ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження: 33/819/124/20 Доповідач: Литвиненко І.І.
Категорія: ст.173 КУпАП
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2020 року м.Херсон

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду Литвиненко І.І., при секретарі: Джига С.Е., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 17 березня 2020 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 17 березня 2020 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст.173 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , 16 грудня 2019 року о 12:50 годині, перебуваючи за адресою вул.Зала Егерсег, 26 в м.Херсоні в приміщенні Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Херсонській області, висловлювався нецензурною лайкою, чим порушив честь та гідність громадян та в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на істотні порушення вимог процесуального законодавства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 17 березня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього складено з порушенням вимог законодавства, оскільки під час складання протоколу йому не були роз`яснені його права, не забезпечено право на захисника та перекладача. Крім того в протоколі не зазначено свідків та суть правопорушення. Також його не ознайомили з доказами у справі. Зазначені порушення вказують на недопустимість протоколу про адміністративне правопорушення як доказу.

Вказує, що слідчий ОСОБА_2 після розмови з ним покинув приміщення поліції, з`явився тільки через годину (за цей час по телефону шукав хто буде підставним свідком).

Свідок ОСОБА_3 не була допитана в суді першої інстанції. Крім того вказаний свідок, виходячи із записів відвідування приміщення поліції, не могла бути присутньою і чути його розмову зі слідчим ОСОБА_2 , оскільки між цими подіями різниця в часі близько двох годин.

Інші свідки являються працівниками поліції та підлеглими майора ОСОБА_2 , у зв`язку із чим є сумніви в їх об`єктивності та неупередженості. Крім того наявні сумніви в тому чи могли вони чути розмову через стіну та розуміти про що вона.

Крім того, вказує, що в приміщенні поліції ведеться відеозапис, поруч із цим працівниками поліції не надали відеозапису інкримінованих подій.

Також зазначає, що в законодавстві України відсутнє чітке визначення того, які слова вважаються нецензурними. При цьому працівники поліції не вказали в якому законі перелічена нецензурна лексика та не надали відповідний висновок експерта.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_1 , дослідивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.1 КУпАП, завданням Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

При цьому статтею 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішенні її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у суді додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами, ст.280 КУпАП орган (посадова) особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіривши оскаржувану постанову у відповідності із доводами апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що наведені норми закону під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 належним чином дотримані не були.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показами технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що українська влада визнала кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Як вбачається зі змісту судового рішення, встановлюючи наявність в діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, суд першої інстанції послався на покази свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , письмові пояснення свідка ОСОБА_3 та протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №192783 від 16 грудня 2019 року.

Разом із цим, суд апеляції не може погодитися із такими висновками.

Так, матеріали провадження свідчать, що інкриміновані ОСОБА_1 події відбулися в приміщенні Дніпровського відділення поліції Херсонського відділу поліції ГУНП в Херсонській області. Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 16 грудня 2019 року складено старшим ДОП Дніпровського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області Мельниченком С.О. (а.п.3). При цьому згідно рапортів, наявних в матеріалах провадження, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також є співробітниками Дніпровського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області (а.п.12-14), що ставить під сумнів їх незацікавленість в результатах розгляду справи.

Що стосується письмових пояснень свідка ОСОБА_3 то наведені пояснення не узгоджуються із іншими матеріалами провадження, щодо часу скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Зокрема, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №192783 від 16 грудня 2019 року, ОСОБА_1 ставиться у вину те, що він 16 грудня 2019 року о 12:50 год, знаходячись за адресою вул.Зала Егерсег, 26 в м.Херсоні в приміщенні Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Херсонській області, висловлювався нецензурною лайкою, чим порушив честь та гідність громадян.

Поруч із цим, згідно письмових пояснень свідка ОСОБА_3 наведені події відбулись 16 грудня 2019 року о 14:28 год (а.п.11). При цьому згідно змісту Журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених Дніпровського ВП ХВП ГУНП (а.п.34-36), сама ОСОБА_3 , прибула до органу поліції 16 грудня 2019 року о 14:50 хв., а залишила відділення поліції о 15:30 год. Наведене ставить під сумнів, що ОСОБА_3 дійсно була свідком подій, які інкримінуються ОСОБА_1 . Вказані суперечності не були усунуті судом першої інстанції, шляхом безпосереднього допиту вказаного свідка, а тому місцевий суд безпідставно послався як на доказ вини ОСОБА_1 на письмові покази свідка ОСОБА_3 . Крім того вказала в поясненнях (а.п.11), що не бачила відносно якої особи висловлювались.

Аналізуючи протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №192783 від 16 грудня 2019 року, як доказ вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає, що вказаний документ не є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 , оскільки він містить ряд суперечностей із іншими матеріалами провадження, зокрема щодо часу вчинення адміністративного правопорушення та складений з істотним порушенням вимог процесуального законодавства.

Так, відповідно до ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Аналогічні вимоги, щодо порядку оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, містяться і в «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затвердженої наказом МВС України від, 06.11.2015 № 1376 (далі - Інструкція).

Відповідно до п.п. 11,12 розділу ІІ Інструкції, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, повідомляється, що справу про адміністративне правопорушення буде розглянуто у строки, визначені статтею 277 КУпАП, про що робиться відмітка та ставиться підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У разі якщо особа, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, не володіє українською мовою, протокол про адміністративне правопорушення складається за участю перекладача.

Поруч із цим, як вбачається зі змісту протоколу та долучених ОСОБА_1 відеозаписів, на яких зафіксовано процес складання відносно нього протоколу, в порушення наведених вимог закону працівниками поліції не роз`яснено ОСОБА_1 права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, а також не залучено перекладача та захисника, хоча останній заявив відповідне клопотання.

Крім того, згідно матеріалів провадження, свідками інкримінованих ОСОБА_1 подій були ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , поруч із цим протокол про адміністративне правопорушення не містить жодних посилань на вказаних свідків, як і їх підписів.

Також слід зазначити, що статтею 173 КУпАП України передбачена адміністративна відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Однак наведена диспозиція відрізняється від зазначеної в протоколі про адміністративне правопорушення при викладенні суті адміністративного правопорушення, де вказано, що ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою, чим порушив честь та гідність громадян.

Таким чином, з огляду на вказане, матеріали провадження не містять беззаперечних доказів вини щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, оскільки наведені в них відомості не узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Враховуючи вищевикладене, а також положення ст.62 Конституції України відповідно до якої усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності достатніх та переконливих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд приходить до висновку, що сукупністю доказів у справі не доведена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Враховуючи, викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволення, а постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 17 березня 2020 року, відносно ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Херсонського

апеляційного суду (підпис) І.І.Литвиненко