ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/401/20 Головуючий суддя І інстанції Божко В.В.
Провадження № 33/818/569/20 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2020 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1986 року народження, громадянин України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 25.12.2019 року о 02.50 год. в м. Харкові по Журавлівському спуску, керував автомобілем «Шкода Суперб» д/н НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки транспортного засобі із застосуванням приладу газоаналізатор «Драгер» в присутності двох свідків, результат якого 2,41 проміле.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить судову постанову скасувати, посилаючись на те, що справа в суді першої інсмтакнції була розглянута без його участі, а він бажав безпосередньо приймати участь та надати свої пояснення з приводу обставин події, яка зазначена у протоколі. Вважає, що адміністративне стягнення не відповідає вимогам законодавства, матеріалам справи та обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції повинен був допитати свідків безпосередньо в залі судового засідання, вважає постанову необґрунтованою.

Крім того, ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2020 року, оскільки в судовому засіданні в суді першої інстанції він участі не приймав та просив відкласти судовий розгляд у зв`язку із хворобою, а копію постанови отримав лише 24.03.2020 року після особистого звернення до суду.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення( ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України ), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

В судове засідання в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Факт обізнаності ОСОБА_1 про те, що справа про адміністративне правопорушення стосовно нього знаходиться на розгляді в суді апеляційної інстанції підтверджується тим, що останній особисто підписав апеляційну скаргу та особисто направив її до суду, про що свідчать його особисті підписи у апеляційній скарзі (арк. 24), в клопотанні про поновлення строку (арк..25), а також в листі опису поштового відправлення (арк. 26).

Крім того, на поштову адресу ОСОБА_1 , яка зазначена ним в апеляційній скарзі ( АДРЕСА_1 ) судом апеляційної інстанції направлялись повістки про виклик в судове засідання, однак повістки повернулись до суду у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою, що свідчить про свідоме небажання ОСОБА_1 отримувати поштову кореспонденцію суду.

Крім того, ОСОБА_1 викликався в судове засідання в суд апеляційної інстанції, шляхом направлення йому телефонограми за номером НОМЕР_2 28.09.2020 року та 18.08.2020 року, які він отримав та особисто у розмові повідомляв, що з`явиться в судове засідання. Згідно цього виклику складена телефонограма, яка долучена до матеріалів справи.

Також, 09 вересня 2020 року на електронну пошту суду надійшла заява ОСОБА_1 про відкладення апеляційного розгляду його скарги на іншу дату, у зв`язку із хворобою.

Крім того, 21 вересня 2020 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про надання йому інформації щодо стану розгляду його апеляційної скарги.

Поряд з цим, 08.10.2020 року під час з`ясування помічником судді у ОСОБА_1 причини чергової неявки в судове засідання, призначене на 08.10.2020 року, останній повідомив, що забув про те, що на цю дату призначено судове засідання.

Враховуючи ці відомості, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений, а тому обізнаний про те, що його апеляційна скарга розглядається Харківським апеляційним судом, тобто належним чином був повідомлений про час та місце розгляду цієї апеляційної скарги, а його неявка в судове засідання не обумовлена жодною об`єктивною поважною причиною.

Враховуючи вищенаведене, а також дотримуючись вимог ст. 268 та ч.4 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 без його участі, оскільки останній не з`явився в судове засідання 08.10.2020 року без поважних причин, а також в попереднє судове засідання, яке було призначено на 09.09.2020 року до 14.00 год.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245,251,252,280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.9А.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, правопорушник не заявляв будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків, зазначених працівниками поліції у протоколі про адміністративне правопорушення.

Проте, суд апеляційної інстанції, за власною ініціативою, викликав свідків, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак судові повістки повернуті до суду у зв`язку із відсутністю адресатів за вказаною адресою. Отже суд апеляційної інстанції виконав усі, передбачені чинним законодавством способи, для виклику свідків в судове засідання.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (арк. 5),акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також на результат цього огляду (арк. 3, 2) відеозапис бодікамер працівників поліції (арк. 6).

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу у присутності двох свідків. Результат - позитивний 2,41 проміле.

З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, та згоден з ними про що свідчить його власноручний підпис у протоколі.

Проте, об`єктивно вбачається, що будь-яких заперечень щодо відомостей, які зазначені в протоколі працівником поліції, ОСОБА_1 ані в протоколі, ані в окремих поясненнях не зазначив.

Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії цієї службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися.

Крім того, відповідно до роздруківки газоаналізатора «Драгер» вбачається, що вміст алкоголю у видихаємому повітрі ОСОБА_1 становить 2,41 проміле.

З цим результатом ОСОБА_1 був згоден про що свідчить його власноручний підпис у роздруківці результату. Також згода ОСОБА_1 з результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується його беззаперечним підписом у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння в графі «… з результатами згоден».

Крім того, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (арк. 4) вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 пройшов з використанням приладу Драгер, за результатами якого встановлено, що вміст алкоголю у видихаємому повітрі складає 2,41 проміле.

Поряд з цим, відповідно до відомостей,що містяться на відеозапису бодікамер працівників поліції (арк. 6) вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував, що саме він керував транспортним засобом. Також, працівниками поліції у присутності двох свідків було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням газоаналізатору Драгер на місці його зупинки, на що ОСОБА_1 погодився. Результат огляд склав наявність алкоголю у видихаємому повітрі 2,41 проміле. З цим результатом ОСОБА_1 був згоден.

Крім того, відповідно до рапорту інспектора поліції (арк. 8) вбачається, що ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортним засобом, а автомобіль залишено на місці зупинки, оскільки він припаркований без порушень ПДР України.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9А Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2020 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков