Справа № 163/2022/20 Провадження №33/802/724/20 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С.
Категорія:ч.6 ст.481 МК України Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2020 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., за участю представника митного органу Пікалюка М.С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 27 серпня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Даною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 170 000 (сто сімдесят тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він перебуваючи на консульському обліку за кордоном, 15.01.2020 року через митний пост "Ягодин" Волинської митниці Держмитслужби увіз автомобіль марки "Опель", естонський номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , в режимі тимчасового ввезення в Україну на строк до 29.02.2020 року, перевищив строк тимчасового ввезення цього транспортного засобу особистого користування більше ніж на 30 діб, що виявлено 21.06.2020 року на митному посту "Доманове" Волинської митниці Держмитслужби, чим вчинив правопорушення, передбачене за ч.6 ст.481 МК України.

У своєму рішенні суддя місцевого суду вказав, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України доводиться матеріалами справи.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та закрити провадження у праві, оскільки вважає його незаконним. Вказує, що суд розглянув справу у його відсутності, чим позбавив його можливості надати докази щодо його невинуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України. З цього приводу, зазначає, що автомобіль не був вивезений до 29.02.2020 року, оскільки вийшов із ладу та неможливістю усунути поломку через брак коштів, про що неодноразово повідомляв митний орган в телефонному режимі.

Крім того, апелянт в апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки він не був присутній на розгляді справи, а про судове рішення дізнався лише 21.09.2020 року коли отримав його копію через поштове відділення.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке 08.10.20 отримала його дружина. При цьому, будь-яких клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи, не подавав.

Перевіривши доводи заявленого клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження судового рішення, заслухавши думку представника митного органу, який вважав клопотання безпідставним та просив відмовити в поновленні строку на апеляційне оскарження, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 5 ст.529 МК України передбачено, що постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або органом доходів і зборів, який здійснював провадження у цій справі. Порядок оскарження постанови суду (судді) у справі про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України.

Так, згідно із ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Що стосується доводів ОСОБА_1 , викладених у клопотанні як підстави для поновлення йому строку на апеляційне оскарження судового рішення, про те що він про існування оскаржуваної постанови дізнався 21.09.2020 року, то вони не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають вимогам законодавства, а саме ч.2 ст.294 КУпАП.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 21.06.2020 року при складанні щодо нього протоколу про порушення митних правил був повідомлений про те, що розгляд справи щодо нього відбудеться 27 серпня 2020 року (з 10 по 12 год.) в Любомльському районному суді Волинської області за відповідною адресою, що не суперечить положенням ч.6 ст.494 МК України.

Про обізнаність ОСОБА_1 з цією обставиною свідчить той факт, що він поставив власноручний підпис в графі протоколу, де зазначено про місце, дату та час розгляду справи, та отримав копію цього протоколу (а.с.1-4).

Разом з тим, ОСОБА_1 в судове засідання, що було призначене на 27.08.2020, не прибув, причин своєї неявки не повідомив та заяв про перенесення розгляду справи на адресу суду не подавав.

За наведених обставин, суд першої інстанції правильно розглянув справу без участі ОСОБА_1 , який належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на цю постанову 21.09.2020 року, що підтверджується відповідним штампом на поштовому конверті, пропустивши строк на апеляційне оскарження, який з урахуванням положень ч.2 ст.294 КУпАП, і вихідного дня (06.09.20-неділя), для нього закінчився 07.09.2020 року.

Положеннями ч.2 ст.294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.

Тобто, даною нормою закону визначено, що строк на апеляційне оскарження постанови починається з моменту винесення постанови, а не з часу коли правопорушник дізнався про її існування, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляджу справи щодо нього.

Європейський Суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Таким чином, Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні вважає, що поновлення судом пропущеного строку без наведення обґрунтованих причин порушує принцип правової визначеності, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням наведеного та тих обставин, що апеляційна скарга ОСОБА_1 подана з пропуском, визначеного ч.2 ст.294 КУпАП строку на апеляційне оскарження постанови, поважні причини для поновлення якого відсутні, тому йому необхідно відмовити в поновленні цього строку та повернути апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 27 серпня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 27 серпня 2020 року, повернути особі. яка її подала.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк