Справа №: 706/1125/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 рокум.Христинівка Черкаської області

Суддя Христинівського районного суду Черкаської області Орендарчук М.П., при секретарі Карбівській Я.Є., за участі прокурора Швеця Є.О., Ткачук О.В., розглянувши в залі суду м. Христинівка справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від управління захисту економіки в місті Києві Департаменту захисту економіки Національної поліції України, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Верхнячка, Христинівського району, Черкаської області, громадянка України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.172-6 КУАП,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі складеним 22.07.2019 року протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією ОСОБА_1 , будучи 31.10.2018 року звільненою із посади головного спеціаліста відділу фінансово-господарського забезпечення Христинівської РДА та відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», без поважних причин, несвоєчасно подала декларацію суб`єкта, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (перед звільненням).

Так, наказом керівника апарату Христинівської РДА № 49-к «Про звільнення ОСОБА_1 » від 23.10.2018 року, припинено 31.10.2018 року ОСОБА_1 державну службу та звільнено її з посади головного спеціаліста відділу фінансово-господарського забезпечення апарату Христинівської РДА за угодою сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єкт декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, повинен подати декларацію перед звільненням.

Якщо звільнення відбувається з ініціативи працівника, то така декларація подається до припинення повноважень, але не пізніше дня звільнення.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 була звільнена з посади наказом із 31.10.2018, то строк передбачений законом до припинення повноважень, але не пізніше дня звільнення, тобто 31.10.2018.

Відповідальним працівником поліції дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 винною себе не визнала та пояснила, що в період з 29.10.2018 по 31.10.2018 включно, перебувала у відпустці за межами м. Христинівка, комп`ютера у неї вдома не було, а тому подати декларацію у електронному вигляді вона змогла після закінчення відпустки 01.11.2018 року коли отримувала трудову книжку та мала доступ до комп`ютера.

Відповідно до практики Верховного Суду України, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу, вчинення діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. При цьому діяння, передбачені ст. 172-6 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Окрім того, в матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б підтверджували наявність в її діях умислу на порушення вимог фінансового контролю. Крім цього, відсутні відомості про наявність в її діях корупційного інтересу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Прокурор Швець Є.О. висловив думку про доведеність вини ОСОБА_1 і просив притягнути її до відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

У відповідності до вимог ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Згідно ч. 1 ст.172-6 КУпАП відповідальність настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу, вчинення діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При цьому діяння, передбачені ст. 172-6 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Інтелектуальний момент прямого умислу полягає в усвідомленні особою протиправного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її шкідливих наслідків.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненої дії чи бездіяльності, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного проступку, а й певне розуміння його шкідливих наслідків. Здебільшого наявність усвідомлення винним шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності є очевидною, про що свідчать фактичні обставини справи. Якщо особа цього не усвідомлює, то це може свідчити про її неосудність або про відсутність умислу при вчиненні правопорушення.

Передбачення - це розумове уявлення особи про результати своєї дії (бездіяльності). При вчиненні правопорушення винний усвідомлює зміст конкретних наслідків своїх дій, шкідливість їх наслідків (шкоду, яка буде заподіяна об`єктам посягання), а також неминучість або можливість настання таких наслідків. Отже, передбаченням винного охоплюється в загальних рисах і причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) та наслідками.

Вольовий момент прямого умислу характеризується бажанням настання шкідливих наслідків. Під бажанням розуміють прагнення досягти конкретного результату, що передбачає свідому і цілеспрямовану діяльність особи. Бажання - це воля, спрямована на досягнення чітко визначеної мети.

Вказана позиція визначена в роз`ясненнях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» від 22.05.2017 року Конституційним Судом України в рішенні від 06.10.2010 року (справа N 1-27/2010). Аналогічної позиції дотримується Верховний суд при розгляді справи №814/886/17.

Усі дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно посадові особи НАЗК, у тому числі і вирішувати питання щодо притягнення особи до відповідальності.

Згідно з положеннями ст. 48 цього Закону НАЗК проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю:

1) щодо своєчасності подання;

2) щодо правильності та повноти заповнення;

3) логічний та арифметичний контроль.

Порядок проведення передбачених цієї статтею видів контролю, а також повної перевірки декларації визначається самим НАЗК.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Сама ОСОБА_1 у судовому засіданні категорично заперечила умисел на вчинення адміністративного правопорушення та підтвердила відсутність умислу на несвоєчасне подання декларації.

За таких обставин суд доходить висновку, що належні докази вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП не надані, а тому в її діях відсутній склад цього адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247, 252, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду.

Скаргу на постанову у справі, може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, через районний суд. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження, не було подано.

Суддя М. П. Орендарчук