Справа №574/390/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Куцан В. М.
Номер провадження 33/816/386/20 Суддя-доповідач Матус В. В.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Матус В. В. ,з участю ОСОБА_1 , захисника Валюха Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в режимі відео конференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Валюха Ю.В. на постанову судді Буринського районного суду Сумської області від 13 липня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді встановлено, що 02 травня 2020 року об 11 год. 45 хв. в селі Вознесенка, Буринського району, Сумської області, по вул. Жорнокуївка, водій ОСОБА_1 керував трактором НОМЕР_1 , без номерного знаку, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатору «Драгер» на місці та від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я СОНД відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі захисник Валюх Ю.В. не погоджується з прийнятим судовим рішенням, просить скасувати вказану постанову судді та закрити провадження в справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Захисник зазначає, що суддя безпідставно здійснив розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 , оскільки останній дійсно перебував на лікування і потребував, виключно постільного режиму і не міг прибути в судове засідання з об`єктивних причин.

Крім того, адвокат вказує на недостатність доказів для доведення винуватості ОСОБА_1 , оскільки до уваги були взяті лише письмові докази без допиту осіб у судовому засіданні, які мають перевагу.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Валюха Ю.В., які підтримали подану апеляційну скаргу адвоката, перевіривши матеріали справи, доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов?язаний з?ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом?якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з?ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу, суддя дійшов до висновку про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження, відповідно до встановленого законом порядку, огляду на стан сп`яніння, а тому вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування такого висновку суддя послався на: протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 389013 від 02 травня 2020 року (а. с. 1); письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно яких 02 травня 2020 року об 11 год. 45 хв. у їх присутності водієві ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп?яніння, як на місці зупинки так і в медичному закладі на, що водій в категоричній формі відмовився; постанову про накладення адміністративного стягнення від 02 травня 2020 року серії БАА № 256427 (а. с. 4), відповідно до якої 02 травня 2020 року об 11 год. 45 хв. в селі Вознесенка, Буринського району, Сумської області, по вул. Жорнокуївка, водій ОСОБА_1 керував трактором НОМЕР_1 без посвідчення водія, чим порушив п. п. 2.1 «А» ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Однак такі висновки судді, на думку суду апеляційної інстанції, є передчасними з огляду на наступне.

Так, допитаний в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 в категоричній формі заперечив, що йому працівники поліції пропонували пройти огляд у встановленому законом порядку. ОСОБА_1 пояснив, що він працював на тракторі на городі, а працівники поліції під?їхали, вийшли з машини, підійшли на город та витягли із трактора і повели до дороги аби найти свідків. Трактором на дорогу не виїжав, працював виключно на городі.

Допитаний в суді апеляційної інстанції у якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що допомагала садити город, коли по дорозі проїхали поліцейські, потім зупинилися і підійшли на город. ОСОБА_1 витягнули з трактора і потягли до дороги, де почали шукати свідків. Під час, коли поліцейські підійшли до тракторця то ОСОБА_1 не пропонували пройти огляд як на місці так і в медичному закладі.

Вказані пояснення, як ОСОБА_1 так і свідка ОСОБА_4 породжують у суду апеляційної інстанції обґрунтований сумнів у достовірності інших доказів по справі.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Чжан проти України» (Заява № 6970/15) від 13 листопада 2018 року зазначив наступне, що стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів як таких, що є, у першу чергу, предметом регулювання національного законодавства та національних судів (див. рішення у справах «Яллох проти Німеччини» [ВП] (Jalloh v. Germany) [GC], заява № 54810/00, пункт 94, ЄСПЛ 2006-IX, та «Де Томассо проти Італії» [ВП] (De Tommaso v. Italy) [GC], заява № 43395/09, пункт 170, ЄСПЛ 2017 (витяги)). Отже, завдання Суду не полягає у визначенні того, чи можуть у принципі конкретні види доказів, наприклад отримані незаконно з точки зору національного законодавства, бути допустимими, та чи дійсно заявник був винним. Суд має вирішити питання, чи було провадження у справі справедливим у цілому, і в тому числі спосіб, у який були отримані докази (див. згадане рішення у справі «Яллох проти Німеччини» (Jalloh v. Germany), пункт 95, та рішення у справі «Биков проти Росії» [ВП] (Bykov v. Russia) [GC], заява № 4378/02, пункт 89, від 10 березня 2009 року).

При оцінці справедливості провадження у цілому, слід враховувати, чи були дотримані права на захист. Зокрема, має бути розглянуто, чи була надана заявнику можливість оскаржити достовірність доказів та заперечити проти його використання. Крім того, має враховуватись якість доказів, у тому числі, чи не ставлять обставини, за яких він був отриманий, під сумнів їхню достовірність або точність (див. згадане рішення у справі «Биков проти Росії» [ВП] (Bykov v. Russia), пункт 90, та рішення у справі «Еркапіч проти Хорватії» (<…>), заява № 51198/08, пункт 72, від 25 квітня 2013 року). Тягар доведення лежить на стороні обвинувачення і будь-які сумніви мають тлумачитися на користь обвинуваченого (див. рішення у справі «Айдаріч проти Хорватії» (<…>), заява № 20883/09, пункт 35, від 13 грудня 2011 року, з подальшими посиланнями).

Вище зазначене рішення хоч і стосується кримінального провадження, але суд апеляційної інстанції вважає, що вище визначені правила можуть бути застосовані і до даної справи, оскільки Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) від 15 травня 2008 року зробив висновок про карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне надати перевагу саме показанням наданим в суді апеляційної інстанції безпосередньо свідком та особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки наявні письмові докази пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 викликають сумніви у їх повноті, оскільки останні виконані на роздруковану бланку паперу і не містять в собі жодного викладу обставин, що свідки сприймали безпосередньо, а мають виключно підписи свідків.

Що стосується протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 389013 від 02 травня 2020 року, то вказаний доказ не може бути єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки він складений працівником поліції, тобто зацікавленою особо, а тому для однозначного висновку про винуватість особи необхідний інший доказ, який би мав неупереджене джерело походження.

Відповідно до ст. 266 КУпАП та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 09 листопада 2015 року № 1452/735 огляд проводиться як на місці зупинки так і в медичному закладі і у випадку не дотримання правил огляду, передбаченого вище зазначеною інструкцією, результати такого огляду є недійсними.

При цьому, спочатку працівниками поліції має бути запропонований огляд на місці зупинки із роз`ясненням всіх наслідків як огляду так і відмови від нього, а вже після цього запропонувати пройти огляд в закладі охорони здоров`я або коли особа проти огляду на місці зупинки, пройти огляд відразу в закладі охорони здоров`я.

Однак із пояснень, як самого ОСОБА_1 так свідка ОСОБА_4 вбачається, що працівниками поліції не просто не пропонувалося пройти жодного огляду на місці, а взагалі ОСОБА_1 було витягнуто із за керма трактора, що перебував на городі і силою супроводжено до дороги, де знайдено свідків, які поставили свої підписи в заздалегідь заготовлених бланках.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції повноцінного огляду в розумінні статті 266 та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 09 листопада 2015 року № 1452/735, працівниками поліції проведено не було, а тому і негативних наслідків від таких дій працівників поліції для особи наставати не може, оскільки обов?язковою передумовою притягнення будь якої особи до відповідальності є перш за все дії органу чи посадової особи, що узгоджуються з вимогами частини 2 статті 19 Конституції України, а саме, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, враховуючи, що поліцією не було дотримано вимог закону при встановленні в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а інших доказів по справі є явно не достатньо для констатації наявності в діях вище зазначеного правопорушення, тому в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною 1 статті 130 КУпАП.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв?язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

За таких обставин, відповідно до чинного законодавства України всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 тлумачяться на його користь.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу безпідставного розгляду справи суддею у відсутність ОСОБА_1 , то їх вважати обґрунтованими не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов?язкова до застосування судами як джерело права.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р., «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 §1 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Частиною 1 статті 268 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Так, суддя 13 липня 2020 року здійснив розгляд протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 389013 від 02 травня 2020 року та дійшов висновку проте, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом мав ознаки алкогольного сп?яніння та від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатору «Драгер» на місці та від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я СОНД відмовився і в обґрунтування такого рішення послався на п. 2.5 ПДР України як на правову підставу притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, у клопотанні ОСОБА_1 від 12 липня 2020 року (а. с. 23) прямо порушено питання про необхідність відкладення судового засідання на іншу дату, через об?єктивні обставини хворобу та бажання особисто прийняти участь у судовому засіданні.

За вказаних обставин, на думку апеляційного суду, з урахуванням вимог ст. 38 КУпАП, суддею не було допущено порушення вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП, оскільки правопорушення мало місце 02 травня 2020 року та на 22 травня 2020 року у суді був призначений до розгляду протокол про адміністративне правопорушення, однак судовий розгляд не відбувся із за клопотання ОСОБА_1 від 05 червня 2020 року (а. с. 15). Суддею було призначено нову дату судового засідання 25 червня 2020 року, однак і цього разу, напередодні дня розгляду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату, через хворобу. Суддею, повторно, було відкладено розгляд справи на 13 липня 2020 року та направлено запит до Буринської ЦРЛ з приводу можливості ОСОБА_1 , за станом здоров?я, брати участь у судовому засіданні. Однак лікувальним закладом відповідь, на запит суду, не надана. Крім того, напередодні розгляду справи, 12 липня 2020 року від ОСОБА_1 надійшло чергове клопотання про відкладення розгляду справи, за станом здоров?я.

На думку суду апеляційної інстанції у судді були всі підстави для висновку про зловживання ОСОБА_1 своїми процесуальними правами, тим паче, що долучена до апеляційної скарги виписка із історії хвороби (а. с. 31) не містить в собі жодних даних, які б вказували про неможливість пересування ОСОБА_1 або про його безпорадний стан.

Крім того, із численних заяв ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи вбачається, що останній бажав особисто прийняти участь у судовому засіданні з метою надання усних пояснень та ознайомитися з матеріалами справи, однак увесь час, починаючи з 2 травня 2020 року і до 13 липня 2020 року ОСОБА_1 не найшов часу прибути до суду щоб ознайомитися зі справою або подати до суду письмові докази.

Таким чином, характер клопотань ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, дати їх надходження, відсутність бажання завчасно ознайомитися зі справою та подати нові докази, свідчить про процесуальні зловживання, а тому суддею обґрунтовано розглянуто справу у відсутність ОСОБА_1 , оскільки у іншому випадку дії такого роду могли б призвести до безпідставного уникнення останнім відповідальності за вчинене правопорушення, через пропуск строків накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суддя апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

З огляду на викладене, постанову судді суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не можна вважати законною та обґрунтованою, тому це судове рішення підлягає скасуванню у зв?язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а справа на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закриттю, таким чином, частково задовольнивши апеляційну скаргу.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Валюха Ю.В.- задовольнити частково.

Постанову судді Буринського районного суду Сумської області від 13 липня 2020 року про визнання винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуМатус В. В.