КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУНС 760/2590/20 Постанова винесена суддею Педенко А.М.
Справа № 33/824/2210/2020
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю ОСОБА_1 та захисника Дряпачка С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 та захисника Дряпачка С.І. на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24 квітня 2020 року в справі про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Як встановив суддя місцевого суду, 24 січня 2020 року о 18 год. 00 хв. на площі Вокзальна, 1 в місті Києві водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Renault Modus», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: а саме: почервоніння обличчя, запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та захисник Дряпачко С.І., посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 24 квітня 2020 року, просять її скасувати, прийняти нову постанову, якою провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На обґрунтування апеляційних вимог вказують, що 24 січня 2020 року о 18 год. ОСОБА_1 не керував автомобілем «Renault Modus», в момент його зупинки працівниками поліції перебував у статусі пішохода і не був у стані алкогольного сп`яніння, тому працівники поліції не могли виявити у нього ознак сп`яніння та безпідставно вимагати проходження огляду на стан сп`яніння.

За позицією апелянтів в справі відсутні докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зокрема, вони посилаються на те, що протокол про адміністративне правопорушення не містить даних щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом та підстав зупинки працівниками поліції, а відомості щодо виявлення ознак сп`яніння не підтверджені жодним доказом, водночас дані про відмову від огляду є неконкретними. При цьому, протокол складався без участі ОСОБА_1 , а його копію останній отримав в Управлінні патрульної поліції.

Крім того, як стверджують апелянти, долучений до протоколу відеозапис також не відображає відомостей про порушення ОСОБА_1 , як водієм транспортного засобу, вимог п. 2.5 ПДР України, а ним лише зафіксовано процесуальну послідовність складення протоколу. Пояснення ж свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 самі по собі не можуть бути доказом виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння та доказом вини, оскільки відеозаписом з нагрудної камери поліцейського не зафіксовано присутності свідків під час візуальної перевірки поліцейським ОСОБА_1 щодо можливої наявності ознак алкогольного сп`яніння. До того ж свідкам не демонструвався відеозапис, на якому зафіксовано момент розвороту автомобіля «Renault Modus» через подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, що і стало начебто підставою для звернення до ОСОБА_1 з вимогою пройти огляд на стан сп`яніння. Не долучений такий відеозапис працівниками поліції і до матеріалів справи.

Апелянти звертають увагу і на порушення працівниками поліції вимог ч. 3, ч. 6 ст. 266 КУпАП та пунктів 6, 7, 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, бо поліцейські не оформили направлення ОСОБА_1 для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, не пропонували йому такий огляд, а пропозиція пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці є лише формальною, оскільки у поліцейських на той час був відсутній прилад «Драгер».

Апелянти також посилаються на те, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення допустив неповноту з`ясування обставин справи, не допитав в судовому засіданні свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , інспекторів патрульної поліції та свідків сторони захисту, водночас свої висновки у постанові обґрунтував доказами, які не доводять факту керування транспортним засобом.

Крім того, разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 та захисник подали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду, поважність причин пропуску якого обґрунтували тим, що 24 квітня 2020 року суддею була оголошена лише резолютивна частина постанови, неодноразові звернення до суду протягом 27 - 29 квітня 2020 року про видачу судового рішення були проігноровані та копію постанови ОСОБА_1 отримав лише 30 квітня 2020 року, при цьому в Єдиному державному реєстрі судових рішень дана постанова була оприлюднена 30 квітня 2020 року.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю можливим поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду, оскільки пропуск такого строку є незначним, постанова прийнята суддею місцевого суду 24 квітня 2020 року, ОСОБА_1 отримав її копію 30 квітня 2020 року, а 06 травня 2020 року стороною захисту вже була подана апеляційна скарга.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 та захисника підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

Крім того, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність спеціального суб`єкта - водія транспортного засобу настає, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Таким чином, необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, зокрема за порушення вимог п.п. 2.5, 2.9(а) ПДР України, є керування особою транспортним засобом і встановлення вказаного факту є обов`язковим при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що суддя місцевого суду, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України вищевказаних вимог процесуального закону не дотримав, а його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не узгоджується з доказами у справі.

Як убачається з матеріалів справи, 24 січня 2020 року стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в якому вказано, що 24 січня 2020 року о 18 годині на Вокзальній площі, 1 в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Renault Modus», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

За змістом протоколу ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення по суті правопорушення та відмовився в отриманні копії протоколу.

До протоколу поліцейським були долучені: пояснення свідків щодо відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння (а.с. 3); відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського (а.с.5), а також рапорт поліцейського (а.с. 4), за змістом якого 24 січня 2020 року близько 18.00 по вул. Л.Толстого був помічений автомобіль «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , водій якого здійснив розворот через подвійну суцільну лінію дорожньою розмітки, останньому було надано сигнал про зупинку та зупинився водій на Вокзальній площі, 1. Під час перевірки документів у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, але від огляду на стан сп`яніння він відмовився.

Однак, долучені до протоколу документи та відеозапис не містять об`єктивних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 , за обставин,викладених у протоколі, керував транспортним засобом, а його заперечення в суді першої інстанції з приводу безпідставної вимоги поліцейського про проходження огляду на стан сп`яніння за правилами ст. 266 КУпАП, нічим не спростовані.

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді ОСОБА_1 заперечував, що, керуючи автомобілем «Renault Modus»,рухався по вул. Л.Толстого, порушив правила дорожнього руху, працівники поліції висунули йому вимогу про зупинку та фактично зупинили на Вокзальній площі в м. Києві.

В суді апеляційної інстанції він пояснив, що дійсно приблизно о 18 годині 24 січня 2020 року припаркував свій автомобіль на Вокзальній площі в м. Києві, знаходився неподалік від автомобіля, спілкувався із знайомими, а через певний проміжок часу побачив, що поруч з його автомобілем зупинився автомобіль патрульної поліції. Поліцейський безпідставно став звинувачувати його в тому, що начебто він рухався з порушенням правил дорожнього руху, на що він заперечив, але повідомив, що за наявності відповідних доказів сплатить штраф за порушення правил дорожнього руху, після чого пішов у власних справах. Приблизно через пів години він повернувся до автомобіля, працівники поліції стали вимагати у нього документи на автомобіль та посвідчення водія. Між ними відбулася суперечка, під час якої поліцейський став вимагати, щоб він пройшов огляд на стан сп`яніння. Від огляду він відмовився, бо транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння або з ознаками такого сп`яніння не керував, працівники поліції його не зупиняли та від того часу, коли він припаркував автомобіль до того часу як працівники поліції звернулися до нього з вимогою пройти огляд на стан сп`яніння, пройшов значний проміжок часу.

Такі пояснення ОСОБА_1 не спростовуються долученим працівником поліції до протоколу відеозаписом, де не зафіксовано руху автомобіля «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Із цього ж відеозапису слідує, що коли до ОСОБА_1 звернулися поліцейські, останній перебував поряд з автомобілем і звинувачення працівників поліції у керуванні незадовго до цього транспортним засобом та порушенні правил дорожнього руху категорично заперечував.

Письмові пояснення свідків містять лише загальну інформацію щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, очевидцями керування ОСОБА_1 транспортним засобом та зупинки автомобіля вони не були.

Поліцейський Усатенко К.В. , який складав протокол про адміністративне правопорушення, та поліцейський Олійник Р.В. , який склав рапорт про порушення водієм ОСОБА_1 правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом по вул. Л.Толстого в м. Києві, в судове засідання за викликом не прибули, про причини неприбуття не повідомили, і забезпечити їх явку з урахуванням особливостей провадження в справі про адміністративне правопорушення суд позбавлений можливості.

Разом із цим, виключно дані протоколу та рапорту щодо події правопорушення, які не ґрунтуються на інших доказах у справі, не можуть були покладені в основу висновку про доведеність вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, доводи захисника та ОСОБА_1 про те, що останній не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та судовому рішенні, нічим не спростовані. Отже, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддею місцевого суду не було дотримано вимог, передбачених ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого судового рішення.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, враховуючи, що в справі відсутні докази, які б поза розумним сумнівом доводили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та вину у невиконанні ним, як спеціальним суб`єктом - водієм транспортного засобу, вимог п. 2.5 ПДР України, а згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому постанова судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24 квітня 2020 року підлягає скасуванню з прийняттям рішення про закриття провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24 квітня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та захисника Дряпачка Сергія Івановича задовольнити.

Постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто судовий збір - скасувати, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко