ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/398/20 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч.1 ст.173-2 КУпАП.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І.

з участю апелянта ОСОБА_1 , її захисника Фільварочної О. Б., потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши в м. Тернополі справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 серпня 2020 року ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі (10) десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень в дохід держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову місцевого суду скасувати, а провадження у адміністративній справі за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити за відсутністю у діях апелянта складу правопорушення.

Зазначає, що єдиним доказом вини є письмові пояснення іі свекрухи, ОСОБА_2 , однак вказана заява не доводить вину ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки дана заява спростовується поясненнями двох свідків: сина - ОСОБА_3 та онука - ОСОБА_3 .

Додає, що ще одною обставиною, яка свідчить про суперечливість пояснень ОСОБА_2 , є те, що, за її словами, я її душила, хоча згідно виписки з медичної картки ОСОБА_2 у неї були ушкодження плеча (забійні підшкірні гематоми). Разом з тим, у заяві у поліцію ОСОБА_2 . Вказала, що тілесних ушкоджень їй не завдано.

Вказує, що суд при розгляді справи не взяв до уваги факт притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення нею адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.07.2020 у справі №607/12416/20. Зміст постанови від 29.07.2020 року полягає в тому, що ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство психологічного характеру, а саме: ображала ОСОБА_1 нецензурними словами, облила холодною водою з пластикової пляшки, чим могла бути завдана шкода психічному здоров`ю, зазначає апелянт. При цьому ОСОБА_2 свою вину у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення визнала, щиро розкаялась у вчиненому, обіцяла в подальшому правопорушень не вчиняти.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши апелянта ОСОБА_1 та її захисника Фільварочну О. Б., як просили задовольнити апеляційну скаргу і скасувати рішення місцевого суду із закриттям провадження у справі, потерпілу ОСОБА_2 , яка просила залишити рішення суду без змін, приходжу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

Так, перевіривши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП - суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Так, згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відповідальність за даною нормою закону настає, зокрема, за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №715854 від 23.07.2020, 13.07.20 близько 20.00 год гр. ОСОБА_1 по місцю спільного проживання вчинила домашнє насильство стосовно своєї свекрухи, ОСОБА_2 , фізичного та психологічного характеру, а саме: погрожувала фізичною розправою, ображала нецензурними словами, шарпала за руки та душила її, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному чи фізичному здоров`ю, за що передбачена адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно статті 251 КУпАП на співробітників поліції, як на осіб, що в силу статті 255 КУпАП уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог статей 251 та 256 КУпАП мають бути додані до протоколу та/або посилання на які повинні міститися в самому протоколі.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the United Kingdom ), п.161, Series A заява № 25).

З матеріалів справи вбачається, що до суду був скерований протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №715854 від 23.07.2020 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. До цього протоколу додано пояснення ОСОБА_2 про те, що її невістка, ОСОБА_1 , систематично вчиняє відносно неї фізичне та психічне насильство, що виражається у систематичних погрозах фізичною розправою, які супроводжуються нецензурною лайкою, провокуванням конфліктів.

Аналогічна подія мала місце і 13.07.20 близько 20.00 год.

Вказані докази суд поклав в основу своїх висновків щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Разом із цим, поза увагою суду залишилося те, що наведені вище докази суперечать іншим матеріалам провадження.

Так, суд першої інстанції під час винесення постанови про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 не надав жодної оцінки поясненням ОСОБА_3 - сина ОСОБА_1 та онука ОСОБА_2 , який як в судовому засіданні місцевого суду, так і в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що він був присутнім при сварці між його матір"ю та ОСОБА_2 .

Будь-яких дій провокативного характеру ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_2 не вчиняла, а, навпаки, остання облила матір холодною водою, після чого пішла з хати.

З`явилась вона на другий день, викликала поліцію, яка і склала протокол.

ОСОБА_2 є постійним джерелом сварок в квартирі, сама їх провокує.

При цьому, викликавши 14.07.20 поліцію, від проходження судмедекспертизи відмовилась, заявивши, що жодних тілесних ушкоджень не отримала.

Звідки в неї забій м`яких тканин міжбрівної ділянки, забійні підшкірні гематоми правого плеча, як це зазначено у виписці з медичної картки хворого №4569, долученої до матеріалів справи, йому невідомо.

Аналогічні пояснення дала в судовому засіданні ОСОБА_1 ..

Сама ОСОБА_2 пояснила в судовому засіданні апеляційного суду, що надала поліції таку інформацію з огляду на те, що обіцяла сину помиритись з невісткою. З цієї ж причини не пішла на експертизу.

Разом з тим, вищенаведене дає підстави вважати, що показання потерпілої не можуть бути беззаперечним доказом на підтвердження вини ОСОБА_1 , оскільки перша є заінтересованою особою у справі.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на те, що ОСОБА_1 було вчинене насильство по відношенню до ОСОБА_2 , у зв`язку із чим апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а провадження у справі - закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 247, 294 КУпАП,суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Тернопільського міськрайсуду Тернопільської обл. від 26 серпня 2020 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя