Справа № 212/2599/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2020 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Власенко М.Д., розглянувши матеріали, які надійшли з Полку патрульної поліції в місті Кривому Розі Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм АТ «Криворізька теплоцентраль», який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
Про притягнення до адміністративної відповідальності за скоєння стративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АА 324072 від 07.04.2020 року, ОСОБА_1 07 квітня 2020 року близько 08.12 годині перебував в громадському місці в продуктовому магазині «Гранд» без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора чи захисної маски за адресою вул. Січеславська, 30 , м. Кривого Рогу Покровського району, чим порушив вимоги п.п. 1 п. 2 постанови КМУ від 11.03.2020 року № 211, за що передбачена відповідальність за ст. 44-3 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Захарова М.В. вину в вчиненні адміністративного правопорушення не визнали, надали суду клопотання в якому просили провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Вказали, що ДСТУ не містить поняття захисної маски як придатної для повсякденного носіння речі, а під поняттям захисної маски в ДСТУ, наприклад, підпадає захисна маска електрогазозварювальника. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 21 КЦЗ України, громадяни мають право на забезпечення засобами колективного та індивідуального захисту та їх використання. Жоден нормативний акт не покладає на громадянина або будь-яку людину обов`язок купувати такі засоби за свій власний рахунок, а тим паче їх виготовляти самотужки, не кажучи вже про те, що засоби індивідуального захисту повинні відповідати ДСТУ. При цьому 07.04.2020 року ОСОБА_1 , який працює водієм у АТ «Криворізька теплоцентраль», пройшов медичний огляд перед початком роботи, за наслідками якого встановлено, що він здоровий, що підтверджується відміткою на подорожньому листі довідкою з місця роботи. Так як, в нього не було медичної маски, а раніше наявну в нього він проносив тиждень (що взагалі неприпустимо та небезпечно для здоров`я) та вона була вже просто навіть брудною, непридатною для використання та навіть небезпечною для цього, він пішов аптеки біля магазину «Єва» по вул. Січеславській у м. Кривому Розі, що поряд з місці роботи, пошукати маску для придбання, але не зміг її купити через відсутність, а потім пішов в іншу аптеку по вул. Рзянкіна, де знову масок не було. Так як йому потрібно було купити і й води та цигарок, він піднявся на поріг магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » і попросити працівників винести йому воду та цигарки, але його звідти вигнали, всередину він не зайшов, стояв на порозі після чого до нього підійшли поліцейські та примусили одягти брудну маску.
Також зазначили, що час в Україні не визначені відповідні медичні критерії та прийняті нормативно-правові акти, щодо випадків та необхідності носіння засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски для захисту органів дихання у тому числі виготовлених самостійно громадянами. Окрім того, в протоколі вказано, що ОСОБА_1 порушив ч. 2 п. 1 Постанов КМУ від 02.04.2020 року за № 255. Але, в постанові КМУ за № 255 від 2 квітня 2020 року, посилання на яку містить протокол, відсутній ч. 2 п. 1, і даною Постановою лише внесено зміни до постанови КМУ № 211 від 11 березня 2020 року, якими назву і текст Постанови викладено новій редакції, отже вказані в протоколі пункт та частина не передбачають будь-які обмеження, невиконання яких тягнуть за собою адміністративну відповідальність.
Дослідивши письмові матеріали справи, вважаю, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, виходячи з наступного.
Так, відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
У зв`язку з цим слід зазначити, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.
У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
У свою чергу, протокол про адміністративне правопорушення, визначає межі судового розгляду і є доказом у справі.
Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення, що надійшов на адресу суду, містить прізвище та адресу одного свідка, проте пояснення вказаного свідка до протоколу не долучені, хоча об`єктивно мали би бути відібрані працівниками поліції з огляду на місце події продуктовий магазин. Будь-яких відомостей про інших свідків як і їх письмових пояснень, матеріали справи не містять.
Доданий до протоколу єдиний додаток рапорт працівника поліції поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальону № 1 ППП в м. Кривому Розі С.Заєць, який адресований командиру ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області не містить жодної інформації про прийняття його адресатом та надані вказівки по суті рапорту.
Крім того, як вбачається зі змісту протоколу, подія фіксувалась працівником поліції на нагрудний відеореєстратор ВС 01540, проте жодних відео, аудіо записів або фотозображень в якості доказів по справі до протоколу не долучено. Отже, сам по собі протокол та рапорт не можуть бути беззаперечним та єдиним доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Будь яких інших доказів наявності складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 443 КУпАП, які підтвердити обставини зазначені у протоколі працівниками поліції не надані, тобто Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності поза розумним сумнівом.
Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.
Суд погоджується з доводами сторони захисту щодо невірного визначення в протоколі нормативного акту, а саме вказівку на порушення ОСОБА_1 ч.2 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2020 року № 255, оскільки заборона до 24 квітня 2020 р. з 6 квітня 2020 р. перебування в громадських місцях без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, у тому числі виготовлених самостійно передбачені в іншій Постанові Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211, в яку було внесено зміни Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2020 року № 255.
Таким чином, аналізуючи вищенаведене, матеріалами провадження не встановлено остаточної відповідності та дійсності зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення фактичних обставин події, та відомостей, що позбавляє суд упевнитися в дійсності відображених даних. З урахуванням положень ч.1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії, рішення від 30 травня 2013, заява №36673/04) та «Капелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) у випадку, коли викладена у протокол фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має право самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становити порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
З огляду на викладене, суд позбавлений можливості змінити фабулу адміністративного правопорушення та впевнитися у достовірності зазначених фактичних обставин і даних.
Оскільки згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, то усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, в справі відсутні об`єктивні і належні докази, які б підтверджували наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 443 КУпАП, в діях ОСОБА_1 , у зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Дніпровського Апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя: М.Д.Власенко