справа №619/1065/20
провадження №3/619/339/20
Постанова
іменем України
13 травня 2020 року Суддя Дергачівського районного суду Харківської області Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Носачової І.В., захисника Андренка В.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, з вищою освітою, працюючого менеджером ТОВ «Інвествудтрейд», одруженого, маючого сина ОСОБА_2 , 19.09.2012, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,
20 лютого 2020 року ст. інспектором ЮПСППП Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області Романюком Д.І. складено протокол (серія АПР18 №033415), згідно даним якого 15.02.2020 приблизно о 23 год 00 хв ОСОБА_1 за місцем мешкання: АДРЕСА_1 , вчинив психологічне насильство, а саме: висловлювався нецензурною лайкою та ображав, погрожував побити, відносно дружини ОСОБА_3 .
У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав повністю, надавши письмові
пояснення, згідно змісту яких просить закрити провадження у адміністративній справі у зв`язку з відсутністю події складу адміністративного правопорушення посилаючись на те, що обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та додані до нього пояснення свідків не відповідають дійсності. Відомості про наявність свідків та їх пояснень у протоколі відсутні. Справа містить рапорт працівників патрульної поліції за результатами виїзду 16.02.2020 року о 14 год 15 хв, протокол заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію складений о 14 год 30 хв 16.02.2020 року, пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 надані останніми 20.02.2020 року. Первинний матеріал складений за результатами виїзду патрульної поліції за місцем скоєння правопорушення 15.02.2020 в матеріалах справи відсутній. Крім цього в матеріалах справи відсутні будь які докази факту скоєння ним правопорушення саме 15.02.2020, викладення обставин, що унеможливили складання протоколу на місці вчинення правопорушення. Так, 15.02.2020 приблизно о 22-00 годині він повернувся додому за адресою: АДРЕСА_1 та встановив, що його дружина та неповнолітній син ОСОБА_7 дома відсутні. Після цього він зателефонував дружині з метою встановити місце знаходження сина, однак остання відмовилась повідомляти місце свого знаходження. Через деякий час, приблизно о 23-00 годині дружина разом зі своєю подругою ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з`явились за адресою його мешкання, при цьому сина з ними не було. На його неодноразові запитання де знаходиться син ОСОБА_3 будь яких пояснень не надавала. Натомість разом зі своєю подругою почали його ображати та викидати його речі за межі квартири. Враховуючи такі дії своєї дружини та її подруги, а також факт відсутності інформації щодо місця знаходження сина, він змушений був о 00 год 22 хв 16.02.2020 року викликати поліцію, по приїзду якої дружина та її подруга покинули квартиру, повідомивши перед цим поліцейських, що син знаходиться у ОСОБА_6 вдома за адресою: АДРЕСА_3 та вже спить. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. Вважає, що пояснення не можуть бути прийняті судом в якості доказів, так як дані особи не вказані в протоколі як свідки, а тому можливо припустити, що на час складання протоколу в матеріалах були відсутні та надані ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . ОСОБА_6 з метою прикриття своїх протиправних дій щодо нього. Крім того дані пояснення містять численні розбіжності між собою. Так наприклад в поясненнях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вказують на постійне, протягом конфлікту, вчинення ним дій з побиття та нанесення тілесних ушкоджень своїй дружині ОСОБА_3 , в той час як сама ОСОБА_3 про ці обставини в своїх поясненнях не вказує, будь яких доказів нанесення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_3 матеріали справи не містять, що викликає сумнів у правдивості пояснень свідків. Рапорт та протокол складено за результатами повідомлення від ОСОБА_3 про те, що 16.02.2020 року о 14-15 годині за адресою: АДРЕСА_1 зять хоче забрати дитину. Протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення та іншу подію складено 16.02.2020 року о 14-30 годині з приводу нібито вчинення 16.02.2020 сварки. Проаналізувавши дані документи стає незрозумілим, яким чином реалізація свого права на спілкування з дитиною та події, що нібито мали місце 16.02.2020 відноситься до обставин, викладених в протоколі, що як вказано в протоколі мали місце 15.02.2020.
Потерпіла у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі та письмові пояснення. Зі змісту яких вбачається, що її чоловік ОСОБА_1 неодноразово скоює фізичне та психологічне насильство у відношенні неї та її дитини, що виражається в постійних образах нецензурною лайкою у присутності дитини, а фізичне насильство виражається у систематичних побоях. Так, 16.01.2020, 13.02.2020 та 08.03.2020 вів себе неадекватно, кричав, на зауваження не реагував.
За змістом ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 252 КпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Так, матеріали справи містять рапорт інспектора СРПП №4 ОСОБА_8 від 16.02.202 складений о 14 год 44 хв про те, що 16.02.2020 о 14 год 15 хв звернулася ОСОБА_3 з заявою про те, що зять хоче забрати дитину. При виїзді на місце було зібрано первинний матеріал (а.с.4).
З протоколу прийняття заяви від 16.02.2020 вбачається, що ОСОБА_3 звернулася до поліції з заявою, у якій зазначила, що її чоловік ОСОБА_1 16.02.2020 вчинив сварку.
При цьому суд зазначає, що сварка та конфлікт не є психологічним насильством у розумінні ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон), згідно змісту якого форма домашнього насильства включає словесні образи, які доводять постраждалого до стану емоційної невпевненості, втрати здатності захистити себе і можуть заподіяти або заподіяли шкоду психічному здоров`ю. Отже, психологічне насильство - це умисні дії, коли особа прагне спричинити шкоду, порушити права і свободи людини, а конфлікт (сварка) це взаємне з`ясування обставин без приниження честі і гідності.
При вчиненні вказаних дій завжди існує потерпілий, але, зміст протоколу відомостей щодо потерпілої особи та її підпису у протоколі не містить.
Крім того, матеріали справи містять письмові пояснення свідків від 20.02.2020 - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , тоді як протокол серії АПР18 №033415, у порушення вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП та п. 12 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, не містить прізвища, адреси свідків та їх підписи у протоколі.
У судове засідання, за клопотанням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, були викликані зазначені вище свідки, які, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не з`явилися, причину неявки суду не повідомили.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
При цьому, слід виходити із сталої практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Еркапіч проти Хорватії» від 25.04.2013 (Erkapic v. Croatia) з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, згідно якої «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції».
Отже, безпосередні показання в суді особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, мають більше значення для визнання (чи невизнання) його винуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП, ніж його пояснення, викладені власноруч.
Крім того, судом, за клопотанням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,витребувалися з Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області докази, які мають значення для вирішення справи, але надані не були.
Отже, дослідивши наявні у справі докази суд зазначає, що рапорт, протокол про прийняття заяви стосуються подій, які мали місце 16.02.2020, тоді яу у протоколі зазначено, що подія відбулася 15.02.2020.
Суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом не достатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Виходячи з вищезазначеного, жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, органом, що склав протокол не надано,яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, викладеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення, встановлено не було, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє спростувати сумніви у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ним неправомірних дій.
Так, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 247 КУпАП визначені обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, серед яких пунктом 1 визначено відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно з ч. 3 ст. 284 КУпАП, постанова про закриття виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.
Керуючись ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП, суддя
постановив:
Провадження по справі відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області.

Суддя І. М. Нечипоренко