П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.10.2020 місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Данко В.Й., розглянувши матеріали справи, які надійшли з Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, -

- за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться вищезазначена справа.

Через канцелярію суду надійшла заява від представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Ковача І.В. про відвід судді, яка мотивована тим, що в ході аналізу і дослідження судових рішень, прийнятих суддею Данком В.Й., по даній категорії справ було встановлено, що за період 01.07.2020-02.10.2020 в тринадцяти справах ним прийнято постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП осіб, які керували транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння. Вказане дає підстави для висновку, що суддею Данком В.Й. під час розгляду аналогічних за змістом справ про адміністративні правопорушення не враховуються норми Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018, яким норму ст. 130 КУпАП викладено в новій редакції. А також, на думку сторони захисту, таке свідчить про осудливе ставлення судді до даної категорії правопорушень.

У судовому засіданні представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 підтримав подану ним заяву та просив таку задовольнити.

Дослідивши подану заяву, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 278 КУпАП,орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Разом з тим, чинний Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить положень, які б врегульовували питання відводу (самовідводу) судді. З огляду на що, з метою додержання принципу законності, суд вважає можливим при розгляді даної заяви про відвід застосувати аналогію права.

Згідно з ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» до даних правовідносин також можна застосувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 6), в якій закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) існування безсторонності суду для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Практика ЄСПЛ свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. При вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (п. 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (п. 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; п. 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).

Враховуючи вищенаведене, оцінивши аргументи сторони захисту, на які вона посилається у поданій заяві про відвід, суд приходить до висновку, що такі не викликають обґрунтованих сумнівів у неупередженості або необ`єктивності судді Данка В.Й.

Фактично, як випливає зі змісту заяви, сторона захисту висловлює незгоду з процесуальними рішеннями судді в інших справах, що, в свою чергу, не може бути підставою для відводу. А відтак, подана заява є необґрунтованою, не містить жодну з обставин, яка б виключала участь судді в розгляді даної справи про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. 278 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Ковача Івана Васильовича про відвід судді відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.Й. Данко