Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/722/20
провадження № 3/650/449/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2020 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі головуючого Сікора О.О., за участю секретаря Коваленко Ю.О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши матеріали, які надійшли від Великоолександрівського відділення поліції Бериславського відділу поліції ГУНП в Херсонській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , за статтями 173, 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

24 квітня 2020 року поліцейським СРПП № 1 рядовим поліції Жембой Є.С. в смт. Біла Криниця було складено протокол про адміністративне правопорушення в якому зазначено, що 24 квітня 2020 року о 18.35 год. ОСОБА_1 знаходячись в смт. Біла Криниця по вул. Привокзальній, а саме в громадському місці на території ЖД станції де привселюдно виражалася грубою нецензурною лайкою на адресу працівника поліції та образливо ставилася своєю поведінкою, а саме розмахуючи руками хватала за верхній одяг поліцейського чим принижувала честь і гідність людини, а саме вчинила своїми діями дрібне хуліганство.

Крім того, 24 квітня 2020 року поліцейським СРПП № 1 рядовим поліції Жембой Є.С. в смт. Біла Криниця було складено протокол про адміністративне правопорушення в якому зазначено, що 24 квітня 2020 року о 18.35 год. ОСОБА_1 знаходячись в смт. Біла Криниця по вул. Привокзальній, а саме в громадському місці на території ЖД станції де привселюдно виражалася грубою нецензурною лайкою порушуючи своїми діями громадський порядок та на законну вимогу поліцейського начальника СРПП Великоолександрівського ВП старшого лейтенанта Позехи С.В. припинити адміністративне правопорушення не відреагувала та висловлювалась в грубій формі на адресу поліцейських під час виконання ними службових обов`язків та після неодноразових законних вимог поліцейського припинити хуліганські дії виражала явну зневагу до поліцейських хватаючи поліцейського за формений одяг та розмахуючи руками схватилася на спеціальний засіб кайданки, які намагалася вихопити у поліцейського чим своїми діями вчинила злісну непокору законній вимозі поліцейського.

На судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованих адміністративних правопорушень на визнала, заперечила проти притягнення її до адміністративної відповідальності. Пояснила, що вона не порушувала громадський порядок, а заперечувала проти незаконних дій працівників поліції, які діяли зухвало, не пред`явили посвідчень, не надали доказів причетності її дітей до вчинення адміністративного правопорушення, намагалися щодо неї незаконно застосувати кайданки, травмували її. Нецензурну лайку до працівників поліції не застосовувала, їх не ображала та не принижувала.

Розглянувши надані суду матеріали, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, допитавши свідка та працівників поліції, суд дійшов таких висновків.

Диспозиція статті 173 КУпАП встановлює відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, а отже на виконання вимог п.9 Розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення зобов`язана у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» викласти суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол.

Вказані вимоги поліцейським не дотримані, викладена в протоколі суть правопорушення не свідчить про наявність в діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення за статтею 173 КУпАП.

В протоколі не вказано про те, що вищевказаними діями ОСОБА_1 порушила громадський порядок або спокій громадян, а отже суд робить висновок, що на думку поліцейського такі наслідки не настали. Відсутність посилань в протоколі на вказану обов`язкову ознаку об`єктивної сторони дрібного хуліганства не дає права суду це питання з`ясовувати, адже в такому випадку суд перебиратиме на себе функції службової особи покликаної збирати такі докази (частина друга статті 251 КУпАП), а отже порушуватиме вимогу щодо неупередженості суду.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні в справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Висновки викладені Європейським судом справедливості у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є одним з джерел національного права, а отже є обов`язковими до виконання державною Україна.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, що при судовому розгляді справи не може бути виправлене, оскільки суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, а тому провадження у справі за статтею 173 КУпАП підлягає закриттю відповідно до ст. 247 п.1, ст. 284 ч.1 п.3 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Щодо звинувачень ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП слід зазначити таке.

Диспозиція статті 185 КУпАП визначає неправомірною поведінкою або бездіяльністю, зокрема, злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Відповідно до частин першої третьої статті 62 Закону України «Про національну поліцію» (даті також Закон) поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. Законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичнимита юридичними особами. Поліцейський під час виконання покладених на нього обов`язків підпорядковується тільки своєму безпосередньому та прямому керівнику. Ніхто, крім безпосереднього і прямого керівника (за винятком випадків, прямо передбачених законом), не може надавати будь-які письмові чи усні вказівки, вимоги, доручення поліцейському або іншим способом втручатися в законну діяльність поліцейського, у тому числі діяльність, пов`язану з кримінальним провадженням або провадженням у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до правового висновку наданого Конституційним Судом України у пункті 5 рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011 визначено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок. Слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 2 Закону завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах, зокрема, забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 23 Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень, а також припиняє виявлені адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої, пункту 3 частини четвертої статті 42, підпункту а) пункту 1 частини третьої статті 45 Закону поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такий спеціальний засіб, як кайданки, що призначений для обмеження рухомості особи, зокрема у випадку чинення з боку останньої опору поліцейському при виконання ним своїх службових обов`язків.

Аналіз наведених вимог закону свідчить про те, що поліцейський під час виконання своїх обов`язків має право та зобов`язаний вживати заходи за для припинення виявлених протиправних дій, чому кореспондує наявність у нього права висувати відповідні вимоги до особи, яка їх чинить. Так само, поліцейський має право та зобов`язаний вимагати від інших осіб утриматись від вчинення або припинити вчиняти дії, які перешкоджають йому виконувати його професійні обов`язки, зокрема застосовувати спеціальні засоби.

Суд встановив, що 24 квітня 2020 року о 18.35 год. ОСОБА_1 знаходячись в смт. Біла Криниця по вул. Привокзальній, а саме в громадському місці на території залізничного вокзалу висловлювалася грубою нецензурною лайкою на адресу поліцейських, які здійснювати провадження щодо притягнення її чоловіка до адміністративної відповідальності за статтею 184 КУпАП та відмовилась припинити такі дії на неодноразові вимоги щодо цього з боку працівників поліції, яких при цьому ображала, проявляла зухвале відношення до них, намагалась принизити та звинуватити у незаконних діях.

Крім того, ОСОБА_1 за вказаних обставинах маючи на меті перешкодити працівнику поліції ОСОБА_2 застосувати до її чоловіка ОСОБА_3 спеціальні засоби у виді кайданків взялася за останні та на вимогу поліцейського їх відпустити не реагувала продовжуючи такі дії і супроводжуючи їх звинуваченнями на адресу поліціантів, аж допоки не відпустила їх під час штовханини.

Наведені обставини та вимоги законодавства свідчать про те, що вимоги поліцейських щодо припинення з боку ОСОБА_1 неприйнятих у суспільстві та образливих висловлювань на адресу поліцейських, як представників держави (частина перша статті 62 Закону), припинення чинення дій, що перешкоджали оформленню адміністративних матеріалів щодо невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей, припинення чинення перешкод у застосуванні спеціальних засобів до її чоловіка, були законними, а отже ОСОБА_1 зобов`язана була їх виконати.

В діях ОСОБА_1 наявні ознаки злісної непокори таким вимогам поліцейського з огляду на її поведінку, яка містила ознаки неповаги до співробітників поліції, зухвалого до них відношення, нехтування нормами моралі за загальноприйнятої поведінки.

Такі обставини підтверджені змістом протоколів складених відносно ОСОБА_1 , які вона відмовилася підписати та навести у них будь-які пояснення, показами її чоловіка ОСОБА_3 , поясненнями працівників поліції ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , відео з нагрудної камери останнього.

Так, ОСОБА_3 на судовому засіданні показав, що він прибув на місце події за телефонним дзвінком його сина, який повідомив про те, що останнього з братом зупинили працівники поліції. Прибувши на місце ОСОБА_3 добровільно надав працівнику поліції реєстраційні документи на мопед, після чого виявив бажання їх повернути, однак працівник поліції йому відмовив у цьому. Він потягнувся до працівника поліції та щодо нього було застосовано фізичну силу із заламуванням рук. Після цього щодо його дружини також працівники поліції намагалися застосувати кайданки та під час її супротиву їй було завдано травми. Вважає, що працівники поліції протиправно застосували до нього та його дружині насилля, оскільки він їм не загрожував, а лише намагався забрати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Ніяких протоколів він не підписував, дружина викликала працівників поліції за телефоном 102, які вже приїхали до них до дому, де від них прийняли пояснення та скарги. Стверджує про протиправне переслідування його дітей, оскільки працівник поліції не надали доказів керування мопедом його сином без мотошолому.

ОСОБА_6 суду пояснив, що під час патрулювання території ним та іншими поліцейськими було виявлено керування дітьми мопедом без мотошоломів, яких було зупинено та надано можливість приїзду батьків. Батько ОСОБА_3 вів себе спокійно, однак ОСОБА_1 одразу після приїзду почала сварити поліцейських, висловлюватися нецензурною лайкою, вимагати докази вчинення дітьми порушення правил дорожнього руху, щодо чого матеріали не оформлювалися. Крім того, ОСОБА_1 намагалася відкотити мопед після того як почула про те, що відносно її чоловіка буде складено адміністративний протокол за статтею 184 КУпАП. Її неодноразово було попереджено про неприйнятність вчинюваних нею дій, однак вона продовжувала нецензурно лаятись, погрожувати та перешкоджати застосуванню кайданків, які схопила та не відпускала.

ОСОБА_5 суду пояснив, що під час перевірки повідомлення про порушення особою вимог щодо самоізоляції ними було виявлено водія із пасажиром, з яких останній був без мотошолому, які побачивши поліцейську машину сховалися на пероні залізничного вокзалу. Вони залишилися їх чекати та через деякий час водій із пасажирів виїхав на них та був зупинений. Один з братів від бабусі викликав батьків, з яких мати прийшовши та побачивши поліцейських почала їх ображати та вимагати докази вчинення дітьми порушень правил дорожнього руху. Весь час спілкування ОСОБА_1 ображала поліцейських, звинувачувала у незаконних діях та не реагувала на вимоги припинити такі дії, які порушують громадський порядок та є неприпустимими. Так само не реагувала ОСОБА_1 на вимоги поліцейських припинити тримати кайданки та чинити перешкоди в їх застосуванні до чоловіка. Від підписання протоколів складених щодо ОСОБА_1 вона відмовилася в присутності свідків, а щодо батька дитини ОСОБА_3 було складено протокол за статтею 184 КУпАП, який направлено до суду для розгляду. До ОСОБА_3 не було застосовано кайданки так як він заспокоївся та не чинив опору. Необхідність застосування до ОСОБА_3 кайданків була викликана його неадекватною поведінкою, яка проявилася у тому, що він почувши про складення щодо нього протоколу намагався забрати реєстраційне посвідчення на транспортний засіб, хапав поліцейського за одяг, що було сприйнято поліцейським як загроза.

ОСОБА_2 щодо обставин виявлення водія з пасажиром надав покази ідентичні показам наведеним вище, а щодо дій ОСОБА_3 пояснив, що вона під час спілкування із працівниками поліції вела себе зухвало, звинувачувала його у тому, що він у неї брав хабар, заважаючи в оформленні матеріалів намагалася відкотити мопед, висловлювалась щодо них нецензурною лайкою. Після того як він взяв з багажника службового автомобіля кайданки ОСОБА_1 схопилася за них та не відпускала, коли і почалася штовханина. ОСОБА_1 неодноразово було висунуто вимогу припинити такі дії та не перешкоджати працівникам поліції у застосуванні спеціальних засобів, однак вона не реагувала та продовжувала ображати та принижувати працівників поліції. Під час штовханини ОСОБА_1 збила його нагрудну камеру.

На судовому засіданні також було оглянуто відео зафіксоване за допомогою портативного відеореєстратора, що був закріплений на форменому одязі поліцейського, з якого вбачається, що ОСОБА_1 поводила себе щодо працівників поліції зухвало, ображала їх нецензурною лайкою, звинувачувала в протизаконних діях, перешкоджала в оформленні щодо чоловіка адміністративних матеріалів та не припиняла такі дії на вимогу поліцейських, які при цьому виконували службові обов`язки щодо виявлення, фіксації, оформлення та припинення виявленого правопорушення. Перед тим, як працівник поліції пішов за кайданками ОСОБА_1 приблизилася впритул до службового транспортного засобу ставши на шляху поліцейського до ОСОБА_3 тим самим заздалегідь готуючись перешкоджати працівнику поліції виконувати свої посадові обов`язки, що нею і було реалізоване. Після того, як поліцейський дістав кайданки з багажника службового автомобіля та почав рухатись до ОСОБА_1 вона схопила кайданки та не відпускала їх незважаючи на неодноразові вимоги щодо цього з боку працівників поліції. Крім того, з відео вбачається, що нагрудна камера поліцейського під час штовханини була збита та впала.

Посилання ОСОБА_1 на протиправність дій поліцейських з огляду на те, що вони не пред`явили службові посвідчення суд не приймає до уваги, з огляду на те, що працівники поліції представилися ОСОБА_1 , що нею не заперечувалося, а вимоги з її боку щодо пред`явлення такого посвідчення у порядку частини третьої статті 18 Закону заявлено не було.

Крім того, ОСОБА_1 не змогла пояснити суду, яким чином були порушені її права не пред`явленням працівниками поліції службових посвідчень з огляду на те, що вони знаходилися на службовому транспорті з розпізнавальними знаками та були в форменому одязі.

Висловлювань сумнівів з боку ОСОБА_1 в тому, що особи, які приймали участь у вказаних адміністративних провадженнях були поліцейськими матеріали справи не містять.

Твердження ОСОБА_1 про незаконність дій працівників поліції, що виправдовувало її поведінку, не можуть свідчити про поважну підставу не виконувати вимоги поліцейських, оскільки із досліджених матеріалів вбачається, що дії працівників поліції об`єктивно не давали підстав ОСОБА_1 стверджувати про них як явно не справедливі та такі, що можуть призвести до грубого порушення її прав.

ОСОБА_1 повідомила суду про те, що нею оскаржено дії поліцейських, однак нею не було надано суду відповідних доказів, не було заявлено клопотань про витребування відповідних доказів.

В матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про протиправність дій поліцейських.

Пояснення ОСОБА_1 щодо наміру поліцейського застосувати відносно неї спеціальні засоби у виді кайданків, а не щодо чоловіка спростовуються дослідженими доказами, зокрема поясненнями свідка та поліцейських, а також дослідженим відео.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відносно її чоловіка незаконно було застосовано фізичну силу, спростовуються дослідженими матеріалами з яких вбачається, що після того, як поліцейський повідомив про необхідність складення протоколу, ОСОБА_3 почав протягувати руки до поліцейського, іти до нього впритул та намагатись силою забрати переданий документ, що об`єктивно могло бути сприйнято як загроза з боку поліцейського.

Таким чином, зважаючи на те, що під час судового розгляду встановлені обставини, які свідчать про наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ознак складу правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП, останню слід визнати винною та піддати адміністративному стягненню визначеному санкцією вказаного положення закону.

При обранні виду та міри адміністративного стягнення суд враховує, що обставин, що обтяжують чи пом`якшують відповідальність судом не встановлено, відомостей щодо майнового стану особи суду не надано, правопорушення вчинене особою вперше.

Крім того, у відповідності до частини п`ятої статті 4 Закону України «Про судовий збір» з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 0,2 частин прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідний протокол надійшов до суду, і який у відповідності до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» становить 2102 грн.

На підставі викладеного, керуючись вищезазначеними положення чинного законодавства, Великоолександрівський районний суд Херсонської області

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 від 718669 від 24 квітня 2020 року складеного за статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у відповідності до пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосувати відносного неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 136 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на корить держави судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Постанову може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено до Херсонського апеляційного суду через місцевий суд протягом 10 днів з дня винесення.

Суддя: _______________ О.О. Сікора