Справа № 318/400/20
Номер провадження №3/318/249/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2020 року м. Кам`янка-Дніпровська

Суддя Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області Комишня Н.І. розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Кам`янськоДніпровського відділення поліції Енергодарського відділу поліції ГУ НП України в Запорізькій області (протокол серії АПР18 № 621135 від 14.02.2020 року) відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працює, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 154 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу 13.02.2020 року о 16 год. 00 хв. В с. В.Знамянка по вул.. Центральна біля будинку № 320 собака чорного кольору, власницею якої є ОСОБА_1 покусала ОСОБА_2 за ногу, чим спричинила фізичну біль.

Адміністративна відповідальність за ч.2 ст.154 КУпАП настає за тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення у громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в невідведених для цього місцях, що спричинило заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну, а так само повторне протягом року вчинення порушення з числа передбачених.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.ст. 9, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Диспозиція ч. 2 ст. 154 КУпАП є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки осіб щодо тримання собак, встановлені відповідними правилами на адміністративній території певного населеного пункту. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Положеннями ст.ст.1, 9, 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» встановлено, що собаки відносяться до домашніх тварин, правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування.

До матеріалів справи не додано Правила тримання собак і котів, затверджених відповідною місцевою радою та відсутнє у протоколі посилання на відповідний пункт цих Правил, який вважається порушеним.

Окрім цього, за ч. 2 ст. 154 КУпАП передбачена відповідальність саме за заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну, при цьому доказів, які свідчили б про те, що була спричинена шкода здоров`ю або майну ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Також санкція ч.2 ст. 154 КУпАП передбачає накладення штрафу на громадян з конфіскацією тварин. При цьому, обов`язковою умовою проведення конфіскації є те, що предмет повинен знаходитися у приватній власності особи, в якої його вилучають. До матеріалів справи не долучено доказу того, що собака належить ОСОБА_1 , а також відсутні відомості щодо індивідуальних ознак собаки, що унеможливить в подальшому виконання постанови суду в частині конфіскації собаки.

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 року у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Згідно усталеної судової практики ЄСПЛ (рішення від 30.05.2013 року у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення від 20.09.2016 року у справі «Карелін проти Росії»(Karelin v. Russia), заява № 926/08) у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Крім того, порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому необхідно враховувати, що в даній справі протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 621135 від 14.02.2020 року є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ - акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері утримання тварин (ст. 254 і 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Поліцейський при складанні протоколу про адміністративне правопорушення допустився істотних порушень вимог закону, внаслідок чого інкриміноване правопорушення втратило ознаку конкретності, оскільки було неправильно використано посилання на спеціальну норму закону при бланкетній нормі КУпАП.

Таким чином, оцінюючи вищевказаний доказ відповідно до ст. 252 КУпАП, приходжу до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення складений без дотримання вимог процесуального закону, що тягне за собою визнання цього доказу недопустимим.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, з урахуванням практики ЄСПЛ, відповідно до якої збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутності сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, при відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що наявними у справі доказами не доведений факт вчинення останньою правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП.

Враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення є основним доказом в справі про адміністративне правопорушення, не можна вважати, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена з урахуванням критерію «поза розумним сумнівом».

З урахуванням правових положень ст. 62 Конституції України, враховуючи, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, вважаю за необхідне провадження у даній справі про адміністративне правопорушення закрити.

Керуючись ст.ст. 38, 154, 283, 284 КУпАП суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Кам`янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення постанови апеляційної скарги.

Суддя Н.І. Комишня