Провадження № 33/4808/94/20
Категорія ст.130 ч.1, ст.124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Болюк І. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Харченко Г.Ю.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 січня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст.124, ст.130 ч. 1 КУпАП. та призначено адміністративне стягнення :

- за ст.124 КУпАП у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень;

- за ст. 130 ч. 1 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить десять тисяч двісті гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до ст. 36 КУпАП ОСОБА_1 призначено остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить десять тисяч двісті гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 21.11.2019 року о 23 год. 30 хв., в м. Івано-Франківську, по вул. Грушевського, 14, керував транспортним засобом «МAZDA 3», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Також, ОСОБА_1 , 21.11.2019 року о 23 год. 30 хв., в м. Івано-Франківську, по вул. Грушевського, 14, керуючи транспортним засобом «МAZDA 3» д.н.з. НОМЕР_1 , будучи неуважним, не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на перешкоду, а саме обмежувальні стовпчики вздовж тротуару. Внаслідок ДТП, транспортний засіб отримав механічні пошкодження та завдав збитки комунальному майну. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.3"б", п.12.1, п.13.1 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є незаконною. Вважає, що судом було неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, без з`ясування всіх обставин справи, які мають істотне значення для розгляду справи.

Вказує на те, що постанова суду була ухвалена без його участі, що є порушенням його права на захист у зв`язку з чим суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, внаслідок чого прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративних правопорушень.

Зазначає, що він перебував біля автомобіля, який знаходився в аварійному непорушному стані, незаведений та замкнутий на центральний замок, оскільки його товариш не впорався з керуванням та скоїв наїзд на обмежувальні стовпчики вздовж тротуару, коли до нього підійшли працівники поліції. В ході розмови з поліцейським він зазначив, що не керував автомобілем, однак працівники поліції задавали йому провокаційні питання та запропонували йому надати для огляду особисті речі, серед яких також були ключі від автомобіля. Він пояснив, що товариш залишив ключі від автомобіля, а сам поїхав шукати евакуатор. Пізніше він відкрив автомобіль і працівники поліції його оглянули, та побачивши його особисті речі в автомобілі, зробили помилковий висновок, що автомобілем керував саме він.

Вказує, що працівники поліції не звертали уваги на його пояснення та запросили двох свідків для складання протоколів, жоден з яких не вказав, що саме він керував транспортним засобом.

Вказує на те, що працівники поліції навіть не запропонували йому пройти тест на стан алкогольного сп`яніння відповідним технічним приладом Драгер, з подальшим супроводом до медичного закладу, як того вимагає чинне законодавство, що було зафіксовано нагрудною камерою працівника поліції.

Вказує, що він не погоджується із даними в рапорті працівника поліції про те, що він відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, оскільки відмовився від надання пояснень у зв`язку з упередженістю працівників поліції до нього.

Всі зазначені обставини були висловлені його захисником в першому судовому засіданні суду першої інстанції 27.12.2019 року за його відсутності, оскільки прибувши вчасно в судове засідання, йому було повідомлено про те, що початок судового засідання переноситься через дві години і він не мав змоги так довго чекати.

Вказує, що в судовому засіданні суду першої інстанції були оглянуті відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції, на яких він заперечував факт керування ним автомобілем. Звертає увагу на те, що суддею було задоволено клопотання його захисника про виклик в судове засідання свідків та перенесено розгляд справи на 28.01.2020 року.

Зазначає, що 28.01.2020 року він особисто прийшов в зал судового засідання та приніс клопотання захисника про перенесення судового засідання у зв`язку із перебуванням його захисника на стаціонарному лікуванні. Однак, йому запропонували дане клопотання передати через канцелярію суду, де повідомили про необхідність мати при собі доручення від адвоката, чого він не мав, у зв`язку з чим дане клопотання він поставив в скриньку суду.

Вважає, що судом було ухвалено рішення по справі, без розгляду клопотання його захисника про перенесення розгляду справи.

З урахуванням всіх обставин справи, просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції захисником ОСОБА_2 адвокатом Харченко Г.Ю. було подано доповнення до апеляційної скарги, в якому вона просила скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, посилаючи на те, що висновки суду першої інстанції про керування ним транспортним засобом та вчинення дорожньо-транспортної пригоди, не підтверджуються дослідженим доказами та засновані на припущеннях працівників поліції і показаннях свідків, які не були допитані у судовому засіданні. Вважає, що під час розгляду справи не здобуто належних та допустимих доказів, які свідчать про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник Харченко Г.Ю. та ОСОБА_1. повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи захисника адвоката Харченко Г.Ю. та апелянта ОСОБА_1 , дослідивши доводи апеляційної скарги та доповнення до неї, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гурепка проти України")

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «"право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення.

