ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/685/20 Головуючий суддя І інстанції Хайкін В. М.
Провадження № 33/818/593/20 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю захисника ОСОБА_1 адвоката Бакалкіна О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 березня 2020 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1971 року народження, громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 30.12.2019 року о 01 год. 40 хв. у м. Харкові по пл. Свободи, буд. 4, керував транспортним засобом ВАЗ 211140, д/н НОМЕР_1 , ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу DRAGER ALCOTEST 6820 та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі у відповідного лікаря-фахівця відмовився в присутності двох свідків.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1, п.7 ст. 247 КУпАП.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що свідки у справі були упередженими, зазначає, що суд першої інстанції посилаючись на відеозапис бодікамер працівників поліції не зазначає конкретних відомостей, які б свідчили про наявність ознак перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. Вказує на протиріччя, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення та у рапорті працівника поліції. Вказує, що до набрання оскаржуваної постанови законної сили сплинули строку, передбачені ст. 38 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 березня 2020 року, оскільки в судовому засіданні в суді першої інстанції він участі не приймав, а копію постанови отримав лише 14.04.2020 року.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення ( ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України ), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

В судове засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду його апеляційної скарги повідомлений належним чином.

В судове засідання з`явився захисник ОСОБА_1 адвокат Бакалкін О.В., який повідомив, що ОСОБА_1 дійсно повідомлений про час та місце розгляду його апеляційної скарги, однак перебуває за межами м. Харкова та просив розглядати його апеляційну скаргу без його участі.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст. 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 без його участі.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи захисника Бакалкіна О.В., який підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_1 та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови за апеляційними доводами ОСОБА_1 , апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення (арк.1), письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (арк.4, 5), розписка ОСОБА_4 (арк. 6), рапорт інспектора поліції та наявний в матеріалах справи відеозапис.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі у відповідного лікаря фахівця відмовився в присутності двох свідків. (арк.1).

Аналізуючи відомості цього протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом цього протоколу, про що свідчить його власноручний підпис у відповідній графі протоколу.

Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує того, що саме він керував автомобілем під час його зупинки працівниками поліції.

Також, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції допитаний інспектор поліції ОСОБА_5 , який складав протокол про адміністративне правопорушення, який пояснив, що в грудні місяці ним дійсно був зупинений транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 у якого були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Останньому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля, а також в медичному закладі, від чого він відмовився. ОСОБА_1 були роз`яснені його права, передбачені ст.. 63 Конституції країни, а також ст. 268 КУпАП. Зауважень від нього щодо неправомірних дій працівників поліції не надходило.

Крім того, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_3 вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також в медичному закладі.

Також, в своїх письмових поясненнях свідок ОСОБА_7 зазначив, що водія було ознайомлено з його правами та обов`язками, що об`єктивно узгоджується з показання інспектора поліції ОСОБА_5 .

Крім того, відповідно до відомостей наявного в матеріалах справи відеозапису бодікамер працівників поліції (арк. 3) вбачається, що ОСОБА_1 працівником поліції у присутності двох свідків було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки його транспортного засобу від чого він відмовився. Після чого ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, однак згодом у присутності свідків відмовився і від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Також, відповідно до рапорту працівника поліції (арк. 7) вбачається, що водій ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортним засобом, а керування було передано іншому водію, що підтверджується розпискою ОСОБА_4 (арк. 67) який прийняв керування цим автомобілем та зобов`язався доставити автомобіль до місця його постійного зберігання.

Крім того, відповідно до п.3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції вбачається, що ознаками алкогольного, є:

- різкий запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці;

Поліцейським в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння очей.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував пройти у встановленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого ОСОБА_1 відмовився.

Крім того, з відомостей відеозапису не можна встановити відповідні ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема - запах алкоголю з порожнини рота, виявлення якого є обов`язком саме працівників поліції під час спілкування із особою, яка підозрюється у керування транспортного засобу у стані сп`яніння, а тому твердження апелянта щодо цього є необґрунтованими.

З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , а також порушення порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Між тим, в протоколі міститься власноручні пояснення ОСОБА_1 , який зазначив, що «..не согласен». Однак, аналізуючи ці письмові пояснення, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не був незгоден із відомостями протоколу, а також не з діями працівників поліції, які зупинили його транспортний засіб, оскільки будь яких зауважень щодо їх дій матеріали справи не містять. Ці пояснення апеляційний суд розцінює як спосіб захисту та уникнення від відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, про що свідчить спосіб надання цих пояснень. ОСОБА_1 у графі « .. особа яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи» зазначив «.. не согласен», а також у графі «.. пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» зазначив ті ж самі пояснення.

Також, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що ними був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та в присутності двох свідків останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля, а також у медичному закладі, про що складений відповідний протокол, що повністю відповідає вимогам вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду апеляційної інстанції взагалі відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості протоколу про адміністративне правопорушення, а також пояснення свідків, які були відібрані під час його складання. Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не протирічать один одному, що свідчить про їх об`єктивність. Тому, апеляційний суд не може погодитись з апеляційними доводами ОСОБА_1 , оскільки в такий спосіб вбачається його спроба уникнути адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Між тим, законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Отже, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Між тим, відповідно до вимог ст.. 38 КУпАП вбачається, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду, стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Відповідно до відомостей справи 30.12.2019 року ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Адміністративне стягнення за це адміністративне правопорушення було накладено на ОСОБА_1 23.03.2020 року, тобто в межах строку, передбаченого ч.2 ст. 38 КУпАП, а тому посилання апелянта на порушення вимог ст. 38 КУпАП є безпідставним.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 березня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 березня 2020 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков