Номер провадження: 33/813/536/20
Номер справи місцевого суду: 507/86/20
Головуючий у першій інстанції Дармакука Т.П.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

судді - Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання Воронової Є.Р.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Опалько Олега Миколайовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Любашівського районного суду Одеської області від 26 березня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Постановою суду першої інстанції від 26 березня 2020 року, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто 420 грн. 40 коп. судового збору на користь держави.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

На дану постанову суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що викладені у постанові обставини не відповідають дійсності та спростовуються поясненнями свідків та відеозаписом подій, які відбувались. Оскільки, на місці зупинки транспортного засобу свідки, які вказані у протоколі, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не були присутні, натомість були присутні свідки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Також, апелянт, зазначив, що огляд його, на стан сп`яніння, проводився з порушеннями, тому, що після незгоди з результатами огляду, поліцейський відмовив ОСОБА_1 у проведенні огляду у закладі охорони здоров`я. Суд не звернув увагу на розбіжності в поясненнях свідків ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , які в судове засідання не з`являлися, чим було порушене гарантоване Європейською Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод право перехресного допиту.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 ставить питання щодо скасування постанови та прийняття нової постанови, якою встановити у діях ОСОБА_1 відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Частиною 7 ст.294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції вважав, що вина останнього доведена та підтверджена належними та допустимим доказами.

Апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду даної справи, суд першої інстанції дотримався вказаних норм права та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 26.01.2020 року о 20:24 годині, в с. Покровка Любашівського району Одеської області по вулиці Миру, керував автомобілем марки «Ваз-2121» державний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю із ротової порожнини, незв`язна мова, почервоніння очей. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу «Драгер-ARBL-0595», показник якого після продуву ОСОБА_1 склав 0,60 %. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків.

Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №200758 від 26 січня 2020 року (а.с.3);

- результатом тесту, який проведений на місці зупинки транспортного засобу 26.01.2020 року, за допомогою алкотестера «Драгер-ARBL-0595» та склав 0,60 проміле (а.с.4);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що 26.01.2020 року поліцейським СРПП № 3 Любашівського ВП Савескулом Д.М., у присутності свідків ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 на місці зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , був проведений огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер-ARBL-0595», результат тесту склав 0,60 проміле;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , які є ідентичними та згідно яких, 26.01.2020 року близько 20:30 години вони були запрошені в якості свідків та водій ОСОБА_1 у їхній присутності погодився пройти тестування на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», де після продуву приладу результат склав 0,60 проміле. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився у їх присутності;

- відеозаписом з місця події, із якого вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, на що він погодився. Після того як ОСОБА_1 продув алкотестер «Драгер» його показники склали 0,60 проміле, із якими він погодився та сказав поліцейським складати відносно нього протокол;

- поясненнями допитаного в судовому засіданні першої інстанції, поліцейського СРПП № 3 Любашівського ВП Савескула Д.М., який пояснив, що 26.01.2020 року на спецлінію «102» надійшла інформація, що в районі с. Покровка Любашівського району невідома особа здійснює постріли. По приїзду в с. Покровка Любашівського району, з метою здійснення превентивних заходів, на вулиці Миру був зупинений водій автомобіля «Ваз-2121» ОСОБА_1 , який підозріло рухався. Під час спілкування від водія був відчутний різкий запах алкоголю, на що йому було запропоновано пройти тест на приладі «Драгер», ОСОБА_1 погодився. Пройшовши тест у присутності двох свідків, результат якого склав 0,60 проміле, водій ОСОБА_1 погодився та сказав складати відносно нього протокол. Також водієві ОСОБА_1 було запропоновано проїхати до медичного закладу для проходження медичного огляду, на що він відмовився та був згоден із показами приладу «Драгер», після чого був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП.

Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи, наявним доказам та вищевказаним нормам права.

Доводи апеляційної скарги про про те, що огляд його, на стан сп`яніння, проводився з порушеннями, тому, що після незгоди з результатами огляду, поліцейський відмовив ОСОБА_1 у проведенні огляду у закладі охорони здоров`я не знайшли свого підтвердження, виходячи з наступного.

З матеріалів справи, а саме з акту огляду на стан алкогольного сп`яніння,вбачається що ОСОБА_1 із результатом огляду був згоден, про що свідчить його підпис в графі: «Із результатами згоден». Також із відеозапису вбачається, що показник алкотестеру після продуву ОСОБА_1 склав 0,60 проміле, із чим він погодився та сам запропонував поліцейським складати протокол. Із письмових пояснень свідків ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , вбачається, що після проходження тесту на алкоголь за допомогою приладу «Драгер», ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що на місці зупинки транспортного засобу свідки, які вказані у протоколі, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не були присутні є безпідставними та також не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 підписуючи протокол про адміністративне правопорушення та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, не вказував на відсутність свідків чи неправильність відомостей в протоколі щодо свідків, та не зазначив будь-яких зауважень.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння....; 2) передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; 3) відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння...

Отже, дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд першої інстанції обґрунтовано застосував стягнення у вигляді штрафу та позбавлення права керувати транспортними засобами, адже воно, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.

При складенні адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 дії поліції були повністю узгоджені з вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року №1452/735, в редакції діючій на час складання протоколу.

З урахуванням вищевказаної норми права, апеляційний суд вважає, що матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_1 , містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду, щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, а саме, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Інших правових доводів, які б спростовували висновки суду першої та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.

При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст.33 КУпАП на накладено стягнення у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

У відповідності до ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; скасувати постанову та закрити провадження у справі; скасувати постанову та прийняти нову постанову; змінити постанову.

Керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Любашівського районного суду Одеської області від 26 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева