Справа № 536/600/20
№ провадження 3/196/520/2020
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2020 смт. Царичанка

Суддя Царичанського районного суду Дніпропетровської області Гудим О.М., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за

адресою: АДРЕСА_1 ,

не працюючого,

за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення

В С Т А Н О В И В:

09 квітня 2020 року, близько 08 год. 20 хв., в АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_1 перебував у громадському місці без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема распіратора або захисної маски, без відповідного документа, що засвідчує особу, чим порушив вимоги п.п.1 ч.2 Постанови КМУ №211 від 11.03.2020 року.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст.44-3 КУпАП.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Згідно вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄКПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Таким чином, доступ до суду є аспектом права на справедливий суд, порушення якого (права на доступ) неодноразово визнавалось ЄСПЛ, зокрема в справах «Кутіч проти Хорватії», заява № 487778/99 п. 25. ЄСПЛ 2002-11, «Меньшакова проти України», заява № 377/02 від 08.04.2010 р.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбаченні цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтею 44-3 КУпАП встановлена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Отже, ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом, для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.

Зі змісту протоколу серії АПР18 №462147 від 09.04.2020 року вбачається, що гр. ОСОБА_1 перебував у громадському місці без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, чим порушив п.п.1 ч.2 Постанови КМУ №211 від 11.03.2020 року.

Проте в порушення вимог ч.1 ст.256 КУпАП, з протоколу, складеному відносно ОСОБА_1 , не зазначений чинний нормативно-правовий акт, який став підставою для його складання, оскільки відсутня назва документа, внаслідок чого не можливо встановити питання які ним врегульовано.

Згідно з п.1 ч.2 Постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" передбачено заборонити до 24 квітня 2020 року: з 6 квітня 2020 р. перебування в громадських місцях без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, у тому числі.

Тобто в протоколі про адміністративне правопорушення не вказане посилання на конкретну Постанови КМУ щодо дотримання вимог в умовах карантину, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, що прямо суперечить принципу правової визначеності закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ (п. 31 рішення від 28.10.2003 у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення від 13.12.2001 у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення від 23.09.1998 у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Зокрема, ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП .

Проте, як вбачається з матеріалів справи, під час складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 поліцейським було порушено вимоги ст.255 КУпАП та не зібрано доказів, які б підтверджували його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, до матеріалів справи не додано жодного доказу його вчинення, зокрема пояснень свідків, достатніх належних та допустимих доказів - фото та відеоматеріалів тощо.

Крім того, рапорт не має таких обов`язкових реквізитів як резолюція.

Резолюція - це напис на документі, зроблений керівником установи чи її підрозділу, посадовою особою, що містить вказівки щодо виконання документу.

Як видно з долученого рапорту до матеріалів, то керівником не прийнято рішення, оскільки, він містить лише описову частину обставин події, однак, вказівок від керівництва відділу поліції не надійшло, що свідчить про відсутність будь-яких порушень з боку ОСОБА_1 .

Крім цього, рапорт працівника поліції, який додано до протоколу не може бути визнаний доказом підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, оскільки він не підтверджується іншими доказами. Рапорт є внутрішнім документом та не може слугувати доказом по справі, оскільки механізм складання рапорту не врегульований законодавцем, складається у вільній формі, тому не відображає всіх необхідних відомостей для судового провадження, та в ньому відсутні джерела отримання інформації, у зв`язку із чим, не може бути доказом у розумінні ст.251 КУпАП. При цьому, зазначений рапорт складений поліцейським який складав протокол про адміністративне правопорушення, що може свідчити про його зацікавленість.

Що стосується фото доданого до протоколу, то суддя не бере його до уваги, оскільки з вказаного фото не зрозуміло якого числа зроблено фото, яким технічним пристроєм, безпосередньо місце фотозйомки та хто саме зображений на фото, отже даний доказ є недопустимим та неналежним.

Відповідно до ст.252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, оцінюючи протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №462147 від 09 квітня 2020 року, суддя приходить до переконання, що вказаний протокол складений без дотримання вимог процесуального закону, що тягне за собою визнання його, як доказу, недопустимим, при цьому, інші матеріали, долучені до нього, є неналежними доказами, оскільки не містять зв`язку з обставинами цієї справи.

З огляду на встановлені обставини, з урахуванням практики ЄСПЛ, відповідно до якої збір судом на підтвердження винуватості особи за відсутності сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи не неупереджений судовий розгляд, при відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку, що наявними у справі доказами не доведений факт вчинення останньім правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За встановлених обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП слід закрити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 38, 247, 278, 282 - 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.44-3 КупАП, закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя О.М.ГУДИМ