ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/8249/20
Головуючий у 1-й інстанції: Рєпін К.К.
Номер провадження: 33/819/378/20 Доповідач: Калініна О.В.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі:

судді Калініної О.В.

при секретарі Осипенко С.С.

особи, відносно якої складено протокол

про адміністративне правопорушення ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Херсонського міського суду Херсонської області від 21 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 21 липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420, 40 грн.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

31.08.2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обгрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження посилається на те, що не був належним чином повідомленим судом першої інстанції про день та час слухання справи, а тому за об`єктивних та поважних причин не міг бути присутнім при розгляді даної справи і не зміг надати доводи і заперечення стосовно необгрунтованості та незаконності складеного відносно нього протоколу, що є порушенням його законних прав та інтересів.

Також вказує і на те, що не отримав своєчасно копію постави суду для її оскарження в апеляційному порядку. Матеріали справи не містять доказів вручення йому копії постанови суду.

Оскаржуване судове рішення отримав за власною заявою у канцелярії суду лише 25.08.2020 року.

Просить визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження та поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду від 21.07.2020 року.

За результатами апеляційного розгляду справи просить скасувати постанову суду. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Вказує, що постанова суду не відповідає дійсним обставинам справи, є незаконною і необгрунтованою та підлягає скасуванню.

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що у матеріалах справи відсутні належні докази того, що 16.05.2020 року о 04.00 год. поруч буд. 28, по вул. Миру у м. Херсон, він був водієм та керував т/з «Део нубіра» д/н НОМЕР_1 .

Пояснення свідків не містять відомостей про те, що автомобіль рухався та був зупинений правоохоронцями, а також те, що саме він керував транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Свідки пояснюють лише той факт, що він відмовився від продуття алкотестеру та від проходження медичного огляду.

Відеозапис, наявний в матеріалах справи, не містить доказів того, що він керував транспортним засобом, а також того, що автомобіль рухався і його зупинили працівники поліції.

Звертає увагу, що у протоколі і постанові суду не зазначена модель газоаналізатора алкотестера «Драгер», що ставить під сумнів той факт , що технічний засіб був у працівників поліції.

Стверджує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не можна вважати доказом, що доводить скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зазначає , що є незрозумілим в чому саме його звинувачують - у керуванні з ознаками алкогольного сп`яніння чи у відмові від проходження медичного огляду.

При цьому наголошує, що відповідальність за керування автомобілем з ознаками сп`яніння чинним законодавством не передбачена. В той час, як диспозиція ч.1 ст. 130 КУпАП передбачає різні, окремі та самостійні склади правопорушення як за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, так і за відмову від проходження огляду відповідно до встановленого законом порядку.

Вважає, що суд дійшов абсолютно помилкового висновку про достатність належних та допустимих доказів на підтвердження скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вказує, що вимога поліцейського про проходженням ним медичного огляду за допомогою технічного засобу «Драгер» та у закладі охорони здоров`я, була абсолютно незаконною, оскільки:

- в той час, як поліцейські під`їхали, автомобіль у якому він сидів, стояв на місці, тобто не рухався;

- він не був водієм та не керував транспортним засобом у якому знаходився;

- письмові пояснення свідків не містять відомостей про те, що він керував транспортним засобом;

З огляду на те, що вимога правоохоронців повинна бути законною і стосуватися саме водіїв, а за викладених у протоколі обставин, він не був водієм і учасником дорожнього руху, а тому мав право не виконувати незаконну вимог поліцейських.

Посилається і на те, що свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були викликані до суду та не були допитані, як того вимагає закон, втім за незрозумілих апелянту обставин, суд прийняв їх письмові пояснення, як належний доказ.

Пояснення свідків написані працівником поліції, а тому з огляду на їх юридичну необізнаність, правоохоронець виклав у пояснення відомості таким чином, як це було зручно йому, тобто не об`єктивно.

Судом першої інстанції не було з`ясовано хто і коли здійснював відеофіксацію та яким технічним засобом, відеозапис наданий на 2-х файлах, в той час, як він має бути безперервним.

Посилаючись на рішення Касаційного адміністративного суду у справі №524/5536/17 від 15.11.2018 року зазначає, що відеозапис, поданий на підтвердження факту порушення ПДР, є належним доказом, якщо в протоколі є посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, втім протокол про адміністративне правопорушення не містить таких відомостей.

На думку апелянта, суд розглянув справу формально і дав упереджену оцінку доказам.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги і клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Заслухавши думку особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, перевіривши матеріали справи, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд приходить до висновку про можливість поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови від 21.07.2020 року.

Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Положеннями ст. 285 КУпАП передбачено, що постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Вбачається, що справу судом розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , відомості про своєчасне, в межах строку на апеляційне оскарження, вручення йому копію постанови суду матеріали справи не містять, що свідчить про недотримання судом першої інстанції вимог ст. 285 КУпАП.

Ці обставини об`єктивно перешкодили апелянту своєчасно оскаржити постанову суду.

Враховуючи викладене апеляційний суд вважає можливим поновити апелянту строк на апеляційне оскарження з метою забезпечення права на доступ до правосуддя та надання можливості доводити перед судом свою правову позицію .

У відповідності до ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.05.2020 року о 04:00 год., в м. Херсоні по вул. Миру, 28, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Daewoo д/н НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому порядку водій відмовився, у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вбачається, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 обґрунтований наявними у справі доказами, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №270555 від 16.05.2020 року, направленням ОСОБА_1 до медичного закладу для проведення огляду на стан сп`яніння, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення, згідно положень ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Судом на виконання вимог ст.ст. 245,252,280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясовано обставини вчинення адміністративного правопорушення, надано належну оцінку доказам.

Суд обґрунтовано поклав в основу рішення протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №270555 від 16.05.2020 року в якому зафіксовано, що 16.05.2020 року о 04.00 год. в м. Херсон, по вул. Миру, поблизу буд. 28, був зупинений транспортний засіб Daewoo Nubira д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та був непристебнутим ременем безпеки. Під час спілкування у ОСОБА_1 було помічено явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. ОСОБА_1 було запропоновано пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за домогою алкотестера «Drager» або проїхати до медичного закладу , проте він відмовився у присутності двох свідків.

Твердження апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом у справі прямо суперечить вимогам ст. 251 КУпАП, яка передбачає, що фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення.

Протокол складено уповноваженою службовою особою, він містить відомості щодо особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, дату, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, а також інформацію про свідків, їх підписи, підпис поліцейського, що його склав, що відповідає положенням ст. 255, 256 КУпАП.

Як слідує зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від його підписання, надання пояснень ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, що засвідчено підписом поліцейського.

Зазначена обставина відображена у протоколі про адміністративне правопорушення, що відповідає вимогам ч.3 ст. 256 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що є незрозумілою суть правопорушення та не зрозуміло за що саме складено протокол про адміністративне правопорушення, слід визнати безпідставними.

У протоколі про адміністративне правопорушення прямо зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом із ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, як у закладі охорони здоров`я, так і на місці зупинки автомобіля за допомогою використання технічного засобу «Drager» у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР за що відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином дії ОСОБА_1 утворювали самостійний склад адміністративного правопорушення, який об`єктивно виражений у формі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, за що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність .

За приписами п 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

? У відповідності до положень ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно із положеннями п. 7 розділу I Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735 у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до приписів п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

У випадку відмови особи від огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, та відмови від проходження огляду на місці зупинки автомобіля, яка зафіксована у присутності двох свідків, уповноважена службова особа має право скласти протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Матеріали справи свідчать про те, що поліцейським було дотримано вимоги закону, які регламентують процедуру направлення водія з метою проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки виявивши у ОСОБА_1 ознаки алкогольного спяніння запропонував йому пройти огляд на стан спяніння на місці зупинки з допомогою технічних засобів чи пройти огляд у медичному закладі. Від проходження огляду на стан спяніння ОСОБА_1 відмовився і така відмова зафіксована у присутності двох свідків.

Судом підставно взято до уваги письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які під час складання протоколу підтвердили те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, на місці зупинки за допомогою алкотестеру «Драгер» або шляхом проходження у найближчому медичного спеціалізованого закладу .

Та обставина, що пояснення свідків написані ними не власноручно, а поліцейським,не спростовують достовірність змісту викладеної у них інформації, яка обєктивно узгоджується з іншими доказами.

Як слідує із відеозапису, поліцейським під час відібрання пояснень та після їх відображення у паперовому вигляді було прочитано зміст документа в голос свідкам, після чого запропоновано внести їм власні доповнення, та лише після того надано для засвідчення змісту документу їм для підпису, що вочевидь унеможливлює викладення поліцейським пояснень з точки зору необ`єктивності, як про те вказує апелянт.

Суд обґрунтовано поклав показання вказаних свідків в основу рішення, так як КУпАП не передбачає, що суд має приймати до уваги лише показання свідків, безпосередньо сприйнятих в суді.

В апеляційній скарзі апелянт не спростовує факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у присутності двох свідків.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до недоведеності факту керуванням апелянтом транспортним засобом на час висловлення такої вимоги з боку поліцейського .

Як видно із постанови , показання свідків суд прийняв до уваги в частині підтвердження факту відмови від проходження огляду на стан спяніння.

Посилання апелянта на те, що суд не вправі був приймати пояснення свідків на підтвердження факту керування ним транспортним засобом, апеляційний суд визнає неприйнятними, оскільки як видно із постанови , суд ці обставини із пояснень свідків не встановлював.

Свідки до апеляційного суду не з`явилися за викликом, проте ця обставина не є підставою не приймати до уваги їх письмові пояснення щодо засвідчення факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан спяніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі не відображено відомості щодо моделі газоаналізатора «Drager» за допомогою якого водієві пропонувалося пройти огляд, що тягне за собою неможливість брати до уваги відеозапис , не грунтується на законі.

Згідно із приписами ч.2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, а тому суд обгрунтовано взяв до уваги відомості, зафіксовані за допомогою технічного засобу фіксації.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати, розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху, а також з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб.

