Справа № 344/4214/20
Провадження № 33/4808/232/20
Категорія ст.173-2 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

потерпілої ОСОБА_2

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн., а також постановлено стягнути судовий збір у сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 копійок, -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 14 березня 2020 року, близько 14-00 год., в АДРЕСА_1 , вчинив психологічне насильство відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме виражався нецензурною лексикою, погрожував фізичною розправою в сторону своєї дружини.

На постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що саме ОСОБА_2 вчиняє по відношенню до нього насильницькі дії. Зі своєю дочкою в нього багато років тривають конфлікти з приводу житлового спору, дочка викинула його речі з квартири, не дає ключі від квартири, наговорює на нього та влаштовує сварки та скандали, маючи на меті позбавити його прав на житло.

Просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає за необхідне постанову судді скасувати з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 372146 від 14.03.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 14 березня 2020 року, близько 14 год. 00 хв., в АДРЕСА_1 , вчинив психологічне насильство відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме штовхав її, виражався нецензурною лексикою, погрожував фізичною розправою в сторону своєї дружини.

В протоколі зазначено потерпілу ОСОБА_2 та вказано, що пояснення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, по суті правопорушення надано на окремому аркуші, заяв та клопотання не надходили. ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, а також повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 було ознайомлено та вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 ..

Протокол підписаний особою органу поліції, яка склала протокол, та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 .

Разом з тим, формулювання обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки не містить всіх необхідних ознак, які повинні бути вказані в обвинуваченні.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративна відповідальність за домашнє насильство настає за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В силу ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Під психологічним насильством в сім?ї слід розуміти насильство, пов?язане з дією одного члена сім?ї на психіку іншого члена сім?ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе, що завдає шкоду психічному здоров?ю.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти таких стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що застосував психологічне насильство стосовно своєї дружини ОСОБА_2 , яке полягало в тому, що він штовхав потерпілу, виражався нецензурною лексикою та погрожував фізичною розправою.

При цьому, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені дані про наслідки, які були спричиненні чи могли бути спричиненні, що є обов`язковою складовою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, які наслідки настали чи могли настати здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 внаслідок психологічного насильства з боку ОСОБА_1 , оскільки зі змісту диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вбачається, що не кожне психологічне насильство може завдати або завдає шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що обов`язок довести наявність ознак психологічного насильства в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та можливість заподіяння або заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого покладається на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали не свідчать про те, що ОСОБА_1 застосував до потерпілої ОСОБА_2 психологічне насильство, яке могло завдати чи завдало шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.

Крім того, зі змісту диспозиції ч.1 ст.173 -2 КУпАП вбачається, що адміністративна відповідальність настає за психологічне насильство, яке здійснюється навмисно, з метою заподіяти шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_1 навмисно вчинив дії, які були спрямовані на заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 .

Так, зі змісту показань потерпілої ОСОБА_2 вбачається, що вона є колишньою дружиною ОСОБА_1 , оскільки перебувала з ним у шлюбі протягом 43 років, після чого в листопаді 2019 року шлюб між ними був розірваний. Вказує, що раніше вона проживала разом з ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 , однак з січня 2020 року стала проживати разом з дочкою ОСОБА_3 14 березня 2020 року вона разом з дочкою встановили, що ОСОБА_1 поміняв замки на дачі, у зв`язку з чим вони прийшли за місцем його проживання, щоб з`ясувати причини навіщо він так зробив. Однак, ОСОБА_1 став висловлюватися на її адресу нецензурною лайкою, почав її штовхати та погрожував вбити, внаслідок чого, її дочка викликала працівників поліції, які склали протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_3 пояснила, що 14.03.2020 року її батько ОСОБА_1 вчинив напад на її оселю та вчинив психологічне насильство відносно ОСОБА_2 , виражався нецензурною лексикою, погрожував, шарпав за одяг. В ході конфлікту ОСОБА_1 втік на квартиру за місцем свого проживання, а коли вона з своєю матір`ю приїхали до нього, то він продовжив конфлікт, під час якого продовжував погрожувати фізичною розправою, що змусило їх викликати працівників поліції. Свідок підтвердила, що психологічне насильство відносно своєї дружини ОСОБА_1 вчиняє систематично.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 не допитувалась, оскільки сторони вважали, що в її допиті не має необхідності.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 показав, що 14.03.2020 року він перебував за місцем свого проживання, коли прийшла дочка ОСОБА_3 та його колишня дружина ОСОБА_2 , які спровокували конфлікт та почали ображати його. Вказує, що він не штовхав потерпілу, не висловлювався нецензурно та не погрожував їй. Вважає, що останні навмисно створюють конфліктні ситуації з метою притягнути його до адміністративної відповідальності та позбавити права на житло.

Вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 не є подружжям і не є членами однієї сім`ї, оскільки шлюб між ними розірвано в установленому законом порядку, спільно не проживають, однак є колишнім подружжям, на яке відповідно до ст.3 Закону України « Про запобігання та протидію домашньому насильству» розповсюджується дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання.

Разом з тим, зі змісту пояснень ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 вбачається, що між особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та потерпілою склалися стійкі конфліктні відносини.

Апеляційний суд вважає, що показання потерпілої ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 не можуть вважатися достатніми доказами щодо доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки вони непослідовні та мають істотні суперечності щодо обставин вчиненого правопорушення, свідчать про наявність стійких конфліктних відносин з особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, що викликає сумнів в їх об`єктивності.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що ОСОБА_1 не застосовував до потерпілої ОСОБА_2 домашнє насильство у вигляді психологічного насильства, оскільки його дії не виходили за межі звичайних конфліктних відносин між колишнім подружжям, не містять відповідних ознак домашнього насильства та не вказують на їх навмисний характер та наявність наміру спрямованого на заподіяння шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої, не свідчать про порушення прав і свобод потерпілої з використанням значної переваги в силі, яка дозволяє досягти бажаного результату.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП був складений за результатами письмового звернення його дочки ОСОБА_3 . Причиною звернення ОСОБА_3 став конфлікт, який виник між нею та її батьком ОСОБА_1 та її матір`ю ОСОБА_2 в результаті суперечки, а відтак вважала, що її батько вчиняє щодо неї психологічне насильство.

Так, відповідно до заяви ОСОБА_3 (а.с.1) та її письмових пояснень (а.с.3), ОСОБА_1 14.03.2020 року вчинив психологічний тиск та напад на її оселю за АДРЕСА_3 , де вона проживає із сином та її матір`ю. ОСОБА_1 систематично вчиняє домашнє насильство та погрожує вбивством. Згодом він втік до помешкання по АДРЕСА_1 ,, яке належить їй на праві власності. Коли вони приїхали на дану квартиру, то ОСОБА_1 почав кричати на них та погрожувати.

У відповідності до рапорту лейтенанта поліції Івано-Франківського ВП ГУНП Д.Мах (а.с.4) та довідки за результатами розгляду звернення ОСОБА_3 (а.с.5) 14.03.2020 року надійшла письмова заява від ОСОБА_3 , в якій остання просила прийняти заходи впливу відносно батька. Заява була зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події №9624. ОСОБА_3 повідомила, що 14.03.2020 року близько 13 год. 40 хв. батько ОСОБА_1 вчинив словесний конфлікт, в ході якого виражався нецензурною лайкою, ображав, погрожував фізичною розправою, шарпав за одяг, штовхав в спину. Вказані дії вчиняє ОСОБА_1 систематично, приходить до заявниці додому і вчиняє психологічні дії.

В рапорті зазначено, що опитаний ОСОБА_1 вказав, що перебував за АДРЕСА_1 , почув, що в квартиру зайшла дочка та син і почали сварку, в ході якої ображали його та висловлювались нецензурною лексикою, на що відповідав їм у відповідь.

На підставі перевірки за письмовим зверненням ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

З письмових пояснень ОСОБА_1 (а.с.2) вбачається, що 14.03.2020 року близько 14 год. він перебував за адресою проживання по АДРЕСА_1 . Почув як до квартири зайшли дочка та ОСОБА_2 , почали його ображати та вчинили конфлікт.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП було складено на підставі письмового звернення ОСОБА_3 , яка заявляла про психологічне насильство з боку ОСОБА_1 стосовно її матері ОСОБА_2 . При цьому, протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 372146 від 14.03.2020 року було складено без допиту потерпілої ОСОБА_2 , що свідчить про формальний підхід щодо оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

Зокрема, в протоколі про адміністративне правопорушення безпідставно зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є подружжям, хоча зі змісту їх пояснень у судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що шлюб між ними розірвано. Однак, до матеріалів справи не долучені документи, які свідчать про характер відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебування їх у шлюбі або розірвання шлюбу, дані про їх місце реєстрації та фактичного проживання, інші докази, які свідчать про взаємовідносини між ними.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 вказав, що він не вчиняв будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру стосовно колишньої дружини ОСОБА_2 . Крім того звернув увагу на те, що саме ОСОБА_2 приїхала з дочкою ОСОБА_3 за місцем його проживання по АДРЕСА_1 та спровокували конфлікт, та викликали працівників поліції. ОСОБА_1 стверджував, що саме дружина і дочка влаштовують систематично конфлікти, для того, щоб він залишив їм квартиру і пішов проживати в інше місце.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту показань потерпілої ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_3 вбачається, що вони самі, не зважаючи на наявність стійких конфліктних відносин, з власної ініціативи, добровільно прийшли за місцем проживання ОСОБА_1 , що призвело до чергового конфлікту.

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які підтверджують обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства стосовно потерпілої ОСОБА_2 .

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду та прийняти нову, якою закрити провадження щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247, 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення, - скасувати та прийняти нову постанову.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв