Житомирський апеляційний суд
Справа №290/217/20 Головуючий у 1-й інст. Бабич С. В.
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Ляшук В. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року суддя Житомирського апеляційного суду Ляшук В.В. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

встановив:

Постановою Романівського районного суду Житомирської області від 30 квітня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420, 40 грн.

Відповідно до постанови, 16 лютого 2020 року о 23 годині 33 хвилин на 519 км+500 м автомобільної дороги Київ-Чоп, ОСОБА_1 керував автомобілем Ford Mondeo з іноземною реєстрацією в стані алкогольного сп`яніння.
На постанову суду ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, скасування постанови суду та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин, оскільки суд розглянув справу у його відсутність належним чином його не повідомив про час та місце розгляду справи. Про постанову суду він дізнався лише 17.05.2020 року, а тому просить поновити строк на апеляційне оскарження.

На його думку, суддею при винесенні постанови не в повній мірі з`ясовані всі обставини справи, були порушені норми процесуального права, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Крім цього, зазначає, що працівники патрульної поліції, зупинили його за порушення п. 2.9 «в» ПДР, а саме: керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком, що не відповідає дійсності, оскільки протокол працівники поліції не складали. Разом з тим, з невідомих йому причин щодо нього було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки він був тверезий.

При розгляді справи суд порушив норми ст. 268 та ряду інших статей КУпАП, а також вимоги Конституції України, оскільки розгляд званої справи про адміністративного правопорушення відбувся у його відсутність, він не був повідомлений про розгляд справи в суді.

26.06.2020 року ОСОБА_1 направив до апеляційного суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Наведені апелянтом причини пропуску строку апеляційного оскарження постанови суду є поважними та такими, що дають підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, оскільки розгляд справи проводився у відсутність ОСОБА_1 , а постанову суду він отримав лише 17.05.2020 року.

Разом з тим, перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 080004 від 16.02.2020 року; даними результатів проведеного огляду за допомогою приладу алкотестер чек № 699 від 16.02.2020 року, за результатами якого проба позитивна і становить 1,37 %; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в присутності яких відбувався огляд на стан алкогольного сп`яніння, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАк № 2118990 (керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком).

З результатами огляду ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчать його власноручні підписи у чек-тесті, у акті огляду на стан сп`яніння, заперечень не висловлював.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що огляд на стан сп`яніння проводився у відповідності до вимог закону, а протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.ст. 254-256 КУпАП.
Даних, які б ставили під сумнів доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, в матеріалах справи не має, не надані такі дані і при апеляційному розгляді справи.

Враховуючи, що ОСОБА_1 при складанні протоколу не заперечував факт керування транспортним засобом та вживання алкоголю, зауважень щодо проведеного освідування та дій працівників поліції в своїх поясненнях не висловлював, суд апеляційної інстанції ставиться критично до доводів його апеляційної скарги про порушення працівниками поліції ст. 268 КУпАП при складанні протоколу, не перебування в стані алкогольного сп`яніння, надуманість порушень для його зупинки.

Даних, які б ставили під сумнів рішення суду першої інстанції щодо винності ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, в матеріалах справи не має.

Суд апеляційної інстанції, також не вбачає підстав для скасування постанови суду з підстав істотного порушення прав ОСОБА_1 при розгляді справи у його відсутність, оскільки з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 були роз`ясненні його права та повідомлено його про місце розгляду справи - Романівським районним судом Житомирської області.

Також, з матеріалів справи вбачається, що суд сприяв ОСОБА_1 в реалізації права на захист, оскільки двічі (18.03.20, 14.04.20 р.) відкладав розгляд справи, направляючи повідомлення про виклик до суду за адресою вказаною ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення інших контактних даних ОСОБА_1 при складанні щодо нього протоколу ( номер телефону, електронної пошти, військової частини за місцем служби, тощо) він не зазначив, а навпаки вказав, що не працює хоча в апеляційній скарзі зазначає, що на той час був військовослужбовцем.

Висновки суду повністю узгоджуються з практикою Європейського суду, який в своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, а як вбачається з матеріалів ОСОБА_1 діяв не сумлінно приховував дані щодо своєї особи з метою уникнення відповідальності.

Крім того судом апеляційної інстанції надавалася можливість ОСОБА_1 з`явитися до суду та скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд апеляційної інстанції вважає правильними та такими, що обґрунтовані належними та допустимими доказами і будь-яких сумнівів щодо цих доказів не вбачає.

При накладенні стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції дотримався меж санкції ч.1 ст.130 КУпАП йому призначено мінімальне стягнення.

На переконання апеляційного суду, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування чи зміни відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Романівського районного суду Житомирської області від 30 квітня 2020 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського

апеляційного суду В.В. Ляшук