Справа № 344/7408/20
Провадження № 33/4808/459/20
Категорія ст.130 ч.2 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Зеленко О. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Марущака В.І.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, громадянина України,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки., а також стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 06.06.2020 о 21 год 20 хв в м. Івано-Франківську по вул. Бельведерська, 28, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Dacia Logan », н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом було порушено вимоги закону щодо всебічності, повноти і об`єктивності розгляду справи, а також щодо дослідження доказів при розгляді справи.

Зазначає, що судом розглядались дві справи про адміністративне правопорушення за ст.173 КУпАП та ст. 130 ч.2 КУпАП, однак адміністративне стягнення накладено без врахування вимог ст.36 КУпАП.

Вказує на те, що у зв`язку із запровадженням карантинних і обмежувальних заходів, а також тим, що він хворів, він не міг з`явитись до суду в судове засідання 31.08.2020 року. Про що подав відповідну заяву на адресу суду про відкладення розгляду справи на інший день. Проте, суд розглянув справу за його відсутності, чим було порушено його право на захист та право про надання особистих доказів щодо обставин справи.

Звертає увагу на те, що розгляд справи судом щодо нього за ч.2 ст.130 КУпАП було завершено і справу розглянуто, а розгляд справи за ст.173 КУпАП судом було відкладено на інший день.

Окрім того, судом безпідставно було відмовлено у задоволенні його клопотання про виклик свідків, а тому судом на підставі суперечливих доказів було прийнято рішення у справі.

Вважає, що постанову суду прийнято із порушенням законодавства, оскільки в ній не спростовано його доводи про те, що він не керував транспортним засобом та піддавався психологічному тиску зі сторони працівників поліції.

Стверджує, що 06.06.2020 року до нього підійшли працівники патрульної поліції в дворі по місцю його проживання по АДРЕСА_2 .

Вказує, що він не керував транспортним засобом і автомобіль був припаркований у дворі будинку.

Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що він керував транспортним засобом.

Звертає увагу на те, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у дворі будинку де він проживає, його не було доставлено до медичного закладу для проведення відповідного огляду та не було роз`яснено порядок проходження відповідного огляду, будь які документи з цього приводу не складалися. Працівники поліції не роз`яснили його прав щодо можливості скористатися правовою допомогою адвоката, чим порушили його право на захист. У протоколі про адміністративне правопорушення відсутній його підпис про ознайомлення його з правами відповідно до КУпАП та Конституції України. Протокол було складено у відділку поліції і зазначених в протоколі свідків у відділі не було, а тому протокол про адміністративні правопорушення не є належним та допустимим доказом його вини.

Вважає, що з відеоматеріалів долучених до матеріалів справи вбачається, що працівники поліції не пропонували йому в присутності свідків пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, свідки просто проставили підписи на завчасно заготовлених бланках, що дає підстави письмові вважати письмові пояснення свідків неналежними доказами його винуватості.

Вважає, що суд прийняв рішення у справі на основі недопустимих доказів, що є підставою для скасування постанови суду.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.

ОСОБА_1 та його захисник адвокат Марущак В.І. з`явились в судове засідання апеляційної інстанції, повністю підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду і закрити провадження по справі.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляції, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ст.271 КУпАП передбачено, що захисник має право знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання та подавати скарги на рішення органу(посадової особи), який розглядає справу.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю ОСОБА_1 , оскільки він у судове засідання 08.07.2020 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. 25.08.2020 ОСОБА_1 з`явився у судове засідання, йому було роз`яснено вимоги ст.268 КУпАП, та надав суду пояснення, просив відкласти розгляд справи для надання можливості ознайомлення з матеріалами справи. В судове засідання 31.08.2020 ОСОБА_1 не з`явився, подав клопотання про закриття провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Разом з тим, у судове засідання 31.08.2020 з`явився захисник адвокат Марущак В.І., який просив справу відкласти, оскільки ОСОБА_1 хворів та у зв`язку із запровадженням обмежувальних заходів, при цьому підтверджуючих документів з приводу хвороби та перебування ОСОБА_1 на лікарняному станом суду не надав.

Суд першої інстанції розцінив таку поведінку правопорушника як спробу уникнути відповідальності за правопорушення шляхом затягування розгляду справи та строків притягнення до адміністративної відповідальності, а тому прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у присутності його захисника.

Суд першої інстанції у своєму рішенні вказав на те, що чергове перенесення розгляду справи призведе до неможливості накласти на правопорушника адміністративне стягнення у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення і вважав за можливе продовжити розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 .

В ході судового розгляду справи в суді апеляційної інстанції судом ОСОБА_1 та його захисником адвокатом Марущак В.І. не були надані належні та допустимі докази, які підтверджували непрацездатність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до принципу змагальності сторін обов`язок довести обставини на які посилається сторона покладається на цю сторону.

Приймаючи до уваги вказані обставини та дослідивши всі матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість розглянути справу 31.08.2020 року за відсутності ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в своєму рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

З матеріалів справи вбачається, що справа неодноразово призначалась до розгляду, а саме: 08.07.2020 року, 25.08.2020 року та 31.08.2020 року, і суд першої інстанції у відповідності до вимог діючого законодавства направляв ОСОБА_1 судові повістки рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, в матеріалах справи наявне повернуто на адресу суду рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення суду про розгляд справи 25.08.2020 року з власноручним підписом ОСОБА_1 (а.с.10). ОСОБА_1 в судове засідання 25.08.2020 року з`явився, йому було вручено під розписку пам`ятку про його процесуальні права та обов`язки (а.с.11), а також було ознайомлено під розписку про наступне судове засідання на 31.08.2020 року (а.с.12).

28.08.2020 року правопорушник надав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та зняття її фотокопії, з якими він ознайомився в день подачі заяви.

31.08.2020 року в день призначення справи до розгляду, ОСОБА_1 через канцелярію суду було подано клопотання про виклик свідків (а.с.14-15), про відкладення розгляду справи у зв`язку із встановленням карантинних та запровадження посилених протиепідемічних заходів та інформацією на сайті суду про введення обмежувальних заходів у зв`язку із новими випадками захворювання, а також по причині захворювання ОСОБА_1 (а.с.16), однак жодних підтверджуючих даних про хворобу правопорушника суду не було надано. Окрім того, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 31.08.2020 року о 11 год. 15 хв. подано клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с.20-23). Однак, в саме судове засідання ОСОБА_1 не з`явився.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про те, що він не з`явився до суду першої інстанції з поважних причин у зв`язку з тим, що хворів, оскільки вказані обставини не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що на час розгляду справи судом першої інстанції карантинні обмеження, які були раніше встановлені постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 р. № 211, значно пом`якшені, не обмежують права учасників судового засіданні на доступ до суду та дозволяють їм безпосередньо приймати участь у судовому засіданні.

Суд першої інстанції вжив необхідні заходи щодо забезпечення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на участь в розгляді справи та, враховуючи процесуальну поведінку ОСОБА_1 , прийшов до обґрунтованого висновку про можливість розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 але за участю його захисника адвоката Марущука В.І.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Марущак В.І. у повному обсязі підтримали вимоги апеляційної скарги та просили закрити провадження у справі, оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом і в матеріалах справи відсутні належні докази, які свідчать про те, що він може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 стверджував, що 06.06.2020 року він не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння і автомобіль був припаркований у дворі будинку, про що він неодноразово повідомляв поліцейським, які безпідставно умовляли його визнати факт керування транспортним засобом, чим чинили на нього психологічний тиск.

Суд першої інстанції вказав, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , довідкою УПП в Івано-Франківській області, копією постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 003969 від 05.10.2019, відеозаписами, переглянутими в судовому засіданні.

Зокрема, суд першої інстанції послався на письмові пояснення ОСОБА_2 , відповідно до яких остання вказала, що 06.06.2020 її чоловік ОСОБА_1 сів за кермо автомобіля «Dacia», н.з. НОМЕР_1 в нетверезому стані та здійснив рух, відеозапис, відповідно до якого остання пояснювала, що її чоловік не вперше керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння , а ОСОБА_1 підтверджував факт керування транспортним засобом та повідомляв, що проїхав автомобілем трохи, 4 метри, але нікуди не виїжджав.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які свідчать про те, що він керував транспортним засобом, апеляційний суд приймає до уваги, що Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає позбавлення прав на управління транспортним засобом, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.» (справа "Гурепка проти України")

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Зокрема, за загальним правилом пункт 1 і підпункт «d» пункту 3 статті 6 Конвенції вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати показання свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань «Ван Мехелен та інші проти Нідерландів» «Люді проти Швейцарії»

Європейський суд неодноразово стверджував, що вирок не може ґрунтуватись виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити «A. L. проти Фінляндії» (A. L v. Finland) і національні органи влади повинні докласти «усіх розумних зусиль» для забезпечення явки свідка для безпосереднього допиту в суді першої інстанції.

Однак, суд першої інстанції безпідставно відмовив ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про допит свідків, мотивуючи неможливість задоволення тим, що закінчуються встановлені законом строки накладення адміністративного стягнення.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що встановлення діючим законом скороченого строку щодо можливості накладення адміністративного стягнення провокує осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності на зловживання своїм правом на відкладення розгляду справи та навмисне затягування розгляду справ з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Разом з тим, апеляційний суд вважає неприпустимими дії суду щодо відмови у задоволенні обґрунтованого клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності посиланням на те, що реалізація вказаного права призведе до неможливості накладення адміністративного стягнення, оскільки така позиція суду, хоча і свідчить про намагання суду не зазнати репутаційних втрат перед суспільством внаслідок неможливості розглянути справу у строки, які встановлені ст.38 КУпАП, однак безумовно порушує вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого суду та вказує на явну упередженість суду і грубе порушення права на захист.

Так, відсутність розумного виправдання відмови допитати або викликати свідка може становити обмеження прав сторони захисту, несумісне з гарантіями справедливого судового розгляду (Попов проти Росії, Босос-Квеста проти Нідерландів, Вербіцкі проти Польщі, Видал проти Бельгії).

Зокрема, відповідно до національного законодавства суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, встановлених законом, а сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №404181 від 06.06.2020 року, водій ОСОБА_1 06.06.2020 року о 21 год 20 хв в м. Івано-Франківську по вул. Бельведерська, 28, керував транспортним засобом марки «Dacia Logan », н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (у редакції від 07 липня 2016 року).

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою заступником командири роти №1 БУПП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Дроронь В.Я., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

В протоколі зазначені свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із зазначення їхніх анкетних даних та власноручними їх підписами у протоколі.

ОСОБА_1 був присутній при складанні вказаного протоколу, був ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться у суді м. Івано-Франківська.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на письмові пояснення ОСОБА_2 , відповідно до яких остання вказала, що 06.06.2020 її чоловік ОСОБА_1 сів за кермо автомобіля «Dacia», н.з. НОМЕР_1 в нетверезому стані та здійснив рух, оскільки вказаний свідок не допитувався безпосередньо в судовому засіданні і судом взагалі не приймались заходи щодо його допиту.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вимагає можливості перехресного допиту свідків, які дали показання, не представлені суду, тільки тоді, коли такі показання відіграють важливу або вирішальну роль у доведенні вини (Кок проти Нідерландів; Краснікі проти Республіки Чехія)

Так, письмові показання свідка ОСОБА_2 у конкретному випадку мають особливо важливу вирішальну роль у доведенні вини ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи відсутні інші докази, які доводять факт керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_2 показала, що 06.06.2020 року вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_1 та сусідами святкували її день народження, під час якого вживали алкогольні напої. Вказує, що між нею та ОСОБА_1 виникла сімейна сварка внаслідок якої останній хотів поїхати на машині, яку було припарковано біля будинку та пішов відкривати шлагбаум. Однак, не встиг це зробити, оскільки в нього забрали ключі від транспортного засобу і машина так і залишилась припаркована біля будинку. В категоричній формі стверджує, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Вказує, що поліцію викликали працівники національної гвардії, які випадково проходили мимо та почули сварку. Вказує, що наявні в матеріалах справи письмові пояснення написані нею, однак наведені в них обставини не відповідають дійсності і вона написала їх в розгубленому стані, оскільки саме такі пояснення від неї вимагали працівники поліції.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які були долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, як на доказ, який підтверджує вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки вони не містять відеозапису події правопорушення.

Крім того, зі змісту вказаного відеозапису вбачається, що свідок ОСОБА_2 неодноразово стверджувала, що ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння не керував.

Зі змісту вищевказаних відеозаписів також вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово стверджував, що не керував транспортним засобом і транспортний засіб був припаркований у дворі будинку, в якому він проживав.

Разом з тим, перегляд вказаного відеозапису свідчить про те, що працівники поліції, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення визнавали, що вони не були очевидцями правопорушення, не зупиняли транспортний засіб «Dacia Logan », н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , не мали необхідної інформації щодо керування останнім транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та намагались її отримати від інших свідків та відкрито висловлювали своє незадоволення тим, що свідки відмовляються надати відповідні пояснення.

Зокрема, зі змісту відеозапису вбачається, що працівники поліції тривали час вмовляли свідка ОСОБА_2 підтвердити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом незважаючи на те, що остання неодноразово стверджувала, що її чоловік не керував транспортним засобом, а маючи схильність до домашнього насильства вчинив чергову сімейну сварку.

Апеляційний суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до національного законодавства суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати свої рішення показаннями, які не були надані суду або посилатися на них.

Таким чином під час проведення судового розгляду не було отримано належних та допустимих доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом і є суб`єктом ч.2 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Так, у разі невиконання вимог п.2.5 ПДР України, законом передбачена адміністративна відповідальність за ст.130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Разом з тим, в матеріалах справи належні та допустимі докази, які спростовують доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом і вимоги поліцейських до нього щодо необхідності проходження огляду на стан сп`яніння були законні.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Кобець проти України» зазначено, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За обставин викладених вище, апеляційний суд вважає недоведеним вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що досліджена судом сукупність доказів не дозволяє прийти до висновку поза розумним сумнівом про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що діючий закон про притягнення особи до адміністративної відповідальності, містить тільки одну правову підставу для визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову судді скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, ст. ст. 251, 280, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_1 скасувати та прийняти нову постанову.

Закрити провадження про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв