328/2267/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року м. Токмак

Суддя Токмацького районного суду Запорізької області Петренко Людмила Василівна, розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Токмацького відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Харків, громадянки України, яка не працює, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 175-1 ч. 1, ч.2, ст. 183, ст. 127 ч. 1 КУпАП,

за правопорушення, передбачене статтею 173 КУпАП,-

встановила:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 629880, складеного 12 жовтня 2020 року в м. Токмак ст. ДОП Токмацького ВП к-н поліції ОСОБА_2 про те, що 03 жовтня 2020 року близько 13 год. 40 хв. ОСОБА_1 перебуваючи на вул. Шевченко м. Токмак гучно висловлювалась грубою нецензурною лайкою, чим порушила громадський порядок та спокій громадян, чим вчинила правопорушення передбачене статтею 173 КУпАП.

Потерпілі відсутні, свідки в матеріалі.

До вказаного протоколу додано: - лист від 2020 р. за № 75 щодо надіслання начальнику Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області матеріалів, які зареєстровані в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» Токмацького відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП у Запорізькій області під № 6511 від 03.10.2020 для їх подальшого розгляду згідно з Законом України «Про звернення громадян» та «Положення про порядок роботи із зверненнями громадян і організацій їх особистому прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України», затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 № 930 чи в порядку, визначеному розділом ІV Кодексу України про адміністративні правопорушення, у випадку не підтвердження факту скоєння кримінального правопорушення; - рапорт від 03.10.2020 в якому зазначено, що 03.10.2020 о 15-20 год. надійшло повідомлення по телефону до РУ про те, що 03.10.2020 року о 15-19 за адресою: АДРЕСА_2 звернулася гр. ОСОБА_3 меш. АДРЕСА_2 про те, що остання просить притягнути до відповідальності гр.. ОСОБА_1 , котра ображала її нецензурною лайкою та погрожувала; - протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 03.10.2020 року, з якого слідує, що заявником є ОСОБА_3 , яка просила притягнути до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 , яка ображала її нецензурною лайкою та погрожувала палицею; - письмові пояснення ОСОБА_3 , де зазначено, що 03.10.2020 приблизно о 13-40 год. вона вийшла з будинку 35 викинути сміття, коли на бордюрі біля будинку 35 по вул.. Шевченко сиділа ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння та почала на неї кричати, що вона воровка і т.п. потім вона взяла палку та почала до неї йти та кричати стій воровка, вона почала від неї тікати, побігла до свого сина ОСОБА_4 та все йому розповіла та з його телефону зателефонувала до поліції; - рапорт від 03.10.2020 року про те, що працівники поліції приїздили опитати ОСОБА_1 , про те не виявилось можливим це зробити, оскільки остання пішла у невідомому напрямку; - рапорт відповідно до якого ОСОБА_1 відмовилася від дачі пояснень.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ 281834, складеного 12 жовтня 2020 року в м. Токмак ст. ДОП Токмацького ВП к-н поліції ОСОБА_2 про те, що 04 жовтня 2020 року близько 18-00 год. ОСОБА_1 безпричинно гучно висловлювалась грубою нецензурною лайкою біля магазину «IQ-піцца» по вул. Центральна м. Токмак, чим порушила громадський порядок та спокій громадян, чим вчинила правопорушення передбачене статтею 173 КУпАП.

Потерпілі відсутні, свідки в матеріалі.

До вказаного протоколу додано: - лист від 2020 р. за № 75 щодо надіслання начальнику Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області матеріалів, які зареєстровані в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» Токмацького відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП у Запорізькій області під № 6534 від 04.10.2020 для їх подальшого розгляду згідно з Законом України «Про звернення громадян» та «Положення про порядок роботи із зверненнями громадян і організацій їх особистому прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України», затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 № 930 чи в порядку, визначеному розділом ІV Кодексу України про адміністративні правопорушення, у випадку не підтвердження факту скоєння кримінального правопорушення; - рапорт від 04.10.2020 в якому зазначено, що 04.10.2020 о 18-00 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою АДРЕСА_3 , жінка ОСОБА_5 , в алкогольному стані чіпляється до заявниці намагається пошкодити їй авто; - протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 04.10.2020 року, з якого слідує, що заявником є ОСОБА_6 , яка заявила, що 04.10.2020 близько 18-00 год. на вулиці на тротуарі біля приміщення кафе «IQ pizza» за адресою м. Токмак, вул. Центральна, буд. 61а, гр. ОСОБА_1 висловлювалася в адресу заявниці грубою нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою; - письмові пояснення ОСОБА_6 від 04.10.2020, де зазначено, що вона перебуває на посаді голови ЖБК «Певісток» за адресою АДРЕСА_4 . В даному домі проживає ОСОБА_1 , яка на протязі тривалого часу зловживає алкогольними напоями її поведінка неадекватна. 04.10.2020 року приблизно о 18-00 год. вона знаходилася біля «IQ pizza» по вул. Центральна в м. Токмак, де гр. ОСОБА_1 влаштувала з нею конфлікт під час, якого висловлювалася на її адресу грубою нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою та спричинити пошкодження її автомобілю; - письмові пояснення ОСОБА_7 від 04.10.2020, де зазначено, що вона працює касиром в кафе «IQ pizza», знаходилася на роботі і в 18-00 год. до них зайшла ОСОБА_8 . В цей момент зайшла в магазин в нетверезому стані жінка, яку ОСОБА_9 назвала ОСОБА_10 . Так, ОСОБА_10 висловлювалась нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_9 та погрожувала фізичною розправою. Вони працівники кафе вигнали ОСОБА_10 так як вона порушувала громадський порядок та була без маски. ОСОБА_6 від них викликала поліцію; - рапорт відповідно до якого ОСОБА_1 відмовилася від дачі пояснень.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, пояснила, що ОСОБА_6 є головою ЖБК за адресою АДРЕСА_4 , в будинку в якому вона проживає. ОСОБА_6 до неї відноситься зверхньо та прискіпливо, час від часу викликає працівників поліції. Між ними існують неприязні стосунки. В будинку в якому вона проживає її цькують, ображають. В замочну скважену вставляють сірники, внаслідок чого вона не може потрапити до квартири. Крім того, був випадок, що до неї в квартиру вдерлися і викрали деякі речі при цьому були присутні працівники поліції, які нічого не робили. Вона також зверталася до працівників поліції з заявами, але результат їх розгляду невідомий.

04 жовтня 2020 року вона заходила в «IQ pizza» купити собі пиріжок, щоб поїсти, була в стані алкогольного сп`яніння. В даному приміщенні перебувала ОСОБА_6 , яка побачивши її почала ображати, вона в свою чергу їй відповідала.

03 жовтня 2020 року вона також перебувала в стані алкогольного сп`яніння сиділа на бордюрі біля під`їзду в обідній час з під`їзду виходила ОСОБА_3 вона її не ображала, лише хотіла з`ясувати чому ОСОБА_3 їй в обличчя бризнула з газового балончика.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_3 , пояснила, що 03.10.2020 приблизно о 13-40 год. вона вийшла з будинку 35 викинути сміття, коли на бордюрі біля будинку 35 по вул.. Шевченко сиділа ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння та почала на неї кричати та ображати, потім не впускала її до під`їзду перегородила вхід, та взяла палку, вона почала від неї тікати, побігла до свого сина ОСОБА_4 та все йому розповіла та з його телефону зателефонувала до поліції.

Вона ОСОБА_10 не чіпає, але ОСОБА_10 кумарить весь будинок вчиняє сварки в квартирі зі своєю матір`ю, що чують всі сусіди.

На запитання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не заперечувала, що дійсно був випадок коли вона в обличчя ОСОБА_1 бризнула з газового балончика.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до суду не з`явилися про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені надали заяви про розгляд справи за їх відсутності у зв`язку з поганим самопочуттям, підтверджують пояснення надані правоохоронцю та просять покарати відповідно до законодавства. До заяв жодних доказів поважності причин неявки в судове засідання не надано. Доказів того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебувають на лікуванні у зв`язку з підвищенням температури та поганим самопочуттям до заяви не надано.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, суддя дійшов наступного висновку.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Враховуючи вимоги ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 254 КУпАП обов`язок надання доказів покладено на осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення.

На підставі цих вимог закону, а також ст. 251, 252 КУпАП суд у постанові повинен навести докази вини особи у вчиненні правопорушення та дати їм належну оцінку в їх сукупності.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Згідно з протоколами про адміністративне правопорушення, дії ОСОБА_1 кваліфіковані за статтею 173 КУпАП.

Згідно диспозиції ст. 173 КУпАП дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.

Громадський порядок це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими нормами та іншими соціальними (моральними) нормами система відносин, що складаються в громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ, організацій.

Громадське місце частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Нецензурна лайка це одна з грубих форм неповаги до громадської моральності, непристойні висловлювання, один із найогидніших різновидів словесної брутальності. Чіпляння це докучлива поведінка, пов`язана з діями щодо ображання, які зневажають честь і гідність людини та утискають чию-небудь волю, причому у грубій розв`язній манері. Це може бути: хапання за одяг, насильницьке утримання за руки, демонстративний зрив головного убору, навмисне нагороджування виходу вабо проходу, вимога дати цигарку або пускання в обличчя диму від неї та інші подібні дії.

Способи вчинення хуліганських дій, що посягають на моральність різноманітні.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення є місце його вчинення, а саме громадське місце. Без встановлення цієї ознаки відсутній склад даного правопорушення.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 629880, складеного 12 жовтня 2020 року в м. Токмак ст. ДОП Токмацького ВП к-н поліції Номеровченко Сергієм Володимировичем зазначено місце вчинення вул. Шевченко м. Токмак.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (ст. 256 КУпАП).

Відповідно до п. 9 розділу 2 Документування адміністративних правопорушень Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 №1376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 р. за № 1496/27941 (далі - Інструкція) при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема:

- у графі «місце складання протоколу» - населений пункт або географічна точка;

- у графі «посада, найменування органу поліції, звання, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол» - прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка склала протокол (повністю, без скорочень);

- у графі «склав цей протокол про те, що громадянин(ка)» - прізвище, ім`я та по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (повністю, без скорочень);

- у графі «назва документа, серія, №, ким і коли виданий» - документ, що посвідчує особу (серія, номер паспорта, дата видачі і назва органу, що його видав, або серія, номер іншого документа, що посвідчує особу, яка вчинила правопорушення (службове чи пенсійне посвідчення, студентський квиток тощо), дата видачі і найменування органу (установи, підприємства, організації), що його видав(ла));

- у графі «чи притягався(лася) до адміністративної відповідальності» - інформація щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності впродовж року (за наявності);

- у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол);

- у графі «до протоколу додається» - пояснення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, викладені на окремому аркуші, рапорти посадових осіб органів поліції, довідки, акти тощо (у разі складення).

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються дата, час, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол).

Місце вчинення правопорушення не конкретизоване, в протоколі зазначено лише «за адресою: м. Токмак вул. Шевченко», проте вулиця Шевченка налічує 54 будинки.

З аналізу змісту ст.173 КУпАП слідує, що однією з обов`язкових ознак суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є наявність в діянні правопорушника хуліганського мотиву - явної неповаги до суспільства. Тобто вчинені правопорушником дії можуть кваліфікуватись як хуліганство лише, якщо викликані прагненням правопорушника показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоствердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною як для самого хулігана, так і для очевидців його дій. При цьому, у випадку вчинення особою дій, які охоплюються об`єктивною стороною складу правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, однак вчинення яких не зумовлено хуліганським мотивом, зокрема якщо такі дії викликані особистими неприязними стосунками з потерпілим, то такі дії порушника, в залежності від обставин, повинні бути кваліфіковані за суміжними складами правопорушень чи як злочин проти особи. Аналогічну думку висловив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про судову практику у справах про хуліганство»№10 від 22 грудня 2006 року.

Фактичні обставини справи, як вони встановлені судом, свідчать, що конфлікт виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з приводу того, що ОСОБА_1 намагалася з`ясувати, навіщо ОСОБА_3 бризнула їй в обличчя з газового балончика, ОСОБА_3 не заперечувала цього факту, що свідчить про відсутність умислу вчинення дрібного хуліганства.

Рапорти працівників поліції наявні в матеріалах справи суд не бере до уваги, оскільки поліцейські є зацікавленими особами, а тому їх рапорти не можуть бути доказом вчинення адміністративного правопорушення, такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду висловленою в постанові від 20 травня 2020 року по справі № 524/5741/16-а (провадження № К/9901/33786/18), де Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в п. 53 вказаної постанови зазначив, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Лист від 2020 р. № 75 не є належним доказом вини ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП.

Інших доказів вини ОСОБА_1 за епізодом від 03.10.2020 року, що кваліфікований за ст. 173 КУпАП не надано.

Що стосується обставин від 04 жовтня 2020 року про що, складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ 281834 від12 жовтня 2020 року, суддя приходить до наступного висновку.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до суду не з`явилися про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені надали заяви про розгляд справи за їх відсутності у зв`язку з поганим самопочуттям, підтверджують пояснення надані правоохоронцю та просять покарати відповідно до законодавства. До заяв жодних доказів поважності причин неявки в судове засідання не надано. Доказів того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебувають на лікуванні у зв`язку з підвищенням температури та поганим самопочуттям до заяви не надано.

Письмові пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які додані до протоколу не можна вважати належним доказом вини ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП.

Враховуючи позицію Верховного Суду висловлену в постанові від 27 червня 2019 року по справі № 560/751/17 (провадження № К/9901/2047/18) письмові пояснення свідків адміністративного правопорушення без їх допиту у судовому засіданні є неналежними доказами.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розглядаючи такі справи і досліджуючи питання про розповсюдження гарантій статті 6 Конвенції на вказані випадки, необхідно звернути увагу, що виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Ігор Тарасов проти України» (заява № 44396/05) від 16.06.2016 року, розглядаючи скаргу, пов`язану із притягненням до відповідальності за ст. 173 КУпАП, зазначає, що за відповідне адміністративне правопорушення передбачено застосування стягнення у вигляді адміністративного арешту на строк до п`ятнадцяти діб; зважаючи на характер та суворість покарання, суд вважає, що це провадження у розумінні статті 6 Конвенції було кримінальним (рішення у справах «Галстян проти Арменії»), заява № 26986/03 п.п. 58-60 від 15 листопада 2007 року, та «Лучінова проти України», заява № 16347/02, п. 39 від 09 червня 2011 року. Відповідно воно підпадало під визначення «кримінальної процедури» у розумінні статті 4 Протоколу № 7.

Письмові пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не можна вважати належним доказом вини ОСОБА_1 ст. 173 КУпАП, оскільки враховуючи положення пункту «d» частини третьої статті 6 Конвенції, яким кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

В своїй прецедентній практиці даючи тлумачення Конвенції Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання - при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, - саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати (пункт 41 справи «Олег Колесник проти України»).

Так, частини 1 і 3 (d) статті 6 Конвенції, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції (пункт 54 Рішення Європейського Суду у справі «Корнєв і Карпенко проти України»).

Так, єдині пояснення свідків, які додані до протоколу мають одне із вирішальних значень для встановлення вини особи, при цьому дані пояснення свідків спростовуються поясненнями останнього, що потребує перевірки пояснень свідків «обвинувачення» в судовому засіданні, але як і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, так і суд позбавляються можливості зробити відповідну «перевірку».

Таким чином, не можна покласти в основу обвинувачення письмові пояснення свідківОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які не були допитані в судовому засіданні і пояснення яких мають вирішальне значення по даній справі.

Рапорти працівників поліції наявні в матеріалах справи суд не бере до уваги, оскільки поліцейські є зацікавленими особами, а тому їх рапорти не можуть бути доказом вчинення адміністративного правопорушення, такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду висловленою в постанові від 20 травня 2020 року по справі № 524/5741/16-а (провадження № К/9901/33786/18), де Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в п. 53 вказаної постанови зазначив, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Лист від 2020 р. № 75 не є належним доказом вини ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП.

Інших доказів вини ОСОБА_1 за епізодом від 04.10.2020 року, що кваліфікований за ст. 173 КУпАП не надано.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява N 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява N 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи з вищевикладеного вважаю, що у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП відсутній склад адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 245, 247, 251, 252, 254, 280 283-285 КУпАП суддя, -

постановила:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Запорізького апеляційного суду через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя: