Справа № 758/2858/20 Суддя в І-й інстанції Отвіновський П.Л.
Провадження № 33/824/2457/2020 Суддя в II-й інстанції Ігнатюк О.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

25 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ігнатюка О.В., з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Нечваль Я.В., розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника Сучкова О.С. на постанову судді Подільського районного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Подільського районного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року на

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він, 23 лютого 2020 року, о 03 годині 17 хвилин, в м. Києві, по вул. Житньоторзькій, 8, керував автомобілем марки «Опель», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.

У апеляційній скарзі захисника указано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування. В обґрунтування доводів апеляційної скарги послалися на те, що постанова винесена із порушенням норм чинного законодавства, обставини справи з`ясовані неповно, висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи. На думку захисника, поза увагою судді суду першої інстанції залишилось те, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП. Такий висновок, на переконання апелянта ґрунтується на тому, що зібрані матеріали не містять будь-яких доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а його твердження у цій частині суддею будь-яким чином не спростовані. Клопотання захисника про витребування з управління патрульної поліції відеозапису із фрагментом керування ОСОБА_1 транспортним засобом, суддею місцевого суду залишено без задоволення. Між тим, захисник звернув увагу на наявний у матеріалах справи відеозапис з місця події на якому ОСОБА_1 заперечував факт керування транспортним засобом. Щодо рапорту працівника поліції та протоколу про адміністративне правопорушення, які були складені однією особою, то на думку захисника вони не можуть бути доказами у справі та покладені в основу доведення вини ОСОБА_1 . Окрім наведеного, захисник вказав на те, що огляд ОСОБА_1 не було проведено на місці зупинки транспортного засобу що свідчить про порушення вимог Інструкції № 1452/745 та положень ст.266 КУпАП, а акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів складено не щодо ОСОБА_1 , а щодо невідомої особи. Не стосуються ОСОБА_1 і долучені до протоколу результати огляду за допомогою спеціального технічного приладу. Апелянт вказав на відсутність у матеріалах справи направлення ОСОБА_1 на огляд щодо виявлення стану алкогольного сп`яніння, що на його думку ставить під сумнів законність проведеного огляду та його результатів. Поряд із цим, відповідно до протоколу затримання, ОСОБА_1 23.02.2020 року з 03 години 30 хвилин до 05 години 30 хвилин пробув у приміщенні Подільського управління поліції. Натомість, відповідно до висновку медичного огляду, 23.02.2020 року ОСОБА_1 о 05 годині 30 хвилин знаходився у приміщенні КНП КМНЛ «Соціотерапія» за іншою адресою. Сам висновок був складений щодо ОСОБА_1 та через годину після складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 . Сам протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки не містить інформації про свідка, пояснень ОСОБА_1 та додатків у виді акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Просив постанову судді скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення захисника Нечваля Я.В., який апеляційну скаргу підтримав, підтвердив доводи цієї скарги і просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Висновки судді місцевого суду про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного спяніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення в частині часу і місця вчиненні адміністративного правопорушення, анкетних даних ОСОБА_1 та ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким останній керував;

висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння від 23.02.2020 року КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «СОЦІОТЕРАПІЯ», відповідно до якого, у ОСОБА_1 23.02.2020 о 05 год. 30 хв. виявлений стан алкогольного сп`яніння із концентрацією алкоголю у крові 1,26 0/00;

роздруківкою результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу, відповідно до якого у ОСОБА_1 за результатами зазначеного огляду, проведеного 23.02.2020 о 04 год. 29 хв. виявлений стан алкогольного сп`яніння із концентрацією алкоголю в крові 1,34 0/00;

відеозаписами, зробленими за допомогою нагрудних камер поліцейських на яких зафіксований процес огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння як поліцейськими за допомогою технічного засобу, так і у закладі охорони здоров`я;

іншими доказами.

Дослідивши указані докази та надавши їм належну юридичну оцінку, суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона якого проявляється у керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та необхідності накладення на нього адміністративного стягнення.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не ґрунтуються на зібраних у справі доказах Посилання на те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем спростовується відеозаписом події, зробленим за допомогою нагрудної камери поліцейського. Так, під час з`ясування обставин події на місцевості, якою, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, є вул. Житньоторзька м. Києва ОСОБА_1 фактично не заперечував факту керування ним автомобілем. Зокрема, ним була вимовлена лише одна фраза про заперечення керування, проте ця фраза мала форму штучного створення умов, які би виключали його відповідальність за керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, а не дійсного заперечення факту цього керування. За змістом перемовин, які відбувалися між поліцейськими, ОСОБА_1 та особою, яка, за змістом цих перемовин, була пасажиром ОСОБА_1 вбачається, що жодна із цих осіб факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не заперечувала. Обстановка, яка зафіксована на відеозаписі, а саме нічна година доби, відсутність поблизу людей та транспорту, обмежена кількість осіб, між якими відбувалося спілкування дають підстави стверджувати про те, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем у момент його зупинки поліцейськими. Суд також звертає увагу на те, що поліцейські, під час зазначеного спілкування неодноразово указували на те, що вони зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 на що від останнього не надходило заперечень. Окрім того, суд враховує і те, що у відділі поліції на перших етапах його перебування там ОСОБА_1 також не заперечував факт керування ним автомобілем. Таке заперечення ОСОБА_1 почав висловлювати через певний проміжок часу після спілкування по телефону із невідомою особою. У зв`язку із викладеним, суд розцінює заперечення ОСОБА_1 щодо керування ним автомобілем як намагання уникнути відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення шляхом створення обстановки яка виключає таку відповідальність, враховуючи при цьому достатню кількість доказів, якими зазначена обставина доведена.

Необґрунтованим є і доводи апеляційної скарги про те, що поліцейськими не проводився огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Із зазначеного вище відеозапису вбачається те, що на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 будь-яким чином не реагував на неодноразові і зрозумілі пропозиції поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у тому числі і із застосуванням технічних засобів. Зазначена поведінка ОСОБА_1 викликала у поліцейських обґрунтовану необхідність затримання останнього в порядку ст.ст. 260, 261 КУпАП, що і стало причиною не проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Не встановлено порушень вимог нормативних документів, які регламентують порядок виявлення у водіїв стану алкогольного сп`яніння (ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 р. N 1103) і у ході проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння як за допомогою технічних засобів, так і у закладі охорони здоров`я. У зв`язку із цим, суд не знаходить підстав піддавати сумніву результати обох оглядів. Посилання захисник на неправильне зазначення у висновку прізвища ОСОБА_1 є не обґрунтованим і указує на власне трактування захисником особливостей почерку особи, яка склала висновок. Окрім того, зібрані у справі докази указують на те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння 23.02.2020 року в період із 03 год. 17 хв. до 04 год. 35 хв. проводився саме щодо ОСОБА_1 .

Наведене указує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги в частині недоведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та необхідність закриття справи у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП. У зв`язку із цим суд у цій частині залишає апеляційну скаргу без задоволення.

Поряд із цим суд вважає обґрунтованими як доводи апеляційної скарги, так і пояснення захисника у ході апеляційного розгляду в частині неправильної кваліфікації дій ОСОБА_1 та необґрунтоване, у зв`язку із цим, накладення стягнення за ч.2 ст. 130 КУпАП.

Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч.1 та ч.2 ст. 130 КУпАП дає підстави стверджувати те, що ці правопорушення відповідають критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства. У зв`язку із цим, при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питання про законність та обґрунтованість судового рішення суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону в тому і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 поставлено у вину керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Притягаючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП суддя в мотивувальній частині постанови від 07.04.2020 року, викладаючи сутність адміністративного правопорушення, яке він визнав доведеним зазначив те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Однак, такий висновок є суперечливим, не ґрунтується на матеріалах справи і повністю погодитись із ним не можливо. Відповідальність за ч.2 ст. 130 КУпАП настає у випадку повторного протягом року керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Між тим, викладаючи сутність вчиненого правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення, поліцейськими не указано про повторність керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що є єдиною кваліфікуючою ознакою за наявності якої дії ОСОБА_1 можуть кваліфікуватись за ч.2 ст. 130 КУпАП. Окрім того, у протоколі про адміністративне правопорушення при кваліфікації дій ОСОБА_1 були внесені виправлення у графу, яка передбачає кваліфікацію дій останнього, які не були засвідчені в установленому порядку. Аналіз указаного виправлення у поєднанні із формулюванням сутності вчиненого адміністративного правопорушення дає підстави стверджувати про першочергову кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП та про те, що виправлення було здійснене після складання протоколу про адміністративне правопорушення, ознайомлення із ним і підписання його ОСОБА_1 . Не дивлячись на наявні обставини, суддя місцевого суду сформулювавши у мотивувальні частині постанови сутність правопорушення, яке підпадає під ознаки ч.1 ст. 130 КУпАП, визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП та наклав на нього стягнення у межах санкції передбаченої ч.2 ст.130 КУпАП. Таким чином суддя місцевого суду при вирішенні питання про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності вийшов за межі сутності правопорушення, поставленого у вину ОСОБА_1 , яке відповідно до наведеної вище практики ЄСПЛ є обвинуваченням, що призвело до порушення процесуальних прав останнього, в тому числі і права на захист. Не дивлячись на те, що матеріали справи містять дані про повторне протягом року керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння він не може бути притягнутий до відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП, оскільки обвинувачення у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення йому не висувалось і воно є більш тяжким від того, яке фактично йому висунуте. Наведене указує на те, що постанова судді Подільського районного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року щодо ОСОБА_1 підлягає зміні шляхом перекваліфікації його дій із частини другої на частину першу ст. 130 КУпАП, визнання його винним у вчиненні цього адміністративного правопорушення та пом`якшення накладеного на нього стягнення до стягнення, передбаченого санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП.

Із урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що постанова судді Подільського районного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року щодо ОСОБА_1 не може визнаватись законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає зміні в частині кваліфікації дій ОСОБА_1 та накладеного на нього стягнення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Сучкова О.С. задовольнити частково.

Постанову судді Подільського районного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Дії ОСОБА_1 перекваліфікувати із ч.2 ст. 130 КУпАП на ч.1 ст. 130 КУпАП, визнавши його винним у вчиненні указаного адміністративного правопорушення та пом`якшити накладене на нього стягнення до штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

В решті постанову судді Подільського районного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Ігнатюк