Надані поліцейськими відеозаписи можуть слугувати доказом у справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм КУпАП, а відтак зафіксовані на технічному носії інформації відомості підставно враховані судом при винесенні рішення.

Те, що відеозапис, який було надано до суду не є безперервним, саме по собі не може слугувати підставою для визнання цього доказу недопустимим, як про те вказує апелянт, оскільки КУпАП не містить застережень щодо об`єму відеозапису, який може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Статтею 256 КУпАП не передбачено вимогу щодо внесення до протоколу відомостей про технічний запис, яким здійснено фото або відеозапис ( якщо такий запис здійснювався).

Апеляційний суд вважає неприйнятною вказівку апелянта на недопустимість відеозапису наданого поліцейським, як доказу у справі про адміністративне правопорушення, яка мотивована посиланням на постанову Касаційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17

Як слідує зі змісту зазначеної постанови від 15.11.2018 року, предметом перегляду в касаційному порядку, який здійснювався за правилами КАСУ, було серед іншого, відповідність вимогам закону змісту постанови про адміністративне правопорушення, винесеної правоохоронцями за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, у порядку регламентованому ст. 283 КУпАП.

Таким чином, предметом перегляду суду касаційної інстанції було процесуальне рішення, винесене у формі постанови, а не протоколу про адміністративне правопорушення, що має місце у даному випадку, під час перегляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в апеляційному порядку, регламентованому нормами КУпАП.

Крім того, оцінка допустимості доказів була здійснена Касаційним адміністративним судом за правила КАСУ, а не КУпАП, а відтак твердження апелянта щодо недопустимості відеозапису, як окремого джерела доказів у даному випадку під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, не заслуговують на увагу.

Як слідує зі змісту рапорту, складеного поліцейським Шаповаловим С., яким було складено і протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 , події відображені в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, зафіксовані правоохоронцем на боді камеру ВТ00007 dm5130 .

Як видно із відеозапису, поліцейськими у присутності двох свідків, повідомлено водію про причини зупинки транспортного засобу, а саме те, що водій не був пристебнутий паском безпеки за, що відносно нього було винесено постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч 5 ст. 121 КУпАП. При цьому у ОСОБА_4 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, які були зафіксовані поліцейським у протоколі, що давало правоохоронцям підстави заявити вимогу до ОСОБА_4 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Із відеозапису, вбачається, що на місці водія транспортного засобу знаходився саме ОСОБА_4 , і хоча він оспорював факт керування автомобілем, втім будь-яких інших осіб в автомобілі не було.

Під час спілкування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , останній підтвердив, що ОСОБА_4 дійсно керував транспортним засобом.

При цьому, з метою пересвідчення у вказаній обставині, та усунення будь-яких сумнівів, поліцейським було запропоновано особисто ОСОБА_4 переглянути відповідний відеозапис, втім він відмовився. Відмовився також від підписання протоколу про адміністративне правопорушення, та отримання його копії.

Відтак, доводи апелянта про те, що він не керував транспортним засобом є неприйнятними та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, а саме протоколом про адміністративне правопорушення, відеозаписом , рапортом поліцейського .

Із розписки ОСОБА_5 вбачається, що він зобов`язався взяти право керування транспортним засобом «Део Нубіра» д.н.з. НОМЕР_1 , та не передавати його ОСОБА_1 , відносно якого було складено протокол про адміністративне правопорушення .

Доводи апеляційної скарги про те, що судом було розглянуто справу поверхнево і формально, надано упереджену оцінку доказам не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 не можна визнати достатньою та самостійною підставою для скасування постанови, оскільки це не перешкодило суду винести законне і обґрунтоване судове рішення.

Статтею 268 КУпАП не передбачено обов`язок суду розглянути справу за ст. 130 КУпАП виключно з обов`язковою участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Суд поклав в основу постанови докази, які були надані на його дослідження разом із протоколом про адміністративне правопорушення.

Матеріали справи доводять, що ОСОБА_1 був достовірно обізнаним про те, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення і , що справа буде розглядатися Херсонським міським судом Херсонської області .

Апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»).

Суд першої інстцанії вжив всіх передбачених законом заходів щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про дату , час та місце розгляду справи.

ОСОБА_1 забезпечено під час апеляційного розгляду право відстоювати свою правову позицію, та надати докази, дати пояснення.

Нових доказів під час апеляційного розгляду апелянтом подано не було.

Стягнення на ОСОБА_1 накладено судом першої інстанції у межах строків, визначених ст. 38 КУпАП.

Дотримався суд і загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, визначених ст. 33 КУпАП.

Суд першої інстанції при розгляді справи дотримався норм матеріального закону та процесуального права.

За результатами апеляційного розгляду підстав для скасування постанови суду та закриття справи щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Херсонського міського суду Херсонської області від 21 липня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Херсонського міського суду Херсонської області від 21 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Копію постанови направити учасниками справи у порядку ст. 295 КУпАП.

Суддя

Херсонського апеляційного суду ( підпис) О.В. Калініна