Справа № 301/486/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
25.09.2020 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу, яку подала ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
постановою судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 28 квітня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , не працює,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.
Згідно постанови, 23.02.2020 року о 01.01 год. по вул. Українській у с. Вільхівка Іршавського району ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки «Форд Гелексі», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилася в присутності двох свідків.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що жодних повісток чи повідомлень про виклик до суду не отримувала, а про наявність оскаржуваної постанови їй стало відомо 06.05.2020 з ЄДРСР. Посилається на те, що викладені обставини та твердження в протоколі про адміністративне правопорушення про керування нею ТЗ у стані алкогольного сп`яніння є неправдивими, так як керований нею транспортний засіб було зупинено працівниками поліції, однак правил дорожнього руху вона не порушувала, під час перевірки поліцейські забрали у неї посвідчення водія та страховку для перевірки, після чого працівниками поліції їй було запропоновано пройти алкотест, на що вона погодилась і при освідченні алкотестер показав негативний результат. Згодом поліцейські дозволили їй відвезти додому дітей, які знаходились в автомобілі і попросили повернутись за документами, які залишили при собі, однак після повернення працівники поліції надали їй тимчасові права і сказали, що вважають, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, при цьому, ніяких свідків не було, працівники поліції ніяких протоколів щодо неї не складали, на медичний огляд щодо стану алкогольного сп`яніння до закладу охорони здоров`я її не направляли. Також посилається на те, що при складанні протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП до нього долучаються докази стану алкогольного сп`яніння або відмови від проходження огляду, а наявність свідків є обов`язковою умовою, однак такі докази в матеріалах справи відсутні. Вказує і на те, що наявні пояснення двох свідків є слово в слово однаковими за змістом, із яких вбачається, що вони були запрошені до Іршавського ВП ГУНП в Закарпатській області, та засвідчили своїм підписом, що водій ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння, що є надуманим, оскільки таких свідків на місці зупинки не було, та протокол щодо неї не складався. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження судового рішення необхідно поновити, а апеляційну скаргу залишити без задоволення з таких підстав.
З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не приймала участь у розгляді справи судом першої інстанції, а в матеріалах справи відсутні достовірні відомості про те, що вона була належним чином повідомленою про час та місце її розгляду. При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження заслуговують на увагу.
Тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу поважними, а тому, строк на апеляційне оскарження поновлюється.
Частиною 1 статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, а відповідно до ст. 280 цього ж Кодексу, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст. 252 цього Кодексу передбачено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд, дослідивши зібрані у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги вважає, що при розгляді справи щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону судом першої інстанції не було дотримано.
Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_1 пояснила, що матеріали справи щодо неї сфальшовані, будь-яких свідків та понятих на місці зупинки керованого нею транспортного засобу не було й поліцейські не направляли її для проходження огляду на стан сп`яніння.
Так, з оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 визнана винною у тому, що 23 лютого 2020 року о 01-й годині 01 хвилин по вул. Українській у с. Вільхівка Іршавського району, керувала транспортним засобом марки Форд Гелексі, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), і від проходження в установленому порядку огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння відмовилася в присутності двох свідків. При цьому, у постанові зазначено, що вина ОСОБА_1 підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Однак, посилаючись на вказані вище докази, суддя місцевого суду не дав їм аналіз, а саме, не зазначив, які саме дані містяться в цих доказах, які саме факти та обставини ці докази підтверджують.
Окрім того, як при проведенні перевірки та складанні протоколу вищевказаним інспектором, так і винесенні суддею постанови не дана оцінка письмовим поясненням свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..
Так, відповідно до пункту 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський у присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
У наявних у матеріалах справи письмових поясненнях зазначено, що свідок ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_2 , а свідок ОСОБА_3 у АДРЕСА_3 .
При цьому, з наданого стороною захисту листа Іршавської міської ради вбачається, що гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_2 , не зареєстрований.
Вищенаведені обставини дають підстави вважати, що при проведенні перевірки та складанні протоколу інспектором працівниками поліції не встановлено точні адреси місця проживання осіб, які були залучені як свідки нібито відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, зокрема, гр. ОСОБА_2 .
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що пояснення ОСОБА_1 про те, що на місці зупинки керованого нею транспортного засобу будь-яких свідків та понятих не було й поліцейські не направляли її для проходження огляду на стан сп`яніння до закладу охорони здоровя, заслуговують на увагу, оскільки не є спростованими наявними в матеріалах справи доказами.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, апеляційний суд бере до уваги і те, що, будучи викликаними на розгляд справи через керівництво Іршавського відділення поліції поліцейські ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у судове засідання не з`явилися, про причини їх неявки апеляційний суд повідомлено не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд позбавлений можливості з`ясувати у поліцейських будь-які факти та обставини, які б могли мати значення для вирішення справи чи спростовували б наведене вище.
Разом із тим, як убачається з матеріалів справи, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, матеріали справи не містять достовірних доказів про факт керування ОСОБА_1 автомобілем, у тому числі й у стані алкогольного сп`яніння, або з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вимоги працівників поліції на проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння не ґрунтуються на вимогах законодавства та фактичних обставинах справи. При цьому, письмовими поясненнями свідків не підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що, розглядаючи справу щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції у порушення вимог передбачених ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП не з`ясував усі обставини справи та не дав оцінки доказам у їх сукупності.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.
Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновки суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.5 Правил дорожнього руху України та про наявність у її діях події та складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються зібраними у справі доказами, приєднані до справи докази породжують сумніви у достовірності викладених у них фактів, та ґрунтуються на припущеннях - суб`єктивних даних відповідних посадових осіб, що у свою чергу, з урахуванням вищенаведених норм та обставин, свідчить про відсутність події та складу цього адміністративного правопорушення.
При цьому, апеляційний суд вважає, що відсутність у матеріалах справи переконливих доказів того, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом виключає і допустимість протоколу як джерела доказів і, при цьому, запис у протоколі про те, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння не може бути визнаний законною підставою для вимоги щодо проходження нею огляду на стан сп`яніння, що в свою чергу виключає наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Пояснення сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих пояснень, тому керуючись принципом презумпції невинуватості, апеляційний суд приймаючи судове рішення бере до уваги вказані вище пояснення.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту скоєння правопорушення вичерпані, а апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування обставин, що мали місце за участі ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, апеляційну скаргу необхідно задоволити, постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Окрім цього, оцінюючи доводи апеляційної скарги та приймаючи рішення про закриття провадження у справі, апеляційний суд бере до уваги і те, що постановою Іршавського районного суду від 27.03.2020 справа про адміністративне правопорушення, протокол за скоєння якого складено щодо ОСОБА_1 , поверталась начальнику Іршавського ВП Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області для належного оформлення, у тому числі, згідно мотивувальної частини постанови, для усунення виявлених недоліків. Відповідно до мотивувальної частини постанови, відмова ОСОБА_1 не підтверджена письмовими поясненнями свідків, не засвідчена належним чином їх підписами, не додано до протоколу і доказів ознайомлення ОСОБА_1 з його змістом або викладені письмово мотиви відмови ОСОБА_1 від його підписання. Усуваючи недоліки, посадові особи Іршавського ВП Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області до матеріалів справи приєднали лише рапорт поліцейського Іршавського відділення поліції Хустського відділу поліції Гольча В. І., при цьому, будь-яких інших доказів не надали. У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які дані у підтвердження причин, з яких під час дооформлення матеріалів справи не були виконані вказівки суду першої інстанції, які є обов`язковими.
Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення на транспорті, їх огляд та огляд транспортних засобів, складання протоколів про адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів (посвідчення водія та інших), покладаються на органи Національної поліції, їх територіальні підрозділи, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що саме на відповідних посадових осіб патрульної поліції покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого правопорушення на транспорті з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.
Приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи; що справа про адміністративне правопорушення повинна бути розглянута у розумні строки.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подала ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 28 квітня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан