"18" травня 2020 р. Справа № 150/177/20
Провадження №3/150/85/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року с.Мазурівка

Суддя Чернівецького районного суду Вінницької області Кушнір Б.Б., розглянувши матеріали, які надійшли від Чернівецького ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянка України, не працююча, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР №428789 від 23.04.2020 року, ОСОБА_1 23.04.2020 року о 23 год. 20 хв. за місцем проживання по АДРЕСА_1 , вчинила насильство в сім`ї відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , а саме висловлювалась нецензурною лайкою до чоловіка, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні факт вчинення правопорушення заперечила. Зазначила, що не мала наміру образити чоловіка. Не заперечила, що 23 квітня 2020 року мав місце сімейний конфлікт між нею та її чоловіком ОСОБА_2 .

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що 23 квітня 2020 року жодних дій з сторони ОСОБА_1 щодо нього, які б свідчили про домашнє насильство, не вчинялись. Мала місце сімейна сварка.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно дост.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно із ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 28 Конституції декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до ч.1ст.173-2КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Згідно з п.3 ч.1ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.14 ст.1 цього Закону, психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення ГР №428789 від 23.04.2020 року, складеного відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, вину ставиться вчинення домашнього насильства за тих обставин, що вона 23.04.2020 року о 23.20 год. за місцем проживання на АДРЕСА_1 вчинила насильство в сім`ї відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , в ході якої ображала нецензурними словами.

Сам факт висловлювання ОСОБА_1 нецензурною лайкою на адресу чоловіка під час конфлікту не є підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Крім цього, як встановлено з пояснень потерпілого, під час сварки подружжя, словесна перепалка мала місце, однак психологічного та фізичного впливу чи погроз фізичної розправи не було.

Крім цього, слід враховувати, що суть правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, зводиться до вчинення таких дій, внаслідок яких могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Отже, об`єктивна сторона складу ч.1ст.173-2КУпАП має обов`язкову ознаку - можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Проте, в протоколі не вказано, чи було встановлено можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

За таких обставин, з матеріалів провадження не вбачається, що дії ОСОБА_1 могли завдати ОСОБА_2 чи завдали їй фізичної чи психологічної шкоди, встановлення настання якої є обов`язковим.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні в справі «Опуз проти Туреччини»(Opuz v. Turkey no. 33401/02 від 09.06.2009) Європейський суд прийшов до висновку, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також зазначив, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливішим є наявність ефективних механізмів їхньої реалізації.

Для того, щоб відрізнити насильство від конфлікту, необхідно звернути увагу на те, що насильство є результатом свідомих дій людини і характеризується такими основними ознаками: умисність; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, економічних, чи пов`язаних з вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. Насильство - це умисні дії однієї або кількох осіб, що спричиняють шкоду іншій особі, порушують права і свободи та відбуваються в умовах значної переваги сил тих, хто скоює ці дії, що унеможливлює самозахист особи, котра страждає від цих дій. Якщо у вказаних діях відсутня хоча б одна з наведених ознак, такі дії не є насильством. Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби. Під час конфлікту часто відсутні одна чи кілька вищеперераховані ознаки. Ескалація конфлікту може привести до насильства, та не обов`язково завжди приводить.

З огляду на наведене, встановлені при розгляді справи дійсні обставини події свідчать про те, що 23.04.2020 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 мав місце конфлікт, сварка на побутовому ґрунті, з відсутністю наведених ознак домашнього насильства, в тому числі певного потерпілого, у якого б внаслідок психологічного насильства виникло побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, якому би було спричинено емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, могла бути чи була завдана шкода психічному здоров`ю.

Також при прийнятті рішення у справі підлягає застосуванню конституційний принцип, закріплений у ст.62 Конституції України, згідно якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Окрім того, в результаті вказаного конфлікту відносно ОСОБА_2 (чоловіка ОСОБА_1 ) також було складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, таким чином за вищезазначеним конфліктом було складено два адмінпротоколи, однак коли йдеться виключно про «домашнє насильство», то жертвою цього правопорушення (потерпілим) може бути тільки один з подружжя, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Враховуючи наведене, під час судового розгляду даної справи не встановлено в діях ОСОБА_1 всіх обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та доказів щодо наявності саме домашнього насильства зі сторони ОСОБА_1 по відношенню до її чоловіка.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, вважаю за необхідне провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 173-2, 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Чернівецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Б.Б.Кушнір