Житомирський апеляційний суд
Справа №935/1019/20 Головуючий у 1-й інст. Рибнікова М. М.
Категорія ч.4 ст. 130 КупАП Доповідач Бережна С. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2020 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Бережна С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 липня 2020 року щодо нього за ч.4 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и л а:

Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.4 ст.130 КУпАП, та застосовано до останнього адміністративне стягнення у виді штрафу, з урахуванням положень ч.2 ст.36 КУпАП, у розмірі одна тисяча двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 (три) роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно постанови суду, 02.05.2020 о 03.00 у с.Козіївка Коростишівського р-ну по вул..Центральній,19 водій автомобіля «Ford Sierra», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та здійснив виїзд за межі проїзної частини та скоїв зіткнення з парканом. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.13.1 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Також, 02.05.2020 о 03.30 по вул.Центральній,19 у с.Козіївка Коростишівського р-ну водій ОСОБА_1 вживав алкоголь горілку «Житомирський стандарт» після дорожньо-транспортної пригоди з його участю, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення ступеню алкогольного сп`яніння, порушивши тим самим п.2.10 «є» Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.130 КУпАП.

На прийняте судом рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 29.07.2020 постановити нову, якою провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 та ч.4 ст.130 закрити на підставі п.6 та 7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу, а також у зв`язу із скасуванням акту про адміністративну відповідальність..

Вказує, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Посилається на те, що під час розгляду справи було порушено норми КУпАП та позбавлено його права захищати свої процесуальні права в суді. Вказує, що з 27 липня 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні про що повідомив помічника судді, який повідомив його про день та час розгляду справи. Зазначає, що під час спілкування з помічником судді, просив перенести розгляд справи на інший день, в зв`язку з перебуванням на лікарняному та одночасно направив на електронну адресу суду відповідне клопотання, однак в порушенням ст.268 КУпАП, суд першої інстанції здійснив розгляд справи без його участі. Вказав, що з 11.06.2020 по 28.07.2020 рік жодних повісток не отримував. В матеріалах справи наявна довідка про недоставляння CMC повідомлення від 12.06.2020, однак відправником було вказано некоректний номер телефону, а саме НОМЕР_2 , в той час як його номер телефону НОМЕР_3 .

Зазначає, що працівники поліції не мали права використовувати Драгер Алкотест 6820 №АRHK-2624, оскільки на момент проходження огляду він був не повірений, що також залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Вказав, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення за ч.4 ст. 130 КУпАП.

Вважає, що суд першої інстанції повинен був закрити провадження по справі на підставі п.6 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із скасуванням 01.07.2020 року акта, який встановлював адміністративну відповідальність. Вказав, що акт, який до 01.07.2020 року встановлював адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння (ст.130 КУпАП в редакції до 01.07.2020), з 01.07.2020 року був скасований Законом № 2617-УІІІ з одночасною криміналізацією цих дій у ст.286-1 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, додатково пояснив, що о 03:00 год 02.05.2020 заїхав автомобілем у дерев`яний паркан в с.Козіївка. Після чого невідкладно о 03:10 год. викликав через лінію 102 працівників поліції, однак, на місце ДТП ніхто не приїжджав. В подальшому о 03:30 знову зателефонував на 102 і запитав коли приїдуть працівники поліції, на що йому відповіли, що на даний час немає вільних екіпажів і що якщо ДТП не значне, то можу їхати. Сказав, що йому невідомо чи воно значне чи незначне, оскільки не є фахівцем у цьому питанні. На що йому знову відповіли, що якщо пошкодження не значні, то немає сенсу викликати працівників поліції, оскільки в них зараз немає вільних екіпажів. Зрозумівши, що на його виклик ніхто не приїде - вирішив очікувати біля автомобіля, щоб зранку викликати трактор щоб витягнув автомобіль. Також визнає, що дійсно після цього як на лінії 102 йому повідомили про відсутність вільних екіпажів для приїзду за його викликом, вжив орієнтовно 250 грн. горілки. Це було зумовлене стресом, оскільки була пізня ніч та не міг попасти додому.

Однак, о 05:00 год., тобто через 2 години після виклику, приїхали працівники поліції, які звинуватили його у тому, що він вжив алкоголь після ДТП. Щиро кається та просить врахувати як пом`якшувальну обставину те, що не керував у стані алкогольного сп`яніння, а вжив алкогольні напої вже після ДТП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та документи, додані до апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції його прав, передбачених ст.268 КУпАП, апеляційний суд визнає неспроможними.

Як убачається з матеріалів справи, вони надійшли до Коростишівського районного суду Житомирської області 06.05.2020 року (а.с.11). На адресу ОСОБА_1 судом першої інстанції неодноразово направлялись судові повістки про день та час розгляду справи, які отримував останній особисто(а.с.15). В матеріалах справи наявна довідка про доставку смс повідомлення на номер мобільного телефону ОСОБА_1 НОМЕР_4 про виклик до суду на 29.07.2020 на 09:00(а.с.23). Вказана довідка сформована 28.07.20року. В матеріалах справи також наявні клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з перебуванням на лікарняному (а.с.14,17,22,24).

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст.6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України" Європейський суд прийшов до висновку про те, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв`язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи протягом тривалого строку, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх звернення зі скаргою у встановлені законом строки. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи практику ЄСПЛ, вимоги ч.2 ст.268 КУпАП, з метою недопущення необґрунтованого порушення строків розгляду справи та передбачених ст.38 КУпАП, строків накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції розцінив поведінку ОСОБА_1 , як спробу уникнути адміністративної відповідальності та дійшов до висновку про можливість провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , враховуючи, що участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, згідно ч.3 ст.268 КУпАП, не є обов`язковою.

Посилання апелянта на те, що в матеріалах справи наявна довідка про не доставлення смс повідомлення не на його мобільний номер(а.с.21), апеляційний суд зазначає, що в матеріалах справи наявне письмове пояснення ОСОБА_1 , яке написано власноручно останнім та в якому зазначено номер мобільний телефону НОМЕР_2 (а.с.7). Крім того, в матеріалах справи є довідка про доставлення смс повідомлення на мобільний номер ОСОБА_1 , а саме НОМЕР_4 (а.с.23).

Крім того слід також зазначити, що ОСОБА_1 у разі неможливості особистої участі в судовому розгляді через стан здоровья мав достатньо часу для укладання відповідно договору для надання йому такої допомоги та представництва його інтересів в суді захисником, однак вказаних дій не зробив. При цьому зміст його заяв та клопотань, а також надані ним до суду документи і копії судових рішень (судова практика) по аналогічним справам однозначно свідчать про його звернення за правовою допомогою до фахівця в галузі права. Таким чином зазначена поведінка на думку апеляційного суду свідчить про намагання затягнути судових розгляд з метою перешкоджання суду ухвалити по справі рішення в межах строку, передбаченого ст. 38 КУпАП для накладання стягнення за вчинення правопорушень.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом права на захист та на справедливий суд не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді апеляційної інстанції, а розгляд судом справи за відсутності правопорушника за вказаних обставин не може безумовно свідчити про наявність процесуальних порушень з боку суду, які перешкодили йому прийняти законне та обгрунтоване рішення. Крім того, апеляційний суд також робить зазначені висновки з огляду на те, що права ОСОБА_1 у повному обсязі реалізовані в ході апеляційного перегляду постанови, в ході якого він не обмежений в можливості доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення, що ним і здійснено в повному обсязі.

Що ж стосується інших доводів апеляційної скарги щодо висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень за ст. 124, 130 ч.1 КУпАП, то вони також не знайшли свого підтвердження.

Так відповідно до ст.245,278,280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом. При підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, а при розгляді справи слід з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.4 ст.130 КУпАП, за зазначених у постанові обставин, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених судом доказах.

