Справа № 161/4864/20
Провадження № 3/161/1673/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2020 року суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Кирилюк В.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не працює (згідно відмітки в протоколі),

за ч.2 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 24 березня 2020 року серії БД №204247, ОСОБА_1 24 березня 2020 року о 01 год. 25 хв. у м. Луцьку по вул. Гулака Артемовського, керував транспортним засобом Daewoo Nexia, НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога за адресою м. Луцьк, вул. Карбишева, 2 у ВМЦТЗ, що підтверджується висновком №648 від 24 березня 2020 року складеного о 02 год. 05 хв. Такі дії кваліфіковані поліцейським як порушення п.2.9 «а» ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненому не визнав та вказав, що автомобілем не керував.

Захисник Шанюка С.С. у судовому засіданні просив суд повернути матеріали на доопрацювання у зв`язку з наявними, на його думку, недоліками в їх оформленні.

Дослідивши письмові матеріали справи, суддя дійшов наступних висновків.

На переконання судді винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП підтверджується:

1) протоколом про адміністративне правопорушення;

2) довідкою УПП у Волинській області з якої слідує, що ОСОБА_1 ніколи не отримував посвідчення водія, а 17 лютого 2020 року притягувався до відповідальності, яка передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (справа Луцького міськрайонного суду Волинської області №161/1118/20);

3) висновком лікаря-нарколога КП «Волинський медичний центр терапії залежності», який складений об 02 год 05 хв. 24 березня 2020 року та у якому встановлений факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння;

4) постановою поліцейського від 24 березня 2020 року серії ДП18 №238093, якою ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126, ч.6 ст.121 КУпАП та у якій зафіксований факт керування ним транспортним засобом у вищенаведений день та час. Вказана постанова набрала законної сили, не оскаржувалася, а отже відомості стосовно керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 є преюдиційними для суду;

5) відеозаписом події з нагрудних камер поліцейських.

Суддя не приймає до уваги доводів ОСОБА_1 , які він вказав у протоколі про адміністративне правопорушення, про те, що він вжив невідому йому мікстуру, оскільки відповідальність за ч.2 ст.130 КУпАП встановлена не за вживання алкогольних засобів, а саме за перебування у стані алкогольного сп`яніння і джерело, що викликало таке сп`яніння, будь-якого правового значення не має.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом спростовуються:

1) постановою поліцейського від 24 березня 2020 року серії ДП18 №238093, якою ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126, ч.6 ст.121 КУпАП та у якій зафіксований факт керування ним транспортним засобом у вищенаведений день та час. Вказана постанова набрала законної сили, не оскаржувалася, а отже відомості стосовно керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 є преюдиційними для суду;

2) письмовими поясненнями ОСОБА_1 у протоколі у яких вказано, що він поїхав додому від друзів;

3) поведінкою ОСОБА_1 на місці події, який не висловлював жодних заперечень про те, що він дійсно керував транспортним засобом.

Клопотання про повернення матеріалів на доопрацювання суддя відхиляє, оскільки наведені у ньому доводи не дають підстав для повернення матеріалів, а суд надалі надає вичерпні мотиви відхилення кожного доводу захисника, який міститься у цьому клопотанні.

Так суддя відхиляє доводи захисника про те, що в матеріалах справи відсутній протокол та акт про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці, оскільки в даному випадку огляд проводився у лікаря-нарколога і від його проходження ОСОБА_1 не відмовлявся.

Так само помилковими є твердження захисника про те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд, адже з матеріалів справи, зокрема з відеозапису події, а також з пояснень самого ОСОБА_1 слідує, що він дійсно проходив відповідний огляд у лікаря-нарколога КП «Волинський медичний центр терапії залежності», а отже був направлений на нього поліцейським.

Стосовно відсутності в матеріалах справи акту про медичний огляд особи, на що посилається захисник, суддя зауважує, що належним та допустимим доказом у даному випадку є висновок щодо результатів медичного огляду, в якому, у тому числі, міститься посилання на відповідний акт №648 від 24 березня 2020 року. При цьому у судді не виникає сумнівів у достовірності наданого висновку лікаря-нарколога з огляду на сукупність інших доказів, зокрема відеозаписів події, які підтверджують що ОСОБА_1 дійсно оглядався лікарем.

Щодо доводів захисника про те, що огляд ОСОБА_1 повинен був проводитися виключно з відібранням біологічних зразків та проведення лабораторних досліджень, суддя зауважує, що відповідно до п.7 розділу Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (далі Інструкція), проведення лабораторних досліджень є обов`язковим лише для визначення конкретного наркотичного засобу або психотропної речовини, під діями яких перебуває людина. Встановлення стану алкогольного сп`яніння за допомогою лабораторного дослідження не є обов`язковим, а конкретна методика дослідження обирається лікарем. Клопотань про відібрання у нього біологічних зразків ОСОБА_1 під час огляду не заявляв, що чітко видно із відеозапису.

Стосовно посилання захисника про те, що в матеріалах справи відсутнє повідомлення до центру безоплатної правової допомоги про затримання ОСОБА_1 , суддя зауважує, що останній в ході провадження у справі про адміністративне правопорушення не був затриманий, а лише відсторонений від керування транспортним засобом на підставі ст.266 КУпАП та запрошений пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я, на що добровільно погодився. Жодних заяв та скарг стосовно нібито затримання, ОСОБА_1 ні у письмових поясненнях, ні протоколі про адміністративне правопорушення не зазначав. У зв`язку з цим неспроможними є і посилання захисника про нібито затримання і обшук ОСОБА_1 у період з 01 год. 27 хв по 01 год. 43 хв. 24 березня 2020 року.

Що стосується посилань захисника на те, що висновок лікаря-нарколога не містить у собі даних стосовно способів та методів його одержання, суддя зауважує, що вказаний висновок складений у чіткій відповідності до форми, яка затверджена Інструкцією, і у ньому не передбачено наведення реквізитів, про які наголошує захисник.

Щодо відсутності у ОСОБА_1 статусу водія, суддя зауважує, що вказане не впливає на кваліфікацію дій останнього за ч.2 ст.130 КУпАП, а впливає лише на призначення адміністративного стягнення, що буде враховано судом.

Також помилковими є доводи захисника про відсутність даних про понятих, свідків та потерпілих у протоколі, оскільки поняті та свідки, відповідно до ст.266 КУпАП, розділу ІІ Інструкції, під час проведення огляду у закладі охорони здоров`я не залучаються, а ч.2 ст.130 КУпАП не передбачає наявність потерпілих від правопорушення.

Стосовно доводів захисника про те що поліцейський кваліфікував дії ОСОБА_1 , за ч.11 ст.130 КУпАП, якої не існує, суддя зауважує, що у протоколі наведена кваліфікація за ч.2 ст.130 КУпАП, а напис «ІІ» перед написом «ст.130» є римською цифрою «2». Так само надуманими є доводи про те, що п.2.9 «а» ПДР не існує, оскільки це спростовується, власне, текстом цих правил і відповідне положення можливо чітко ідентифікувати. Міркування захисника про правильну юридичну техніку викладення посилань на норми законодавства, зокрема про те, що слід було зазначити підпункт «а» пункту 2.9 ПДР, не впливають на правильність та належність кваліфікації дій ОСОБА_1 за конкретним положенням ПДР України, які суддя в змозі ідентифікувати.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 міряли лише тиск, спростував у судовому засіданні сам ОСОБА_1 , який вказав, що його огляд проводився із застосуванням приладу «Драгер».

За таких обставин, суддя приходить до висновку, що ОСОБА_1 вчинив керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, повторно протягом року, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

Обставин, що обтяжують чи пом`якшують правопорушення суддя не вбачає.

Суддя не знаходить підстав для застосування положень ст.21 або ст.22 КУпАП, оскільки правопорушення передбачене ч.2 ст.130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням Правил дорожнього руху, яке передбачено у чинному законодавстві, а перебування водія у стані алкогольного сп`яніння несе підвищену небезпеку як для самого водія, так і для його пасажирів, пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Крім того, суддя зауважує, що під час розгляду справи у суді ОСОБА_1 не виявив жодного каяття у вчиненому, а на адресу суду не надходило клопотань про передачу справи на розгляд трудового колективу чи громадської організації.

Отже, враховуючи всі обставини справи про адміністративне правопорушення, особу правопорушника, приходжу до висновку, що на правопорушника слід накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі одна тисяча двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Додаткове стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три роки суддею не накладається, оскільки ОСОБА_1 права керування транспортними засобами ніколи не отримував, а отже не може бути його позбавлений.

На підставі ст. 40-1 КУпАП, п.5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з правопорушника слід також стягнути судовий збір у сумі 420,40 грн. Відомостей про наявність у правопорушника пільг по сплаті судового збору, які передбачені п.п. 8, 9, 10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст. 40-1, 130, 283, 284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400,00 грн. (двадцять тисяч чотириста гривень).

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. На підставі ч.2 ст.308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у вищенаведений строк, у порядку примусового виконання постанови стягується подвійний розмір штрафу, що складає 40 800,00 грн. (сорок тисяч вісімсот гривень).

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Ф. Кирилюк