ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/11/20 Головуючий в 1-й інстанції Щаслива О.В.
Єдиний унікальний №336/5134/19 Доповідач в 2-й інстанції Фомін В.А.
Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю захисника-адвоката Чернявської М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2019 року стосовно нього,

в с т а н о в и в:

постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2019 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384,20 гривень.

Як зазначено в постанові, 3 серпня 2019 року, о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_1 керував автомобілем марки Opel Vectra, державний номер НОМЕР_1 , біля будинку № 2 по вул. Вороніна в м. Запоріжжі в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджує висновок щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння комунальної установи «Запорізький обласний наркологічний диспансер» Запорізької обласної ради. Зазначені дії містять порушення п.2.9 «Правил дорожнього руху України».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що відеозапис, що був доданий працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення на підтвердження факту порушення ним правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом по справі про адміністративне правопорушення, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості, що правопорушення фіксувалось технічними засобами, відсутні будь-які посилання на технічний засіб, яким здійснювався відеозапис. При перегляді відеозапису неможливо чітко встановити який був зупинений транспортний засіб, хто ним керував.

Виходячи з зазначених обставин справи, в даному випадку відсутні належні докази, які підтверджують факт вчинення ним адміністративного правопорушення.

Також зазначив, що не був присутній в судовому засіданні, копію постанови отримав поштою 20.11.2019 року, апеляційну скаргу подав 02.12.2019 року, а тому вважає строк на апеляційне оскарження постанови пропущеним з поважних причин.

Враховуючи викладене, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, скасувати постанову районного суду, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні захисника-адвоката Чернявську М.О., яка підтримала апеляційну скаргу та просила постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

У відповідності до вимог ст.294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не приймав участі при розгляді справи, не зміг реалізувати своє право на захист, надати суду пояснення, копію постанови отримав лише 20.11.2019 року, апеляційну скаргу подав 02.12.2019 року, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права, доходить висновку, що наведені у клопотанні обставини можна визнати як поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, та надати можливість ОСОБА_1 реалізувати своє право на захист в судовому засіданні, а тому вказаний строк підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті, слід зазначити наступне.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

У судовому засіданні суду першої інстанції 24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не визнав та пояснив суду, що хоча він й випив спиртного в зазначений вечір, проте не керував транспортним засобом, а знаходився біля автомобіля, коли той був зупинений співробітниками поліції. У вечір того дня, коли сталося складення протоколу про адміністративне правопорушення, він вживав спиртне після вдалого завершення робіт за договором підряду. Саме через заборону керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння він скористався послугами свого приятеля ОСОБА_2 , який і керував в той вечір його автомобілем Під час руху по вул. Вороніна в м. Запоріжжі у автомобіля раптово зупинився двигун, у зв`язку з чим вони були змушені припаркуватися на узбіччі. Оскільки по мірі ознайомлення з характером поломки супутники дійшли висновку, що не зможуть самостійно впоратися з проблемою, ОСОБА_3 направився на пошуки станції технічного обслуговування, а ОСОБА_1 залишився біля автомашини. Саме в цей момент до автомобіля під`їхали співробітники поліції. Почувши від нього запах алкоголю, запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння. Він відмовився пройти огляд на місці зупинки, оскільки був непричетний до керування транспортним засобом, тоді поліцейські зупинили водіїв, що проїжджали повз та зафіксували в їхній присутності факт відмови, заявивши, що у такому випадку відповідно до закону належить проходити огляд у медичному закладі, на що він був змушений погодитися. Внаслідок огляду виявлено стан алкогольного сп`яніння, проте цей факт не є підставою для складання протоколу, оскільки він транспортним засобом не керував.

Разом з цим, доводи, заявлені ОСОБА_1 на свій захист спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №162823 від 04 серпня 2019 року, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомився, йому роз`ясненні права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, від підпису якого останній відмовився (а.с.1); актом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленням на огляд ОСОБА_1 до КУ ЗОНД ЗОР (а.с.4, 7); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які підтвердили наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а також його відмову пройти огляд на стан спяніння на місці зупинки та згоду проходити огляд у закладі охорони (а.с.5-6); висновком щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 в КУ ЗОКНД ЗОР №3543 від 04 серпня 2019 року, в якому зазначено результат проведеного огляду, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а.с.8); відеозаписом, який міститься на доданому до матеріалів справи оптичному носії DVD-R, на якому зафіксовані обставини події від 03.08.2019 року.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Також суд першої інстанції вмотивував свої висновки щодо встановлення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом перед зупинкою його працівниками поліції.

Апеляційний суд погоджується з тим, що матеріалами справи, в тому числі наявним відеозаписом підтверджується факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , відповідно до якого після зупинки автомобіля окрім ОСОБА_1 з транспортного засобу ніхто не виходив, також і сам ОСОБА_1 в суді першої інстанції не заперечував, що коли під`їхали працівники поліції, він перебував біля автомобіля один. Суд першої інстанції намагався допитати свідка ОСОБА_3 , про якого зазначив ОСОБА_1 , однак він належним чином повідомлений не з`явився до суду та не підтвердив надані суду показання ОСОБА_1 про те, що саме він знаходився за кермом. Більш того, при перегляді відеозапису було встановлено, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 пересувався попереду автомобіля патрульної поліції, що також спростовує показання останнього про те, що працівники поліції під`їхали вже після його зупинки.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №162823 від 04 серпня 2019 року відносно ОСОБА_1 , містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року.

Посилання апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, оскільки в протоколі відсутні відомості про здійснення відеофіксації, є непереконливими. В наявному в матеріалах справи протоколі докладно викладена суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, та інші необхідні відомості. Будь-які виправлення в протоколі відсутні. Більш того, Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року, не покладає на працівників поліції обов`язку фіксування в протоколі відомостей про здійснення відеофіксації.

Крім того, зауважень до протоколу від ОСОБА_1 під час його складання не надходило. Також не надходило від останнього будь-яких зауважень під час огляду у закладі охорони здоров`я.

Посилання ОСОБА_1 на те, що наявний в матеріалах справи відеозапис не є інформативним, оскільки при його перегляді неможливо встановити який саме був зупинений транспортний засіб, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки в матеріалах справи і без відеозапису достатньо доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, порушення, на які звертав увагу ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, є суто формальними, які не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення.

Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та відповідають фактичним обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наявні в матеріалах справи докази є допустимими, достовірними, належними і достатніми для висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2019 року, якою до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, притягнуто ОСОБА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.А. Фомін

Дата документу Справа № 336/5134/19