Справа № 415/2917/20
Провадження № 33/810/93/20
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду Рябчун Олена Вікторівна, за участю прокурора Сухіна Д.В., захисника Михірева Р.В., особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , з секретарем Шопіною А.М.,

розглянувши апеляційну скаргу захисника Михірева Р.В., подану на постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 13 травня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Рубіжне Луганської області, громадянин України, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_2 , 2019 року народження, учасник бойових дій, військовослужбовець за контрактом Луганського прикордонного загону Державної прикордонної служби України, в/ч НОМЕР_1 , інспектора 3 категорії ПКШР "Щастя", мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1726 КпАП України,

встановила:

Постановою судді Лисичанського міського суду Луганської област від 13 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1726 КпАП України, та призначено стягнення у вигляді штрафу розміром п`ятьдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн, із зобов`язанням сплати ним судового збору у розмірі 420,4 грн.

Відповідно до змісту постанови ОСОБА_1 , будучи особою, яка припинила виконання обов`язків поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Луганській області ДПП НП України, тобто діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, зазначену у підпункті «з» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», відповідно до примітки до ст. 1726 КУпАП є суб`єктом відповідальності за порушення вимог абзацу другого ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно 27.05.2019, без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка припинила таку діяльність за минулий 2018 рік.

На зазначену постанову суду захисник Михірев Р.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити пропущений строк апеляційного оскарження постанови та закрити провадження на підставі ст.22 КпАП України, оголосивши ОСОБА_1 усне зауваження.

Зазначає, що ОСОБА_1 свою провину у судовому засіданні визнав, пояснивши, що своєчасно не здав декларацію за 2018 рік з підстав того, що одразу після звільнення із патрульної поліції уклав контракт із ДПСУ, знаходився у тривалих відрядженнях на лінії зіткнення, а вдома не мав Інтернету. Після декількох спроб заповнити декларацію, у зв`язку із зайнятістю він забув про необхідність подання декларації і заповнив її лише 27 травня 2020 року.

Захисник вважає, що за таких обставин суд мав прийти до висновку про малозначність зазначеного діяння (адже матеріальної шкоди ніхто не зазнав і склад правопорушення є формальним) і, застосувавши приписи ст.22 КпАП України, оголосити ОСОБА_1 усне зауваження.

У судовому засіданні апеляційного суду:

особа, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник Михірев Р.В. змінили свої апеляційні вимоги та просили застосувати вимоги ст.38 КпАП України, оскільки, на момент надходження матеріалів справи до суду спливли передбачені законом строки притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності (враховуючи, що, на їх думку, момент виявлення вчинення правопорушення був у травні 2019 року, а не з момент складання протоколу про адміністративне правопорушення).

прокурор Сухін Д.В. заперечував як проти змінених апеляційних вимог щодо застосування строків давності притягнення до адміністративної відповідальності, так і проти первісних доводів апеляційної скарги щодо закриття провадження на підставі ст.22 КпАП України; просив залишити ухвалу суду без змін.

Перевіривши витребувані із Лисичанського міського суду Луганської області матеріали провадження про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , вислухавши правопорушника та його захисника, проаналізувавши зміст судової постанови та співставивши викладені у ній обставини із наявними у матеріалах доказами, вважаю, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає за такими підставами.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КпАП України суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинене правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вищезазначені вимоги закону виконані судом у повному обсязі.

Так, суд першої інстанції правильно визначив, що диспозиція ч. 1 ст. 1726 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, що полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що наказом начальника Департаменту патрульної поліції від 27 травня 2016 року № 143 о/с, ОСОБА_1 призначено на службу в поліцію, як працівника який прибув з Головного управління Національної поліції в Луганській області, з 20 травня 2016 року до роти № 2 взводу № 1, з посадовим окладом згідно зі штатом.
Наказом начальника Департаменту патрульної поліції від 15 серпня 2018 року № 789 о/с, ОСОБА_1 , лейтенанта поліції, інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону, з 20 серпня 2018 року звільнено.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення та даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 несвоєчасно подав без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування, датою вчинення адміністративного правопорушення є наступний день після закінчення строку визначеного Законом України «Про запобігання корупції» подання щорічних декларацій, тобто 00 годин 00 хвилин 01 квітня 2019 року.

Проте, ОСОБА_1 подав декларацію після звільнення за 2018 рік тільки 27.05.2019 о 21 годині 14 хвилин, тобто несвоєчасно.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 повинен був подати щорічну декларацію після звільнення за 2018 рік у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня 2019 року до 00 годин 00 хвилин 01 квітня 2019 року.

Суд першої інстанції також правильно визначився із датою виявлення правопорушення як підставою для відліку строку притягнення до адміністративної відповідальності: датою виявлення правопорушення є дата складання протоколу - 29 квітня 2020 року, оскільки саме в цей момент спеціально уповноважений суб`єкт, зібравши всі необхідні докази, встановлює наявність в діях особи складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1726 КУпАП і для особи, щодо якої цей протокол складений, починають відбуватись правові наслідки.

Процесуально цей висновок оформлюється у вигляді протоколу.

Статтею 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол.

Дії особи, що має право скласти протокол, до моменту складання протоколу можуть свідчити, що виявлені окремі ознаки правопорушення, але факт, що виявлене діяння містить склад адміністративного правопорушення (встановлено об`єкт, об`єктивну сторона, суб`єкт, суб`єктивну сторона), зазначається тільки при складанні протоколу і саме з дати його складання починає відраховуватись строк накладання стягнення.
Так, протокол відносно ОСОБА_1 складений 29.04.2020, вчинено адміністративне правопорушення ОСОБА_1 01 квітня 2019 року, виявлено 29 квітня 2020 року, отже строк накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, визначений ст. 38 КУпАП з моменту вчинення та з моменту виявлення, не сплинув.

Змінені апеляційні доводи захисника та ОСОБА_1 у цій частині є необґрунтованими.

Поважні причини щодо несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування після звільнення за 2018 рік у ОСОБА_1 відсутні, вони не надані ані суду першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду матеріалів справи.

При призначенні стягнення, суд врахував характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність правопорушника: ОСОБА_1 є військовослужбовцем за контрактом, учасником бойових дій, не є особою з інвалідністю, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності притягується вперше, свою провину усвідомив, щиро розкаявся.

Підстав для застосування ст.22 КпАП України у даному випадку не вбачається, оскільки правопорушення, пов`язані з корупцією, не можуть вважатися малозначними, для їх кваліфікації наявність наслідків чи ознак суспільної небезпечності не є необхідними, виходячи з вимог правової кваліфікації.

Факт вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією не може визнаватись малозначним, оскільки вчинення такого порушує встановлені антикорупційним законодавством вимоги, заборони та обмеження, посягає на встановлений порядок діяльності органів влади та місцевого самоврядування, а також порядок реалізації особами таких органів, наданої їм влади та посадових повноважень, дискредитує органи влади та місцевого самоврядування.

Апеляційний суд погоджується з тим, що звільнення від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, не буде відповідати загальним засадам запобігання та протидії корупції в країні.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

постановила:

Постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 13 травня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 1726 КпАП України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Михірева Р.В. - без задоволення.

Постанова є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя О.В.Рябчун