В апеляційній скарзі апелянтом не оспорюється адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, а тому, апеляційним судом в цій частині постанова не перевіряється.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд неправильно застосував норму ч.4 ст.130 КУпАП і незаконно наклав на нього адміністративне стягнення, оскільки акт, який до 01.07.2020 року встановлював адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння (ст.130 КУпАП в редакції до 01.07.2020), а з 01.07.2020 року був скасований Законом № 2617-УІІІ з одночасною криміналізацією цих дій у ст.286-1 КК України, апеляційний суд визнає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний довод перевірявся судом першої інстанції та вмотивовано відхилений в оскаржуваній постанові, з чим погоджується й апеляційний суд.

Відповідно до частин першої та другої статті 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (частина перша статті 9 КУпАП).

На час вчинення адміністративного правопорушення 05 травня 2020 року діяла наступна редакція ч. 4 ст. 130 КУпАП «вживання водієм транспортногоьзасобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю… до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного….сп`яніння, чи до прийняття рішення про звільнення від такого огляду тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, який набрав чинності 01 липня 2020 року, внесено зміни до таких законодавчих актів України, а саме у Кодексі України про адміністративні правопорушення статтю 130 викладено в такій редакції: «Стаття 130. Керування суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому частиною третьою даної статті передбачено, що уживання судноводієм після аварійної події за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як судно було зупинено на вимогу поліцейського або іншої уповноваженої законом посадової особи до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, -тягне за собою накладення штрафу на судноводіїв у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування всіма видами плавучих засобів на строк три роки».

У Кримінальному кодексіУкраїни доповнено статтею 286-1 такого змісту: « Стаття 286-1. Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції

1. Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, або відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного освідування з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого медичного освідування --караються штрафом від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

В даному випадку посилюється відповідальність.

Відповідно до положень статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України та інші). Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.

Таким чином, загалом нормативні акти діють після набрання ними чинності на майбутнє, а принцип зворотності закону та іншого нормативно-правового акта пов`язується з послабленням відповідальності. Як зазначив Конституційний Суд України, принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є також гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи в громадян упевненість у тому, що їхнє нинішнє становище не буде погіршено прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Отже, під час практичного застосування принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів тісно пов`язаний із принципом правової визначеності як основної складової принципу верховенства права.

Так, згідно із частиною першою статті 8 Основного Закону «в Україні визнається й діє принцип верховенства права». Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основою якого є ідея передбачуваності очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року N 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року N 10-рп/2011).

До події, факту, суд, застосовує той закон під час дії якого вони настали або мали місце.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного суду. Так, Касаційний кримінальний суд у складі Верховного суду в своєму листі від 03 липня 2020 року за № 370/0/158-20 зазначив, що суди мають здійснювати розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, які було вчинено до 01 липня 2020 року, відповідно до цієї статті у редакції, чинній на час вчинення таких діянь.

Таким чином доводи та вимоги апелянта про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження як по ч.4 ст. 130 КУпАп, так і по ст. 124 КУпАП на підставі п.6 ч.1 ст. 247 КУпАП є необгрунтованими безпідставними.

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції, дослідивши докази, дійшов до обґрунтованого висновку, що вони у їх сукупності та взаємозв`язку підтверджують вину особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до диспозиції ч.4 ст.130 КУпАП, адміністративна відповідальність настає в разі вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 124747 від 02.05.2020 року, відповідно до якого, 02.05.2020 року ОСОБА_1 о 03 год. 30 хв. по вул.Центральній,19 у с.Козіївка Коростишівського р-ну вживав алкоголь - горілку «Житомирський стандарт» після дорожньо-транспортної пригоди з його участю, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення ступеню алкогольного сп`яніння, порушивши тим самим п.2.10 «є» Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.130 КУпАП.

Зазначений протокол складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року N1452/735 (далі Інструкція), посвідчений підписом посадової особи, яка складала протокол - інспектором СРПП №4 Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області лейтенантом поліції Андрущенком В.В. та особою, яка притягується до адміністративної відповідальності. В графі пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення «з протоколом згоден» (а.с.2).

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зі скаргами на дії працівників поліції ОСОБА_1 не звертався, їх дії при складанні протоколу не були визнані неправомірними.

Окрім того, вина ОСОБА_1 підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних приладів «Драгер» відповідно до якого результат огляду на стан сп`яніння позитивний -2,40 проміле та ОСОБА_1 з результатами огляду погодився (а.с.5).

Відповідно до результату проходження тестування на місці за допомогою приладу Drager Аlcotest 6820 від 02.05.2020 року, результат тесту - 2,40 проміле, що засвідчено особистим підписом ОСОБА_1 (а.с.5).

Зазначені обставини в повному обсязі також підтверджуються і письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були запрошені працівниками поліції для засвідчення проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння на виконання вимог ст. 266 КУпАП та інших нормативних актів, якими врегульовано проведення огляду особи на стан сп`яніння. (а.с.6-8).

При цьому посилання апелянта на те, що працівники поліції не мали права використовувати Драгер Алкотест 6820 №АRHK-2624, оскільки на момент проходження огляду він був не повірений, апеляційний суд визнає безпідставними.

Вимірювальний прилад Drager Alcotest пройшов державну реєстрацію в Україні, комплектується свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (останнє періодично видається після процедури калібрування та повірки терміном дії 1 рік). Згідно даних чек-листу Drager Alcotest 6820, за допомогою якого здійснено огляд ОСОБА_1 02.05.2020 року, останнє калібрування цього приладу відбулося 03.10.2019 року (а.с.5). Отже, газоаналізатор Alcotest 6820 відповідає вимогам методики повірки, яке було чинним на момент огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 .

Вина ОСОБА_1 також підтверджується особистими поясненнями ОСОБА_1 , який підтвердив, що після ДТП вжив близько 250 грамів горілки «Житомирський стандарт» (а.с.7). Факт вживання алкоголю після ДПТ, ОСОБА_1 також не заперечував під час апеляційного розгляду.

Вина ОСОБА_1 також підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського. З відеофайлу 0000001__0024 вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує факт вживання алкоголю після ДТП. На відеофайлі 0000001__0031зафіксовано як ОСОБА_1 в присутності свідків продув прилад «Драгер», який показав 2,40 проміле.

При цьому доводи апелянта про те, що він вжив алкоголь після ДТП до приїзду працівників поліції, оскільки на його виклик працівники поліції довго не приїзжали, і в телефонному режимі йому повідомили про можливість їхати з місця ДТП через зайнятість патрулів не підтверджено доказами з його боку. Крім того зазначені доводи в любому випадку не спростовують факту вживання ОСОБА_1 алкоголю після ДТП і до проходження огляду на стан сп`яніння та порушення таким чином ПДР України.

Таким чином доводи щодо відсутності доказів вчинення адміністративного правопорушення за ч.4 ст. 130 КУпАП, викладені в апеляційній скарзі, незнайшли свого підтвердження та не спростовують висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.4 ст.130 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, безпосередньо дослідивши усі надані докази, надав належну правову оцінку кожному доказу з точки зору їх достатності та допустимості для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених с.124, ч.4 ст.130 КУпАП.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 , відповідає вимогам ст.ст.33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративні правопорушення, та визначено судом першої інстанції з урахуванням обставин справи та даних про особу правопорушника, менш тяжке, передбачене санкцією ст. 130 ч.4 КУпАП.

При цьому доводи апелянта про необхідність врахування його стану здоров`я тяжкого матеріального становища та сімейного стану, неможливості без права керування транспортним засобом знайти відповідну роботу заслуговують на увагу апеляційного суду, разом з тим з огляду на призначення судом першої інстанції стягнення наймеш суворого, визначеного санкцією ч.4 ст. 130 КУпАП, яким є штраф з позбавленням права керування транспортними засобами в порівнянні з адміністративним арештом, апеляційний суд з огляду на положення ч.9 ст. 294 КУпАП не може посилити адміністративне стягнення, та призначити апелянту замість штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами адміністративний арешт.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наведені інші, не досліджені судом докази, які б свідчили про його невинуватість у вчиненні пправопорушень. Не надано таких доказів і під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що судом при розгляді адміністративної справи були порушені вимоги закону, які б призвели до неправильного її вирішення.

Керуючись ст.ст. 285, 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 липня 2020 року щодо нього за ч.4 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: