку ОСОБА_1 було звільнено з посади головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на водному транспорті Управління Укртрансбезпеки в Одеській області з 25.01.2019 року відповідно до п.1 ч.1, ч.4 ст.87 Закону України «Про державну службу», п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до частини 1, пункту 1, підпункту «В» ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» державні службовці відносяться до суб`єктів, на яких поширюються дія цього Закону.

10.08.2017 року громадянка ОСОБА_1 була особисто ознайомлена під розпис із Законом України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року №1700-VII. ОСОБА_1 будучи звільненою з посади головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на водному транспорті Управління Укртрансбезпеки в Одеській області з 25.01.2019, не своєчасно, а тільки 09.04.2019, без поважних причин, подала шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію особи, яка припиняє діяльність пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, чим порушила вимоги п.1 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції». За наведених обставин ОСОБА_1 вчинила правопорушення, пов`язане із корупцією, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Не погоджуючись з постановою Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2020 року представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)судом першої інстанції не проаналізовано докази, зібрані під час розгляду справи, а саме те що в діях ОСОБА_1 відсутня вина, оскільки вона неодноразово у період з 01.01.2019 року по 09.04.2019 року намагалася подати декларацію у системі Єдиного державного реєстру декларацій, що підтверджується роздруківками скриншотів, які наявні в матеріалах справи, однак не змогла цього зробити через неналежне функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Посилаючись на такі доводи, представник ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції, провадження у справі закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення адвоката Гоценко Т.А, який діє в інтересах ОСОБА_1 , прокурора Ляховченка І.П. перевіривши доводи апеляційної скарги, повторно дослідивши докази у справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновків що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова Приморського районного суду підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-6 ч. 1 КУпАП, суд першої інстанції обґрунтував тим, що ОСОБА_1 , будучи особою, яка 25.01.2019 року припинила діяльність на посаді головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на водному транспорті Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, будучи державним службовцем в межах категорії «В» посад державної служби, та являючись суб`єктом декларування та відповідальності за вчинення корупційного правопорушення згідно з п.п. «В» п.1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції», була обізнаною щодо обов`язку подати таку декларацію та про термін її подачі, проте, за відсутності поважних причин, подала відповідну декларацію лише 09.04.2019 року, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи наступного.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що правопорушення, пов`язане з корупцією - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони й обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону.

У відповідності до п. 13 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єкти декларування особи, зазначені у п.1, п.п. «а» і «в» пункту 2, пунктах 4 і 5 частини 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», інші особи, які зобов`язані подавати декларацію та виконувати інші вимоги фінансового контролю відповідно до цього Закону.

В абзаці першому частині 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

З наданих до суду матеріалів вбачається, що Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті №212-к від 16.12.2015 року ОСОБА_1 було призначено з 17.12.2015 року на посаду головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на водному транспорті Управління Укртрансбезпеки в Одеській області зі збереженням 13 рангу державного службовця, у зв`язку з переведенням з Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті.

10.08.2017 року ОСОБА_1 була особисто ознайомлена під власний підпис з Листом-ознайомленням з Законом України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року №1700-УІІ.

Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті №107-к від 23.01.2019 року ОСОБА_1 було звільнено з посади головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на водному транспорті Управління Укртрансбезпеки в Одеській області з 25.01.2019 року, відповідно до п.1 ч. 1, ч.4 ст.87 Закону України «Про державну службу», п.1 ч. 1 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 10.06.2016 року «Порядок формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» стосовно заходів фінансового контролю, затвердженим зі змінами від 12.12.2019, визначено що декларація перед звільненням це декларація, яка подається відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 Закону не пізніше двадцяти робочих днів з дня припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функції держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у підпунктах "а", "в" пункту 2 частини першої статті 3 Закону. Така декларація охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду. Останнім днем такого періоду є день припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у підпунктах "а", "в" пункту 2 частини першої статті З Закону.

ОСОБА_1 було звільнено з посади головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на водному транспорті Управління Укртрансбезпеки в Одеській області з 25.01.2019 року, а з інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» стало відомо, що декларація особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, неохоплений раніше поданими деклараціями, була подана лише 09.04.2019, тобто з порушенням встановленого терміну.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі, як на довід про скасування постанови Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2020 року посилається на те, що судом першої інстанції не було проаналізовано докази, зібрані під час розгляду справи, а саме те, що в діях ОСОБА_1 відсутня вина, оскільки вона неодноразово у період з 01.01.2019 року по 09.04.2019 року намагалася подати декларацію у системі Єдиного державного реєстру декларацій, що підтверджується роздруківками скриншотів, які наявні в матеріалах справи, однак не змогла цього зробити через неналежне функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. З такими доводами суд апеляційної інстанції не погоджується виходячи з того, що матеріалами справи підтверджується, що 25.03.2017 року ОСОБА_1 подала щорічну декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування за 2016 рік. 05.03 2018 року ОСОБА_1 подала щорічну декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування за 2017 рік. 14.03.2019 року ОСОБА_1 подала щорічну декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування за 2018 рік. Виходячи з викладеного вбачається, що своєчасне подання вище зазначених декларацій свідчить проте, що ОСОБА_1 має навички користування «Єдиним державним реєстром декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування». А тому ОСОБА_1 мала можливість звернутися до Національного агентства з питань запобігання корупції із заявою про наявність перешкод в поданні декларації.

Крім того в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона зверталася до відповідних підрозділів Національного агентства з питань запобігання корупції за отриманням технічної допомоги у вирішенні питання щодо неможливості подання відповідної декларації у зв`язку із технічними збоями на сайті НАЗК.

Частиною 1 статті 172-6 КУпАП передбачено відповідальність за порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Таким чином при розгляді справи суд першої інстанції, відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував всі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи і дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Викладені у постанові висновки відповідають фактичним обставинам справи. Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

К еруючись ст.ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова