КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду - Сілкова І.М., за участю ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2 - адвоката Волощука В.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 184 КУпАП закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу даного адміністративного правопорушення.

Приймаючи рішення про закриття провадження в справі з підстав передбачених п.1 ст. 247 КУпАП, суддя, перевіривши у судовому засіданні матеріали складені стосовно ОСОБА_2 за ч.5 ст. 184 КУпАП, вислухавши доводи ОСОБА_2 та її захисника Волощука В.В., дослідивши наявні у справі письмові докази, зазначив, що хвороба дитини ( ОСОБА_3 ) є поважною причиною того, що його мати ОСОБА_2 не надала для зустрічі ОСОБА_1 його сина ОСОБА_3 , а тому дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 184 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 18.02.2020 року та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 184 КУпАП.

Апелянт вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, зокрема суддя не дослідив належним чином докази, які були долучені до матеріалів справи, а саме його письмові пояснення та заяву, документи Дніпровського УП ГУНП у м. Києві (рапорт та лист про надання інформації), що на думку апелянта призвело до винесення незаконного і необґрунтованого судового рішення.

Апелянт зазначає, що наявна в матеріалах справи довідка №81 від 27.12.2019 року з діагнозом ГРВІ у ОСОБА_3 , видана лікарем ОСОБА_4 , на яку суддя послався в оскаржуваному рішенні, є недійсною, на підтвердження чого, долучив до апеляційної скарги копію медичної довідки від 17.02.2020 року №123, яку апелянт отримав спеціально «заднім» числом за 150 гривень у того ж лікаря ОСОБА_4 з вигаданою датою народження та неіснуючою школою №315, на неіснуючу дитину ОСОБА_5 .

Також апелянт просить дослідити копію його переписки з ОСОБА_2 (за її номером телефону НОМЕР_1 ) у месенджері Вайбер на підтвердження того, що під час зимових шкільних канікул з 27.12.2019 року по 03.01.2020 року вона не тільки не віддала сина та завадила їхньому спільному з сином відпочинку згідно з Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації №810 від 04.10.2019 року, а й всіляко перешкоджала спілкуванню сина з батьком.

Крім цього наголошує, що станом на дату звернення з апеляційною скаргою, через постійні перешкоди з боку ОСОБА_2 , він, як батько, не бачить свою дитину вже більше двох місяців, оскільки ОСОБА_2 не надає можливості ні побачити, ні почути сина, тобто мати розлучила малолітню дитину з батьком, що є неприпустимим.

Також у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 18.02.2020 року, посилаючись на поважність причин пропуску цього строку, оскільки він не викликався і не був присутній при винесенні оскаржуваної постанови від 18.02.2020 року, а її копію отримав лише 28.02.2020 року в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва.

Перевіривши причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, передбаченого ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає можливим поновити ОСОБА_1 пропущений строк, оскільки пропущений він був з поважних причин.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги; пояснення захисника ОСОБА_2 - адвоката Волощука В.В., який заперечував проти поданої апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 та апеляційні доводи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

У відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вказані вимоги закону при розгляді даної справи судом першої інстанції були дотримані, рішення суду відповідає вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП,є обґрунтованим та належним чином мотивованим.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.01.2020 року посадовою особою органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації Мухановим А.І. складено протокол про адміністративне правопорушення №103008-1 стосовно ОСОБА_2 , згідно якого, остання порушила вимоги Розпорядження №810 від 04.10.2019 року органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації «Про визначення способів участі батька у вихованні малолітньої дитини», а саме не надала можливості 27.12.2019 року побачитись дитині - ОСОБА_3 зі своїм батьком, чим порушила вимоги ч.5 ст. 184 КУпАП.

Даний протокол з додатками направлено до Дніпровського районного суду м. Києва, за результатами розгляду якого, суддя дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 184 КУпАП та закрив провадження в справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Вирішуючи питання щодо відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 184 КУпАП, суд першої інстанції, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у справі документи, в тому числі медичну довідку №81 від 27.12.2019 року на ім`я ОСОБА_3 з діагнозом ГРВІ, обґрунтовано зазначив, що хвороба дитини є поважною причиною того, що ОСОБА_2 не надала для зустрічі батьку ОСОБА_1 хвору дитину, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей.

Апеляційні твердження ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 , в порушення Розпорядження №810 від 04.10.2019 року Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, під час зимових шкільних канікул з 27.12.2019 року по 03.01.2020 року не тільки не віддала йому сина, а й завадила їхньому спільному відпочинку, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки згідно матеріалів справи, зокрема медичної довідки №81 від 27.12.2019 року виданої лікарем педіатричного кабінету Дніпровського району м. Києва на ім`я ОСОБА_3 , останній був хворий на ГРВІ, а тому його відпочинок з батьком в даному випадку міг би негативно вплинути на здоров`ї дитини.

Крім того, як вбачається із заяви ОСОБА_1 від 09.01.2020 року (а.с. 7), що також підтверджується поясненнями ОСОБА_2 в суді першої інстанції, остання 27.12.2019 року повідомляла ОСОБА_1 про хворобу сина та перебування з ним у лікаря.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що наявна в матеріалах справи довідка №81 від 27.12.2019 року з діагнозом ГРВІ у ОСОБА_3 , видана ФОП ОСОБА_4 , є недійсною, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказаний документ не було визнано недійсним чи підробленим у встановленому законом порядку, а зазначені апелянтом обставини не можуть поза розумним сумнівом свідчити про недійсність вказаної довідки.

За наведеним, постанова судді Дніпровського районного суду м. Києва від 18.02.2020 року про закриття провадження в справі стосовно ОСОБА_2 на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування та притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 184 КУпАП, про що ставиться питання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 184 КУпАП закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення - без зміни.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду І.М. Сілкова