Провадження № 3/127/6793/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2020 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

06.08.2020 р. о 07.40 год. по вул. Нансена в м. Вінниці ОСОБА_1 , керуючи тролейбусом марки Зиу-9682В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед початком руху не переконалась в безпечності та здійснила зіткнення з автомобілем марки Mitsubishi, д. н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у попутному напрямку. Внаслідок зазначеної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у порушенні Правил дорожнього руху (далі ПДР) не визнала та суду пояснила, що саме водій автомобіля Mitsubishi порушив правила повороту та здійснив поворот праворуч, попередньо не зайнявши крайню праву смугу руху. Саме водій зазначеного автомобіля, на її переконання, порушив швидкісний режим, здійснював поворот без увімкнутого покажчика повороту і після зіткнення залишив місце події.

ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що дату він не пам`ятає, біля 07.40 год. він їхав по вул. Нансена до просп. Коцюбинського. Проїжджаючи повз тролейбусну зупинку, він відчув удар у праву сторону керованого ним автомобіля. Внаслідок зазначеного удару задню частину керованого ним автомобіля відкинуло в сторону.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомили, що вони на час ДТП присутні не були, а виїхали на місце зіткнення в якості ревізорів-інспекторів ТТУ, тому про розвиток події повідомили нічого не можуть. Повідомили лише, що на їхню думку, водій автомобіля Mitsubishi після зіткнення залишив місце події, перемістивши керований ним автомобіль.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , надані суду матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

З диспозиції статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) випливає, що відповідальність за даною нормою настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Слід звернути увагу, що дана норма є бланкетною.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 порушила вимоги пункту 10.1 ПДР. Зі змісту зазначеного пункту ПДР випливає, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

ОСОБА_1 , заперечуючи факт порушення нею вимог ПДР, посилалась на те, що вона здійснювала виїзд із зупинки громадського транспорту, а водій ОСОБА_2 здійснював поворот праворуч, попередньо не зайнявши крайню праву смугу руху, порушивши таким чином відповідні правила.

При оцінці доводів ОСОБА_1 суд враховує завдання провадження в справах про адміністративні правопорушення, визначені статтею 245 КпАП, якими є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до приписів статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 251 КпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

До протоколу про адміністративне правопорушення надано схему ДТП, згідно з якою зафіксовано розташування транспортних засобів після їх зіткнення, а також описано виявлені на них пошкодження. Не погоджуючись з відомостями, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 надала суду фото з виявленими на транспортних засобах пошкодженнями, а також запис з відеореєстратора, розташованого у автомобілі Mitsubishi, яким здійснював керування водій ОСОБА_2 . Суд враховує, що ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував достовірності відомостей, зафіксованих на наданому ОСОБА_1 відео.

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису випливає, що водій автомобіля Mitsubishi перед виконанням повороту праворуч здійснював об`їзд перешкоди тролейбуса, що стояв на зупинці громадського транспорту. На час виконання зазначеного маневру покажчик повороту тролейбуса, як випливає з оглянутого в судовому засіданні відеозапису, увімкнутий не був. При цьому ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилались на те, що на відео також зафіксовано, що на час здійснення зазначеного вище об`їзду тролейбуса, у тролейбуса горіли стоп-сигнали, що на їхню думку, свідчить про нерухомий стан тролейбуса, а відповідно і про те, що саме водій автомобіля Mitsubishi допустив зіткнення. Суд враховує, що на оглянутому в судовому засіданні відеозаписі зафіксовано, що на час подолання межі задньої частини тролейбуса в останнього горіли стоп-сигнали, що може свідчили про нерухомий стан тролейбуса на час проїзду його задньої частини.

Суд з огляду на зазначене вважає за доцільне звернути увагу на приписи Розділу 17 ПДР, яким встановлено переваги маршрутних транспортних засобів.

Зі змісту пункту 17.1 ПДР випливає, що на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі) на цій смузі.

При цьому пунктом 17.2 ПДР визначено, що водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.

Крім того, згідно з пунктом 17.4 ПДР у населених пунктах, наближаючись до автобуса, мікроавтобуса або тролейбуса, що розпочинає рух від позначеної зупинки, розташованої в заїзному "кармані", водії інших транспортних засобів зобов`язані зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати можливість маршрутному транспортному засобу розпочати рух.

Надані суду матеріали не свідчать, що смуга руху, якою рухався керований ОСОБА_1 тролейбус, була позначена дорожнім знаком 5.8 або 5.11. Натомість, зі схеми ДТП випливає, що перед зафіксованим місцем зіткнення транспортних засобів розташована розмітка 1.17. Відповідно до розділу 34 ПДР горизонтальна розмітка 1.17 позначає зупинки маршрутних транспортних засобів і таксі. Разом з тим, надані суму матеріали не містять відомостей, що позначена зупинка громадського транспорту, з якою здійснювала виїзд ОСОБА_1 , керуючи зазначеним вище тролейбусом, була розташована у заїзному "кармані". Тому правові підстави для ствердження про наявність у водія автомобіля Mitsubishi ОСОБА_2 обов`язку виконувати приписи пункту 17.4 ПДР відсутні. При цьому пунктом 17.5 ПДР визначено, що водії автобусів, мікроавтобусів і тролейбусів, які подали сигнал про намір розпочати рух від зупинки, повинні вжити заходів для запобігання дорожньо-транспортній пригоді. Приписи пункту 17.5 ПДР кореспондуються з приписами пункту 10.1 ПДР, зміст яких наведений вище.

Суд вважає за доцільне зауважити, що пунктом 1.4 ПДР визначено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Окрім наведеного, суд вважає за доцільне зауважити, що з наданих суду фото випливає, що контактуюче прикладання сили (удару) відбулось у задню праву арку автомобіля Mitsubishi з подальшим ушкодженням заднього бамперу з правої сторони.

Отже, аналізуючи доводи учасників справи, надані суду матеріали, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні твердження ОСОБА_1 про обов`язок водія ОСОБА_5 надати їй перевагу в русі не ґрунтуються на вимогах ПДР. Натомість надані суду матеріали свідчать про наявність саме у діях ОСОБА_1 ознак порушення вимог пункту 10.1 ПДР. Саме тому суд приходить до переконання, що дії ОСОБА_1 охоплюються складом правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу КпАП, за ознаками порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

При вирішенні питання щодо виду та міри адміністративного стягнення, необхідного і достатнього для виправлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та попередження вчинення нею нових правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, суд враховує, що згідно з наданими суду матеріалами ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась, не визнаючи факту порушення вимог ПДР, висловила щирий жаль щодо факту настання події ДТП, а тому суд вважає за доцільне застосувати до неї адміністративне стягнення, передбачене санкцією закону, що встановлює адміністративну відповідальність, у виді штрафу.

Згідно зі статтею 40-1 КпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено стягнення, справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 173-2, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 гривень.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: