Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2020 року м. Рівне

Суддя Рівненського апеляційного суду - Полюхович О.І.,

з участю:

секретаря судового засідання Шутюк С.Ю.,

захисника Максімова Б.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Максімова Б.Ю., на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2020 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 472МК України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100% вартості незадекларованої валюти, що становить 115721,35 (сто п`ятнадцять тисяч сімсот двадцять одна) гривень 35 копійок з конфіскацією в дохід держави 4 310 (чотири тисячі триста десять) євро, вилучених згідно протоколу та опису предметів №0042/20400/20 від 25.01.2020 року.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 25.01.2020, близько 00:40 год., у зоні митного контролю МП «Удрицьк» Поліської митниці Держмитслужби під час прокордонномитного контролю потяга № 372, ОСОБА_1 , шляхом усного декларування заявив, що переміщує особисті речі та не переміщує товари, які підлягають письмовому декларуванню.

В ході митного контролю ручної поклажі громадянина ОСОБА_1 у внутрішній кишені рюкзака було виявлено чорний поліетиленовий пакет в якому знаходились грошові кошти, купюри євро в сумі 14310 (чотирнадцять тисяч триста десять) євро, із них 10000 (десять тисяч) євро не перевищує дозволену на вивезення норму готівки визначену постановою Національного банку України № 3 від 02.01.2019, а також 4 310 (чотири тисячі триста десять) євро, що перевищує дозволену норму.

Таким чином ОСОБА_1 намагався шляхом недекларування, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перемістити через митний кордон України валюту в сумі 4310 євро (згідно з курсом Національного банку України станом на 25.01.2020 року становить 117227,25 грн.), що підлягають обов`язковому письмовому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Максімов Б.Ю., не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, просить його скасувати та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що у осіб які переміщують через митний кордон суму, еквівалентом більше чим 10000 євро виникає лише обов`язок щодо декларування таких коштів, тобто порушення особи, яка не задекларувала таку суму полягає лише у недодержанні процедури декларування. Вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення. Наголошує на тому, що ОСОБА_1 переміщував готівкові кошти без ознак приховування.

На розгляд адміністративної справи в апеляційний суд ОСОБА_1 та представники митниці в судове засідання не з`явилися.

Поліська митниця Держмитслужби повідомлялася шляхом надсилання поштових повідомлень, які були отримані 29 травня 2020 року та 03 червня 2020 року (трек-номер 166; 310)

Захисник Максімов Б.Ю. вказав на можливість розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 та представників митниці.

Відповідно до вимог ч.4 ст.294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

За наведених обставин, а також з метою недопустимості порушення строків розгляду справи суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 та представників Поліської митниці Держмитслужби.

Заслухавши доводи захисника Максімова Б.Ю. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши доводи скарги та матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 487 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно ст.ст. 245, 280 КУпАП одним з завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Статтею 489 МК України встановлено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, які мають значення для справи.

Вказані вимоги закону при розгляді справи в суді першої інстанції були порушені.

Диспозицією ст. 472 МК України передбачена відповідальність за недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Згідно з вимогами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справі "Садоча проти України" (заява № 77508/11): Суд звернув увагу на те, що дії заявника щодо вивезення іноземної валюти з України не були незаконними за українським законодавством. Дозволялося не тільки вивозити іноземну валюту, але сума, яка могла бути законно переміщена через митний кордон, не була обмежена, якщо вона була задекларованою. І це відрізняло цю справу від інших, де конфіскація застосовувався або до товарів, імпорт яких було заборонено, або до транспортних засобів, що використовуються для перевезення контрабанди.

Також, ЄСПЛ врахував те, що заявник пояснив законність походження грошей, але національні органи влади не розглядали це питання, оскільки вони, очевидно, вважали це нерелевантним, принаймні для застосування конфіскації. Оскільки національний суд не здійснив оцінки законності походження грошей, а Уряд не висловив сумнівів щодо дійсності договору позики, ЄСПЛ також не став піддавати сумнівам законність походження конфіскованих грошей. На цій підставі Суд також відмежував цю справу від інших, коли конфіскація стосувалася активів, які були доходами від кримінального правопорушення, вони були визнані незаконно набутими або призначалися для використання в незаконній діяльності.

Окремо ЄСПЛ оцінив поведінку заявника, зауваживши, що немає жодних ознак того, що він навмисно прагнув обійти митні правила. Суд нагадав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення, а санкція тяжкості правопорушення, для покарання за який вона призначається (у цій справі невиконання вимоги щодо декларування). Справді, конфіскована сума була значною для заявника. Проте, немає жодних доказів того, що той міг би завдати будь-якої серйозної шкоди державі: він не ухилявся від сплати митних зборів або будь-яких інших зборів і не завдав будь-яку іншу майнову шкоду державі.

Під час апеляційного розгляду захисник Максімов Б.Ю. надав пояснення, що дійсно громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 перевозив через кордон України грошові кошти у розмірі 14310 євро, які були отримані останнім у приватного позичальника Громадянина України ОСОБА_2 для оплати об`єкта нерухомості (квартири) на території Республіки Білорусь.

Наголосив на тому, що вилучена готівка переміщувалась ОСОБА_1 без ознак приховування та він сам її видав працівникам митниці. ОСОБА_1 не мав на меті уникнути сплати будь-яких митних платежів, не посягав на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління. Недекларування 4310,00 євро, які є особистою приватною власністю, не завдало нікому шкоди та збитків та відбулося лише по причині того, що ОСОБА_1 є громадянином республіки Білорусь та не мав достатніх знань у сфері митного законодавства України.

Апеляційний суд погоджується з поясненнями захисника Максімова Б.Ю., оскільки вони повністю узгоджуються з матеріалами справи, а саме:

- із долученої боргової розписки слідує, що ОСОБА_1 24 січня 2020 року, взяв у борг в ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 14 310,00 євро (що в грошовому еквіваленті станом на цей день, згідно курсу НБУ становить 389 216,26 грн.), вказану вище суму взяв в борг з метою належного виконання умов договору створення об`єкта дольового будівництва №021/С12 від 04 вересня 2019 року, та зобов`язався повернути позичальнику до 31 серпня 2020 року включно (а.с.30).

- 04 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Мінський домобудівельний комбінат» було укладено Договір про створення об`єкта дольового будівництва №021/С12 від 04 вересня 2019 року, відповідно до умов якого забудовник за рахунок коштів пайовика забезпечує будівництво житлового приміщення АДРЕСА_1 , яке складається з однієї кімнати загальною площею 46,4 кв.м. Вартість будівництва вказаного вище об`єкту становить 68 486,40 доларів США (а.с.31-40).

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу» / дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п.31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року) Зазначена позиція підтверджена і у рішенні ЄСПЛ «Садоч проти України» від 11.07.2019 року.

Апеляційний суд враховує те, що конфіскація вилучених грошових коштів істотно вплине на майновий стан ОСОБА_1 , оскільки доказами по справі підтверджено їх походження, як отримання коштів за оплату об`єкта нерухомості (квартири).

Крім того, в матеріалах провадження не представлено жодних належних та допустимих доказів, які б свідчити проте, що перевезення ОСОБА_1 грошових коштів призведе до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру.

Аналізуючи обставини по справі в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять жодних доказів про наявність в діях ОСОБА_1 противоправних, винних дій у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративних правопорушень.

На підставі наведеного та керуючись ст. 6 ЄКПЛ, ст. 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Максімова Б.Ю. задовольнити.

Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2020 року відносно ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського

апеляційного суду О.І. Полюхович