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Так, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції за наявності клопотання адвоката про відкладення розгляду справи безпідставно розглянув справу без його участі та участі адвоката, чим порушив його право на захист.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з мотивувальної частини постанови судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1. в судове засідання 28.01.2020 року повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Окрім того, його захисник - адвокат Харченко Г.Ю., яка просила попереднє судове засідання відкласти для виклику свідків, також не з`явилась з невідомих суду причин. За таких обставин, відповідно до ст. 268 КУпАП, суд вважав за необхідне розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту матеріалів справи вбачається, що адвокат Харченко Г.Ю була присутня в судовому засіданні 27.12.2019 року, була ознайомлена із матеріалами справи та представляла інтереси апелянта в судовому засіданні, а розгляд справи було перенесено за клопотанням адвоката. Повідомлення про наступне судове засідання адвокату було вручено особисто та передано повідомлення про розгляд справи на 28.01.2020 року для передачі ОСОБА_1 .

Вказані обставини свідчать про те, що адвокат Харченко Г.Ю. та ОСОБА_1. були належним чином проінформовані про розгляд справи 28.01.2020 року, що ними не заперечується.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що він 28.01.2019 року об 11 год. повідомив помічника судді про відсутність його захисника, однак розгляд справи судом було призначено на 13 год. 10 хв. того ж дня. Дані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 без поважних причин, не з`явився в судовому засіданні 28.01.2019 року, хоча мав таку можливість і не заявив клопотання про перенесення розгляду справи.

Відсутність відповідного клопотання про перенесення розгляду справи та неповідомлення про поважність причин своєї неявки давало суду першої інстанції правові підстави для прийняття рішення про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Харченко Г.Ю.

Апеляційним судом встановлено, що клопотання адвоката Харченко Г.Ю. про перенесення розгляду даної справи було зареєстровано 29.01.2020 року, тобто вже після ухвалення судом рішення по справі, копію якого ОСОБА_1 було направлено в день його ухвалення 28.01.2020 року.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції, розглянувши справу без його участі порушив його право на захист та не надав йому можливості належним чином організувати захист своїх інтересів, не відповідають дійсності.

За своїм значенням принцип диспозитивності, відповідно до якого сторони самостійно, на власний розсуд, вільно розпоряджаються своїми матеріальними і процесуальними правами та вирішують яким чином їм діяти в кожній конкретній ситуації, не є абсолютним, тому він не може служити виправданням безпідставного здійснення процесуальних прав, не пов`язаних з метою реального захисту своїх інтересів у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення та у відповідності до ст.36 КУпАП.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ознайомлений з правами, які передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Харченко Г.Ю. у повному обсязі підтримали вимоги апеляційної скарги та вважають, що суд першої інстанції безпідставно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1, ст. 124 КУпАП, оскільки останній не керував транспортним засобом, не вчиняв дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП, повністю доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №311571 від 22.11.2019 року, у якому зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, за наявності в нього ознак алкогольного сп`яніння; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які підтвердили відмову останнього від проходження огляду на стан сп`яніння; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху від 22.11.2019 року, згідно якого у зв`язку з виявленими ознаками сп`яніння у ОСОБА_1 , а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, що не відповідає обстановці, він направлявся у медичний заклад для проведення огляду; переглянутими в судовому засіданні відеозаписами із нагрудних камер працівників поліції, що оформляли матеріали про адміністративне правопорушення, на яких зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння; протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №311572 від 22.11.2019 року; схемою місця ДТП від 22.11.2019 року; рапортом працівника поліції, а також іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Зі змісту доводів захисника ОСОБА_2 адвоката Харченко Г.Ю. вбачається, що вона вважає, що відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 та вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи є неспроможними, оскільки сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом доводить, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та вчинив дорожньо-транспортну пригоду в результаті якої було пошкоджено комунальне майно.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серіїДПР18 №311571 від 22.11.2019, ОСОБА_1 22 листопада о 23 год. 30 хв. по вул. Грушевського,14, в м. Івано-Франківську керував транспортним засобом марки «Мазда 3», номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - поліцейським взводу №1 роти №2 БУПП в Івано-Франківській області рядовим поліції Дуплецою Т.Я., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та особою, що притягається до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_1 було роз`яснені його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 .

