Справа № 415/2843/20
Провадження № 33/810/206/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» жовтня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Луганського апеляційного суду Руденко В.В., розглянувши клопотання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Лисичанського міського суду Луганської області від 14.07.2020 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП), -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Лисичанського міського суду Луганської області від 14.07.2020 року притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200,00 грн., з позбавленням права керуванням транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 грн.

01 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови судді місцевого суду. В обґрунтування свого клопотання апелянт вказує на порушення судом першої інстанції його прав, передбачених ст.268 КУпАП, оскільки судових повісток про явку до суду для розгляду справи він не отримував, а про наявність оскаржуваної ним постанови суду дізнався лише 21 вересня 2020 року, коли особисто звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області за інформацією щодо розгляду даної справи та отримав копію судового рішення.

Водночас заявник вказує, що з 21 квітня 2020 року по теперішній час після сварки із своєю дружиною він мешкає у свого товариша ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , тому не міг отримувати ані судові повістки, ані інші повідомлення від працівників Нацполіції щодо дати та часу судового розгляду справи. Увесь цей час він сподівався, що або суд, або дружина повідомить його дати та часу судового розгляду справи. Однак у зв`язку з тимчасовою відсутністю за місцем своєї реєстрації через сварку з дружиною, остання навмисно, як вважає апелянт. Не повідомила його про отримання судових повісток. Отже ОСОБА_1 вважає наявними поважні причини пропуску ним строку на апеляційне оскарження постанови судді Лисичанського міського суду Луганської області від 14.07.2020 року та просить його поновити.

Перевіривши матеріали справи та наведені в клопотанні особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , доводи щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення судді місцевого суду, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Правило дотримання десятиденного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб справи про адміністративні правопорушення розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.

Це правило надає особі, яка має право на апеляційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати апеляційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Згідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Безсторонність суду передбачає як його суб`єктивну свободу від упередженості чи зацікавленості в результаті розгляду справи, так об`єктивну, яка виключає будь-який обґрунтований сумнів стосовно безсторонності суду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п.33 рішення у справі "Гурепка проти України").

Свою правову позицію щодо тлумачення поняття поважності причин, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження неодноразово висловив у своїй рішенням Верховний Суд. Зокрема у Постанові Першої судової палати ККС ВС від 30 жовтня 2018 року (справа №299/2987/15-к провадження № 51-4594 км18) зазначено наступне.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява № 32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).

При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.

Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючі всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 під час складання 20 квітня 2020 року відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №293833 за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1) був повідомлений про те, що його справа буде розглядатися судом м. Лисичанська, про що свідчить зміст вказаного протоколу та відомості про отримання ОСОБА_1 його копії.

Крім того, як свідчить наявна у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №293833 надана ОСОБА_1 інформація, місцем його проживання зазначено: АДРЕСА_2 . Ця інформація щодо місця проживання ОСОБА_1 зазначена також у довідках Управління патрульної поліції в Луганській області про відсутність даних про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у минулому (а.с.5) та про видачу йому посвідчення водія НОМЕР_1 кат. «В» (а.с.6).

Отже, за матеріалами справи, перебіг судового розгляду у Лисичанському міському суді Луганської області та виклик особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відбувався на підставі наявної інформації про місце його проживання.

Так, 07 травня 2020 року ОСОБА_1 була направлена судова повістка про явку у судове засідання на 08.45 год. 20 травня 2020 року (а.с.11). Однак, у зв`язку з його неякою на призначену дату судового розгляду, постановою суду від 20.05.2020 року ОСОБА_3 було піддано заходам примусового приводу на 08.40 год. 05 червня 2020 року (а.с.12). Натомість, як свідчать надані суду Управлінням патрульної поліції в Луганській області матеріали (а.с.17-19) виконати привід ОСОБА_1 виявилося неможливим через отриману інформацію про його не проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Повторний судовий виклик ОСОБА_1 на 09.05 год. 03 липня 2020 року був повернутий «Укрпошта» через інші причини, що не дали змоги вручити поштове повідомлення (а.с.14-16).

Наведене свідчить про те, що дружина ОСОБА_1 не отримувала судові повідомлення про його виклик до суду, а тому не знала і не могла знати, а отже повідомити ОСОБА_1 про дату та час судового розгляду його справи, на що безпідставно посилається апелянт у своїй скарзі.

Сам апелянт в апеляційній скарзі підтвердив факт зміни ним місця свого постійного проживання, але не зазначив, чому не повідомив про це суд.

З урахуванням наведених обставин суддею місцевого суду 14 липня 2020 року було ухвалено рішення по справі без участі ОСОБА_1 (а.с.20-21).

У подальшому, копія постанови суду від 14.07.2020 року була направлена за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.22), але повернута «Укрпошта» без вручення адресату по закінченню терміну зберігання (а.с.27).

Таким чином наведені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 , достовірно знаючи про те, що його справа повинна розглядатися у Лисичанському міському суді Луганської області та змінивши місце свого проживання, навмисно не повідомив про це суд, змусивши судову установу застосувати увесь визначений законом комплекс заходів для належного та своєчасного повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про дату та час судового розгляду справи, що не може свідчити, як стверджує апелянт, про порушення його прав, передбачених статтею 268 КУпАП. Суд першої інстанції вимушений був ухвалити рішення по справі в межах визначеного ч.2 ст.38 КУпАП строку накладенні адміністративного стягнення.

Водночас, не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про те, що про існування оскаржуваної постанови суду від 14.07.2020 року він дізнався лише 21 вересня 2020 року, коли він особисто звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області за інформацією щодо розгляду даної справи та отримав копію судового рішення. Такі твердження апелянта спростовуються наявним в материіалах справи повідомленням начальника УПП в Луганській області від 05.08.2020 року про виконання постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 14.07.2020 року та вилучення у ОСОБА_1 посвідчення водія серії НОМЕР_1 (а.с.28).

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 поза будь якого сумніву знав та за обставинами справи повинен був знати про існвання щодо нього постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 14.07.2020 року, а отже вже на час вилучення у нього водійського посвідчення мав можливість звернутися до суду за отримання копії судового рішення та подати апеляційну скаргу. Натомість, лише 21 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області із заявою про ознайомлення його з матеріалами справи та фактично ознайомився з ними лише 29 вересня 2020 року (а.с.33). При цьому ОСОБА_1 оминув у скарзі обгрунтування прични, які перешкодили йому у розумні терміни після вилучення посвідчення водія 05 серпня 2020 року, упродовж майже півтора місяці, аж до 01 жовтня 2020 року скористатися наданими йому правами, передбаченими ст.268 КУпАП, ознайомитися з матеріалами справи, отримати копію судового рішення, звернутися за правовою допомогою та подати відповідну апеляційну скаргу.

Враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, апеляційний суд визнає, що процесуальна бездіяльність ОСОБА_1 , який не виявив належної зацікавленості у розгляді його справи, не звернувся до суду першої інстанції за інформацією щодо стану її розгляду, та в подальшому не вжив заходів для своєчасного отримання копії постанови місцевого суду та її апеляційному оскарженню в розумні строки, свідчить про відсутність поважної причини пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження судової постанови.

За таких обставин не можна погодитися з наведеними у клопотанні ОСОБА_1 доводами щодо поважності причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження постанови судді Лисичанського міського суду Луганської області від 14.07.2020 року та апеляційний суд вважає їх неспроможними, оскільки ОСОБА_1 , маючи реальну можливість скористатися своїм правом на апеляційне оскарження судового рішення у визначений законом десятиденний строк після того, як йому стало відомо про існування такого рішення, не скористався наданим йому законом процесуальним правом з причин, які не можна вважати поважними.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді постанови судді Лисичанського міського суду Луганської області від 14.07.2020 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно нього, є безпідставним та задоволенню не підлягає, а тому подана апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, разом з доданими до неї документами.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Лисичанського міського суду Луганської області від 14.07.2020 року відносно нього по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційну скаргу повернути особі, що її подала, разом з доданими до неї документами

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ ЛУГАНСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО