ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 653/985/20 Головуючий в І інстанції: Крапівіна О.П.
Провадження №33/819/223/20 Доповідач: Литвиненко І.І.
Категорія: ч.1 ст.184 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 року м. Херсон

Суддя Херсонського апеляційного суду Литвиненко І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 12 травня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 12 травня 2020 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 ухиляється від виконання обов`язків, передбачених ст. 150 СК України щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого останній 18.03.2020 року о 16:00 без дозволу проник до приміщення кафе " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", розташованого в АДРЕСА_1 .

Тобто, ОСОБА_1 скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП - ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді районного суду скасувати та звільнити його від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП з оголошенням усного зауваження.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції, постановляючи судове рішення, вийшов за межі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема самостійно визначив звинувачення та зазначив суть правопорушення, позбавивши його права на захист, зробивши вибіркові та однобічні висновки, які за своєю суттю не можуть бути належними та достатніми доказами його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення від 24.04.2020 року не містить ознак об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, зокрема в чому саме полягає ухилення особи від виконання обов`язків щодо догляду за малолітнім сином, не конкретизовані норми законодавства, якими ці обов`язки передбачені та які вимоги порушено.

Одночасно апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, так як суддя першої інстанції розглянув справу без його участі, належним чином про дату, час та місце розгляду справи не повідомив, чим порушив право на захист, давати пояснення та заперечення, надавати докази.

ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, просив справу розглядати без його участі.

Розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що справа розглянута судом за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а в матеріалах справи відсутні відомості щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, як того вимагає ч. 1 ст. 285 КУпАП. Копію оскаржуваної постанови суду ОСОБА_1 отримав лише 25 травня 2020 (а.с. 11).

Враховуючи наведене, апелянт був позбавлений можливості у строки, визначені законом оскаржити постанову в апеляційному порядку.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_1 , дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги та може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.280 КУпАП).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

24 квітня 2020 року старшим дільничим опорного пункту Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області складено адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП відповідно до якого, 01.04.2020 року він ухилився від виконання, передбачених ст. 150 СК України обов`язків щодо свого малолітнього сина ОСОБА_2 , який 18.03.2020 року о 16:00 без дозволу, проник до приміщення кафе " ІНФОРМАЦІЯ_2 " в АДРЕСА_1 .

Для встановлення факту вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП має бути встановлено ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Таким чином, об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого коментованою статтею, полягає в: 1) ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей (ч. 1);

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Суб`єктом правопорушень є батьки неповнолітнього або особи, що їх замінюють.

Таким чином, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Отже, об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у трьох різних формах: ухилення від обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя дитини; ухилення від обов`язків щодо забезпечення необхідних умов навчання дитини; ухилення від обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання дитини.

Доводи апелянта з приводу незаконності та необґрунтованості притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, є обґрунтованими з наступних підстав.

Під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 184 КУпАП доказів бездіяльності ОСОБА_1 щодо виховання ОСОБА_2 не додано.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно розділу ІІ ч. 7 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Із матеріалів справи вбачається, що протокол серії АПР 18 № 421401 від 24.04.2020 року містить виправлення, а саме: дата складення протоколу та дата вчинення адміністративного правопорушення (а.с. 1).

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, суд І інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення та покази ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 .

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу серії АПР 18 № 421401 ОСОБА_2 18.03.2020 року о 16:00 проник до приміщення кафе " ІНФОРМАЦІЯ_2 " в АДРЕСА_1 (а.с.1)

Проте, поза увагою суду залишився той факт, що покази свідка ОСОБА_3 містять протиріччя з протоколом, які судом І інстанції не усунені та їм не дана належна оцінка.

Так, свідок ОСОБА_3 у своїх поясненнях вказала, що перебуваючи у кафе 20.03.2020 року вікна та вітрини були закриті, розбитого посуду та пляшок не було, порядок речей не був порушений.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП дані, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки містять розбіжності щодо вчинення ОСОБА_2 проникнення до кафе "Колос", а тому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 заслуговують на увагу.

Інших доказів, які б підтверджували викладені у протоколі обставини, матеріали справи не містять.

Відповідно до частини 2 статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з частиною 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у протоколі обставин щодо бездіяльності ОСОБА_1 у вихованні свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 .

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу звільнення його від адміністративної відповідальності, з оголошенням усного зауваження на підставі ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення, то вони не заслуговують на увагу, оскільки під час апеляційного перегляду у діях ОСОБА_1 не встановлено склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вимог законодавства не дотримався, повно та всебічно не дослідив обставини справи, не надав належної оцінки доказам, наявних у матеріалах справи, та прийшов до необґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.184 КУпАП.

За таких обставин, апеляційним судом встановлено, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суддя апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, а постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 12 травня 2020 року скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП - закрити, на підставі пункту першого частини першої статті 247 КУпАП (відсутності події і складу адміністративного правопорушення).

Керуючись статтями 247, 254, 268, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Генічеського районного суду Херсонської області від 12 травня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 12 травня 2020 року скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 184 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі пункту першого частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Херсонського

апеляційного суду (підпис) І.І.Литвиненко