В протоколі зазначені дані свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із їх власноручними підписами.

При цьому, в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення на підставі ст. 63 Конституції України.

Працівниками поліції у ОСОБА_1 не було вилучено посвідчення водія та тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався. Про ознайомлення ОСОБА_1 із змістом протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП свідчить його власноручний підпис.

До протоколу про адміністративне правопорушення було додано пояснення свідків, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, рапорт працівника поліції та відеозаписи, які долучені до матеріалів справи з нагрудних камер працівників поліції.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 311572 від 22.11.2019 року, ОСОБА_1 22.11.2019 року о 23 год. 30 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Грушевського, 14, керував транспортним засобом марки «Мазда 3», номерний знак НОМЕР_2 , будучи неуважним, не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на перешкоду - обмежувальні стовпчики вздовж тротуару. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні ушкодження та завдав збитки комунальному майну. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3 Б, 12.1, 13.1 ПДР України та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - поліцейським взводу №1 роти №2 БУПП в Івано-Франківській області рядовим поліції Дуплецою Т.Я., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та особою, що притягається до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_1 було роз`яснені його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 .

При цьому, в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення на підставі ст. 63 Конституції України.

Працівниками поліції у ОСОБА_1 не було вилучено посвідчення водія та тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався. Про ознайомлення ОСОБА_1 із змістом протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП свідчить його власноручний підпис.

До протоколу про адміністративне правопорушення було додано схему місця ДТП, та рапорт працівника поліції.

Зокрема, зі змісту вищезазначених протоколів про адміністративне правопорушення вбачається, що під час їх складання ОСОБА_1 відмовився від дачі пояснень на підставі ст.63 Конституції України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Апеляційний суд вважає, що ситуація, відповідно до якої транспортний засіб, який знаходився в користуванні ОСОБА_1 було виявлено, як транспортний засіб яким було вчинено дорожньо-транспортну пригоду та пошкоджено комунальну власність, вимагала від нього надати детальні пояснення, щодо обставин, які призвели до таких наслідків.

При цьому, у разі непричетності до вчиненої дорожньо-транспортної пригоди, він як володілець вказаного транспортного засобу повинен був пояснити, яким чином автомобіль, який є джерелом підвищеної небезпеки, опинився у користуванні інших осіб.

Так, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що автомобіль «МAZDA 3», д.н.з. НОМЕР_1 , він купив в Америці, однак оформив його на іншу особу з метою сплати мита у меншому розмірі. 21.12.2019 року о 21.00 годині він відпочивав у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », коли віддав своєму знайомому на ім`я ОСОБА_5 , прізвище якого він не знає, ключи від автомобіля для того, щоб той чекав його в машині. Однак, ОСОБА_5 «вирішив зробити невеличкий круг», внаслідок чого вчинив дорожньо-транспортну пригоду, після чого повернувся до кафе та повідомив йому про те, що вчинив дорожньо-транспортну пригоду, оскільки не впорався з керуванням транспортним засобом. Прийшовши до місця події він спілкувався з працівниками поліції, яким пояснював, що не перебував за кермом транспортного засобу і дорожньо-транспортну пригоду вчинив його знайомий.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував того, що внаслідок незаконного заволодіння транспортним засобом його знайомий ОСОБА_5 вчинив дорожньо-транспортну пригоду під час якої пошкодив транспортний засіб. Спочатку стверджував, що він не приймав ніяких заходів для відшкодування шкоди, яку було заподіяно пошкодженням транспортного засобу, оскільки не знає навіть прізвище ОСОБА_5 , його місце проживання і йому тільки відомо, що той працює на ринку. Однак, потім став стверджувати, що ОСОБА_5 повністю відшкодував йому шкоду, заподіяну пошкодженням транспортного засобу та віддав гроші в сумі 800 доларів США.

Крім того, зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він не дозволяв своєму знайомому на ім`я ОСОБА_5 керувати транспортним засобом, а тільки дав йому ключі від машини, щоб останній зачекав його в салоні автомобіля і останній незаконно заволодівши транспортним засобом, не маючи дозволу на керування вказаним транспортним засобом, незаконно заволодів ним та вчинив дорожньо-транспортну пригоду, пошкодивши автомобіль та комунальне майно.

Вищевказані пояснення ОСОБА_1 свідчать про те, що дії його знайомого на ім`я ОСОБА_5 мають ознаки кримінального правопорушення, яке пов`язано із незаконним заволодінням транспортним засобом. Однак, ОСОБА_1 з відповідною заявою до компетентних органів не звертався, що свідчить про непослідовність та суперечливість його доводів та неправдивість його пояснень, щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисником адвокатом Харченко Г.Ю. не надано ніяких доказів реального існування знайомого на ім`я ОСОБА_5 , який відповідно до їх доводів незаконно заволодів транспортним засобом та вчинив дорожньо-транспортну пригоду, пошкодивши транспортний засіб та комунальне майно.

Зокрема, в подальшому захисник адвокат Харченко Г.Ю. стала стверджувати, що особа, яка безпосередньо керувала транспортним засобом та вчинила дорожньо-транспортну пригоду на ім`я ОСОБА_5 , арабської зовнішності виїхала за кордон і не має наміру найближчим часом повертатися до України.

Апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням приходить до висновку, що пояснення ОСОБА_1 надані в судовому засіданні апеляційної інстанції стосовно того, що він не керував транспортним засобом і не вчиняв дорожньо-транспортної пригоди є неправдиві та повністю спростовуються сукупністю доказів, які досліджені у судовому засіданні апеляційної інстанції.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, апеляційний суд вважає, що обставини за яких було виявлено дорожньо-транспортну пригоду, свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та вчинив дорожньо-транспортну пригоду.

Апеляційний суд приймає до уваги, що зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що саме він є власником транспортного засобу та керував ним протягом дня 21.10 2020 року.

Апеляційний суд приймає до уваги, що під час приїзду наряду патрульних поліцейських на місце дорожньо-транспортної пригоди поряд з транспортним засобом марки «МAZDA 3», д.н.з. НОМЕР_1 , перебував ОСОБА_1 , який не надав змістовних пояснень стосовно обставин дорожньо-транспортної пригоди, хоча існуюча ситуація вимагала від нього таких пояснень, оскільки саме він користувався вказаним транспортним засобом та був його володільцем.

Доводи ОСОБА_1 про те, що належним йому транспортним засобом незаконно заволодів його знайомий, якому він не дозволяв керувати транспортним засобом, а тільки дав ключі для того, щоб останній зачекав його в машині є голослівними, непослідовними та суперечливими і не підтверджуються жодними доказами.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи захисника ОСОБА_2 адвоката Харченко Г.Ю. про те, що наявність особистих речей ОСОБА_1 на пасажирському сидінні транспортного засобу свідчить про те, що він не керував транспортним засобом, оскільки такий висновок захисника не знаходиться у причинному зв`язку із фактом на який вона посилається.

До матеріалів справи долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно яких вони 22.11.2019 року о 00.13 год. в м. Івано-Франківську по вул. Грушевського, 14, були запрошеними співробітниками патрульної поліції в якості свідків при складанні адміністративного протоколу та в їхній присутності водій ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка не відповідала обстановці, порушення мови, останній відмовився у встановленому законом порядку пройти перевірку для визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку.

Разом з тим вищевказані свідки не допитувались у судовому засіданні суду першої інстанції.

В матеріалах справи по адміністративне правопорушення міститься направлення на огляд водія до закладу охорони здоров`я КНП «ПНЦ ІФ ОР» з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 22.11.2019 року (а.с.3), відповідно до якого ОСОБА_1 направлявся на відповідний огляд. У результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідала обстановці. Особу водія було встановлено на підставі паспорта особи.

У відповідності до рапорту поліцейського взводу №1 роти №2 БУПП в Івано-Франківській області рядового поліції Дуплеци Т.Я. (а.с.4), патрулюючи у складі екіпажу в нічній зміні 21 листопада 2019 року, побачили ДТП по вул. Грушевського, 14, в м. Івано-Франківську без травмованих. Зокрема, водій ОСОБА_1 здійснив наїзд на перешкоду обмежувальні стовпці, чим спричинив шкоду комунальному майну. Складено схему ДТП, оформлено протоко за ст. 124 КУпАП та за ч. 1 ст.130 КУпАП на підставі відмови ОСОБА_1 , який перебував з ознаками алкогольного сп`яніння, від проведення огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку у присутності двох. Окрім того, зазначено, що водій на відео з нагрудного реєстратора признався, що саме він керував транспортним засобом.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 та його пояснень у судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що він не погоджується із діями працівників поліції, оскільки він не порушував ПДР України, не був водієм транспортного засобу, йому не було запропоновано працівниками поліції пройти на визначення стану алкогольного сп`яніння, а тому вважає протокол про адміністративне правопорушення, долучені пояснення свідків та долучені до нього відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції неналежними та недопустимими доказами.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 266 ч. ч. 2, 3 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

З долучених до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що ОСОБА_1 , незважаючи на неодноразові пропозиції працівника поліції, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що під час розгляду справи в апеляційній інстанції захисник адвокат Харченко Г.Ю. та Лішук В.В. стверджували, що останній дійсно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, оскільки не керував транспортним засобом і вказані вимоги працівників поліції були незаконні.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 , стосовного того, що він не керував транспортним засобом «МAZDA 3», д.н.з. НОМЕР_1 , і не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки вказані доводи спростовуються сукупністю доказів досліджених судом.

З вищевказаних відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки стверджував, що не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а дорожньо-транспортну пригоду вчинив його знайомий.

Суд першої інстанції вказав на те, що відмова ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які підтвердили відмову останнього від проходження огляду на стан сп`яніння.

ОСОБА_1 та захисник Харченко Г.Ю. заявили клопотання як в суді першої інстанції, так в суді апеляційної інстанції про допит в судовому засіданні свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та працівника поліції ОСОБА_6 , оскільки вважали, що їхні пояснення мають істотне значення для вирішання питання про доведеність його вини у вчиненні адміністративних правопорушень.

Разом з тим, правова оцінка вищевказаних пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не впливає на правильність висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, оскільки зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Алкотест Драгер та в медичному закладі і останній не заперечував вказаний факт у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення та встановити, що вищевказана відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не була вимушеною і ОСОБА_1 добровільно неодноразово відмовлявся від пропозицій працівників поліції пройти такий огляд у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні апеляційної інстанції було допитано свідка ОСОБА_3 , який пояснив, що приблизно в листопаді-грудні 2019 року він побачив, що на вул. Грушевського сталася ДТП, оскільки легковий транспортний засіб марки Мазда наїхав на стовпчики. На прохання працівників поліції він погодився бути свідком при проходженні огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, однак останній відмовився від проходження такого огляду, стверджуючи, що він не керував транспортним засобом. Вказав на те, що від дійсно підписав письмові пояснення в яких було викладено вищевказані обставини. Вказує, що не бачив як сталася дорожньо-транспортна пригода та хто керував транспортним засобом.

Показання вищевказаного свідка повністю відповідають його письмовим поясненням, які долучені до матеріалів справи та узгоджуються з іншими доказами по справі в частині обставин дорожньо-транспортної пригоди та обставин, які свідчать про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні апеляційної інстанції було допитано поліцейського взводу №1 роти №2 в Івано-Франківській області, рядового поліції ОСОБА_6 та лейтенанта поліції ОСОБА_8 з пояснень яких вбачається, що під час спілкування з ОСОБА_1 , останній неодноразово пояснював, що саме він керував транспортним засобом та вчинив дорожньо-транспортну пригоду, просив не притягувати його до адміністративної відповідальності та обіцяв добровільно відновити пошкоджене комунальне майно, надав їм документи на транспортний засіб та страховий договір, намагаючись уникнути відповідальності пропонував їм неправомірну вигоду та надавав суперечливі і неправдиві пояснення, стосовно обставин дорожньо-транспортної пригоди, стверджуючи, що транспортним засобом керувала інша людина. Вказані свідки також пояснили, що ОСОБА_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку у присутності двох свідків. Крім того, ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без посвідчення водія.

Відповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 № 697154 від 22 .11 2019 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП за керування 21.11 2019 року транспортним засобом Мазда 3 без посвідчення водія до штрафу у розмірі 425 грн. .

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Керуючись законом і оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд поза всяким розумним сумнівом вважає доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП

Обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер вчинених правопорушень, особу правопорушника.

Вказане адміністративне стягнення накладено судом першої інстанції в межах строку встановленого ст. 38 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, та у відповідності до ст.36 КУпАП.

З огляду на наведене, підстав для скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 січня 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв