Справа № 161/219/20 Провадження №33/802/178/20 Головуючий у 1 інстанції:Присяжнюк Л. М.
Категорія:ч. 1 ст. 130 КУпАП. Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2020 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2020 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 420 гривень 40 копійок.

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він керуючи транспортним засобом марки Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1 , перебував в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не оспорюючи факт вчинення ним адміністративного правопорушення, вважає постанову судді в частині накладеного стягнення необґрунтованою. Посилається на те, що після зупинки автомобіля він особисто повідомив працівників поліції про вживання ним в честь нового року 100 грам горілки, з результатами алкотестеру погодився. Також зазначає, що вину у вчиненому він визнає повністю, щиро розкаюється, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, тяжких наслідків від його дій не настало, а тому вважає вказане правопорушення малозначним. Просить постанову судді скасувати та прийняти нову, якою звільнити його від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яка міститься в матеріалах справи. Жодних клопотань від нього про відкладення розгляду справи не надходило.

А тому відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП його неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.

Висновки судді про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому висновок судді в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Щодо доводів апелянта про звільнення його від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю правопорушення, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Положення ст.ст.23, 33 КУпАП регламентують, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Тобто застосування вимог ст.22 КУпАП до особи, на думку апеляційного суду, є правом, а не обов`язком суду.

Керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння створює загрозу для життя і здоров`я інших учасників дорожнього руху, а тому звільнення від адміністративної відповідальності, передбаченої ст.130 КУпАП, не зможе запобігти грубим порушенням ПДР і не забезпечить мети, передбаченої ст.23 КУпАП.

Особи, які вчиняють адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП, становлять підвищену суспільну небезпеку для оточуючих, оскільки стягнення у санкції даної статті КУпАП з кожним роком постійно суттєво посилюється і на даний час є безальтернативно суворим, тому підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності в порядку ст.22 КУпАП апеляційний суд не вбачає.

Крім того, апеляційним судом враховується ступінь алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , а саме 1,97 проміле, що стверджується роздруківкою приладу «Драгер» (а.с.3).

Суд апеляційної інстанції вважає, наведені в апеляційній скарзі пом`якшуючі обставини, а саме перше притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, визнання вини та щире каяття, з урахуванням значної дози алкоголю, виявленої у ОСОБА_1 (1,97 проміле) не можуть слугувати підставою для застосування до нього положень ст.22 КУпАП.

На думку апеляційного суду, накладаючи адміністративне стягнення, суд першої інстанції відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП урахував характер правопорушення, дані про особу винного, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, конкретні обставини справи та обґрунтовано визначив безальтернативне стягнення у виді штрафу із позбавленням права керування транспортними засобами, визначене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на наведене, постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для скасування постанови суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2020 року щодо нього без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.П. Денісов