ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/101/20 Головуючий суддя І інстанції Короткий І. П.
Провадження № 33/818/489/20 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Форостянка В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 22 січня 2020 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою на

ОСОБА_1 , 1991 року народження, громадянина України, мешканця м. Харкова, -

- накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Постановою встановлено, що 18.12.2019 року о 21год. 45хв., за адресою: м.Харків, вул.Гв.Широнінців, 101/99, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21124 реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення п.2.5 Правил дорожнього руху з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння шкірного покриву обличчя, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі на встановлення ступеня сп`яніння водій відмовився в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив судову постанову скасувати, посилаючись на те, що зі змісту постанови не вбачається вини ОСОБА_1 , а також зазначає, що судом першої інстанції не викликано та не допитано свідків у справі.

Крім того, ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений строк на подачу апеляційної скарги, посилаючись на те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції участі не приймав, оскільки подав до суду заяву про відкладення розгляду справи стосовно нього, а копію постанови отримав лише 12.03.2020 року.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення( ст. 129 ч.1 п. 8 Конституції України ), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_2 та його захсинка ОСОБА_3 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову, в межах доводів поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та допитавши свідка, за наслідками апеляційного розгляду не знайшов підстав для її задоволення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 3), ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнин рота, нестійка хода, почервоніння шкірного покриву обличчя, якому було в встановленому законом порядку запропоновано пройти огляд на місці та в медичному закладі для встановлення ступеню сп`яніння, в присутності двох свідків відмовився.

З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчать його власноручні підписи у цьому протоколі, достовірність яких ОСОБА_1 підтвердив в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Проте, слід зауважити, що будь-яких інших заперечень щодо відомостей, які зазначені в протоколі працівником поліції, ОСОБА_1 ані в протоколі, ані в окремих поясненнях не зазначив.

Отже, належить взяти до уваги те, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися.

Крім того, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (арк. 5,6) вбачається, що їх було залучено у якості свідків при тому, як водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» та у медичному закладі.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції допитана в якості свідка ОСОБА_5 повністю підтвердила свої письмові пояснення та зазначила, що 18.12.2020 року між ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_6 дійсно відбувся конфлікт у зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, факт того, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом транспортного засобу, та керував автомобілем підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_1 (арк. 45) в яких він зазначив, що 18.12.2019 року безпосередньо він керував автомобілем ВАЗ 2121, держ. номер НОМЕР_2 на парковці ТРЦ «Екватор» у м. Харкові і паркуючись, дзеркалом заднього виду зачепив дзеркало заднього виду іншого припаркованого на парковці автомобіля.

Отже, твердження ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, а за кермом перебував його брат, апеляційний суд розцінює як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності.

Крім того, відповідно до відомостей відеозапису бодікамер працівників поліції, який є наявний в матеріалах справи (арк.10) вбачається, що працівником поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також в медичному закладі, від чого ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків.

Поряд з цим, аналізуючи відомості розписки ОСОБА_1 (арк. 8) вбачається, що останній був відсторонений працівниками поліції від керування транспортним засобом.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції щодо фіксації правопорушення, вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та в присутності двох свідків останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також в закладі охорони здоров`я, про що складений відповідний протокол, що повністю відповідає вимогам вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду апеляційної інстанції взагалі відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості протоколу про адміністративне правопорушення, а також пояснення свідків, які були відібрані під час його складання. Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не протирічать один одному, що свідчить про їх об`єктивність. Тому, апеляційний суд не може погодитись з апеляційними доводами апелянта, оскільки в такий спосіб вбачається спроба ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається порушення п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Московського районного суду м. Харкова від 22 січня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 22 січня 2020 року, щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков