БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/641/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2020 р. м. Борзна

09 жовтня 2020 року суддя Борзнянського районного суду Чернігівської області Ріхтер В.В.,

за участю секретаря судового засідання Циліцької Л.В.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, неповнолітнього ОСОБА_1 ,

законного представника неповнолітнього ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_1 адвоката Ковалюха В.М.,

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від Борзнянського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, студента 2 курсу Міжрегіональної академії управління персоналом, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

за ч. 1 ст. 178; ст. 183; ст. 185; ст. 173 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Зміст протоколів

Згідно протоколу ГР № 011982, ОСОБА_1 31.07.2020 року приблизно о 04-00 год. по вул. Шевченка, 5-а у м. Борзна Борзнянського району Чернігівської області виражався нецензурними образливими словами та висловлював погрози фізичною розправою в бік поліцейського ОСОБА_3 , чим порушив громадський порядок та спокій громадян.

Згідно протоколу ГР № 011960, ОСОБА_1 31.07.2020 року приблизно о 04-00 год. по вул. П. Куліша, у м. Борзна Борзнянського району Чернігівської області біля кафе «Вікторія» перебував у п`яному вигляді: мав хитку ходу, нерозбірливу мову та різкий запах алкоголю з порожнини рота, чим ображав людську гідність та громадську мораль.

Згідно протоколу ГР № 011959, ОСОБА_1 31.07.2020 року приблизно о 04-00 год. по вул. Шевченка, 5-а, у м. Борзна Борзнянського району Чернігівської області вів себе неадекватно, на прохання припинити протиправні дії відносно працівників поліції ніяк не реагував, хватав працівників поліції за формений одяг, при цьому погрожуючи фізичною розправою, та розмахував перед працівниками поліції, а саме, поліцейським ОСОБА_4 , чим вчинив злісну непокору законним вимогам поліцейського.

Згідно протоколу ГР № 011981, ОСОБА_1 31.07.2020 року приблизно о 02-54 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, здійснив дзвінок на спецлінію «102» та повідомив про бійку, але в ході перевірки факт бійки не підтвердився, тобто, своїми діями здійснив завідомо неправдивий виклик служби «102».

Оскільки дії ОСОБА_1 носять ознаки правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 178; ст. 183; ст. 185; ст. 173 КУпАП, справу направлено для розгляду до суду.

Позиція ОСОБА_1 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав у повному обсязі. Вказує, що усі протоколи сфальсифіковані працівниками поліції, з якими у нього до цього відбувся конфлікт, а саме, ними було складено адмініпротокол, за яким його у подальшому судом було виправдано. Переконує, що був тверезий, поводив себе добре, жодних дій, які вказані у протоколах, не вчиняв. Додатково зазначив, що дійсно 31.07.2020 року рано вранці був у м. Борзна у час, зазначений у протоколах, та бачив бійку. Вирішив зателефонувати до поліції та повідомити про бійку, однак, коли поліція приїхала, бійки вже не було. При цьому, невідомі хлопці, які билися, пошкодили його майно, а саме, частину будинку (пекарні) /її елементи/, яка належить його сім`ї. Через це він на хлопців був дуже злий та виказував їм погрози. Також він був дуже злий на поліцейських, які, після того, як приїхали, нічого взагалі не робили та на бійку ніяк не реагували.

Окремо ОСОБА_1 за протоколами пояснив:

За ст.183 КУпАП: дійсно телефонував у поліцію з приводу бійки між невідомими особами. Намагався їх розборонити, але вони почали «кидатися на нього». Ця бійка тривала досить тривалий час та особи, що приймали в ній участь, переміщались декількома вулицями. Він йшов за вказаним хлопцями та хотів побачити, чим все скінчиться. Був тверезий. Коли приїхала поліція, фактично бійки вже не було, але хлопці ще були присутні. Поліцейські нічого не робили. При поліцейських він дійсно погрожував хлопцям розправою, оскільки вважав їх «неправими».

За ст. 185 КУпАП: пояснив, що він до поліцейських не чіплявся, бо була бійка, а коли вони приїхали, то нічого не робили, а навпаки, почали пред`являти претензії до нього, що йому не сподобалося. Жодних незаконних дій в бік поліцейських не робив, а вся агресія була направлена на хлопців, які пред`являли йому претензії.

За ст. 178 КУпАП: вважає викладене у протоколі неправдою, оскільки був тверезим.

За ст. 173 КУпАП: вважає, що дійсно «міг якось виразитися», оскільки був розлюченим, але що саме говорив, не пам`ятає. Зауважив, якщо це й було, то не у бік поліцейських, а у бік хлопців, з якими у нього був конфлікт.

На питання суду пояснив, що протоколи при ньому ніхто не складав, коли їх було складено, він взагалі не знає, його ніхто з ними не ознайомлював. Своїм правом на отримання їх копій у судовому засіданні не скористався, відмовившись від їх отримання.

Захисник та законний представник неповнолітнього підтримали позицію ОСОБА_1 .

Досліджені судом докази

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що він є працівником Борзнянського відділу поліції. 31.07.2020 року до чергової частини по спецлінії «102» поступив виклик про бійку. Телефонував невідомий. Коли він, у складі наряду, прибув за адресою, то побачив ОСОБА_1 , який сидів із хлопцями. Вони спитали, чи все з ним добре, чи не потребує він медичної допомоги, чи не потрібно знімати побої, на що він відповів, що нічого не потрібно. ОСОБА_1 був із своїми друзями, при цьому був у стані алкогольного сп`яніння. Хлопці вказаної компанії почали чіплятися до поліцейських та провокувати конфлікт. Аби не загострювати ситуацію, наряд поліції поїхав. Через деякий час, коли свідок перебував у райвідділі, він з колегами почув, як хтось стукає по службовій автівці біля райвідділу. Вони вийшли та побачили, що це був ОСОБА_1 з друзями, які, коли побачили поліцейських, втекли. Після цього свідок, у складі патруля, виїхав на чергування. Проїжджаючи по вул. Шевченка, він побачив декількох хлопців, які сиділи на парапеті. ОСОБА_1 був поруч, але не з хлопцями. Поліцейські підійшли до хлопців з метою перевірити документи та з`ясувати, що вони о 4 годині роблять на вулиці. В цей час до них підійшов ОСОБА_1 та почав погрожувати поліцейським, а саме, його напарнику ОСОБА_4 . При цьому, ОСОБА_1 весь час поводив себе дуже агресивно, постійно нецензурно виражався. ОСОБА_1 намагалася заспокоїти його бабуся, забрати його, але він не реагував. У подальшому приїхав його батько та забрав його додому. Зауважив, що ОСОБА_1 був у стані сильного алкогольного сп`яніння, він себе неадекватно, хапався за одяг поліцейських, та взагалі ні на що не реагував. Фізичної сили та сцецзасобів до ОСОБА_1 ніхто не застосовував.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він є працівником Борзнянського відділу поліції та, загалом, надав пояснення, схожі поясненням свідка ОСОБА_3 .. Однак, додатково зазначив, що 31.07.2020 року він був відповідальним черговим по місту, було прийнято анонімний дзвінок про бійку, вони виїхали у складі автопатруля, однак, коли приїхали на місце, бійки не було. Вони побачили ОСОБА_1 з хлопцями, спитали, чи все добре та чи не потрібна якась допомога, але їм відповіли, що нічого не потрібно. Після чого до поліцейських почали чіплятися та нецензурно виражатися. ОСОБА_1 особисто казав свідку: «дай кепку поношу». Враховуючи таку поведінку, наряд поїхав. Вказаний свідок також показав, що під час перебування у райвідділі вони з колегами почули, як хтось стукає по службовому авто, вийшли подивитися, але хлопці побігли у бік центру. Далі було патрулювання та по вул. Шевченка, біля піцерії, вони побачили кількох хлопців з ОСОБА_1 . Коли підійшли до хлопців з метою перевірки документів, а також з`ясування, чи це не вони стукали по службовому авто, між ними виникла бесіда. В цей час до них підійшов ОСОБА_1 , який у цей час був зовсім поруч, та почав себе неадекватно поводити, через що з ним виник конфлікт. В цей час по вулиці також проходили оперуповноважені райвідділу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які стали свідками того, що робив ОСОБА_1 , а саме: кричав на поліцейських нецензурними словами, бігав, схопив шматок шиферу та погрожував ним поліцейським, казав, що усіх повбиває.

На питання суду також пояснив, що дзвінок до поліції про бійку дійсно був анонімним, але у поліції було зафіксовано номер, з якого телефонували. Коли вони вперше приїхали за місцем виклику, то була компанія хлопців, та з метою з`ясування, хто телефонував, поліцейський зателефонував на номер, з якого відбувся виклик, і телефон задзвонив у ОСОБА_1 .

Вказане не заперечувалося ОСОБА_1 у судовому засіданні, останній дійсно підтвердив, що це він телефонував у поліцію та саме його номер зазначено у матеріалах справи.

На питання суду свідок також зазначив, що коли якась група людей біля райвідділу стукала по службовому авто, то хто це був, він не бачив, оскільки хлопці, як тільки поліцейські вийшли, побігли в сторону центра міста.

На питання суду, чому вони взагалі підходили до хлопців під час патрулювання, свідок пояснив, що вони підійшли до них через те, що було дуже пізно, майже ранок, а тому підійшли подивитися, чи все добре. Також зараз діють карантинні норми. Підійшли поцікавитися, чому вказані особи не вдома.

Також свідок пояснив, що ОСОБА_1 поводив себе неадекватно. Такий висновок свідок зробив через те, що він дуже грубо виражався, на зауваження як поліцейських, так і своєї бабусі не реагував. Казав, що «я вас всех буду иметь» та все у такому дусі. Спецзасоби застосовані не були.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що він є працівником Борзнянського відділу поліції та, загалом, надав пояснення, схожі поясненням свідка ОСОБА_3 . Однак, додатково зазначив, що коли вони прибули за викликом через начебто бійку, то нічого не побачили, але сидів ОСОБА_1 з хлопцями. Вони спитали, чи не потребують вони допомоги, але у відповідь почули образи та хлопці почали до них чіплятися та нецензурно виражатися, але, аби не конфліктувати з ними, наряд поїхав. Після чого, через деякий час, він почув, як поряд із райвідділом хтось шумить та стукає по службовому авто. Вони з колегами вийшли та побачили, що це декілька хлопців, які фотографувалися з авто, стукали по ньому, сиділи на автівці. Хто це був та чи був це точно ОСОБА_1 , свідок сказати не зміг. Потім він поїхав на патрулювання та по вул. Шевченка вони побачили, як сиділи хлопці. Недалеко був ОСОБА_1 . Коли поліцейські вийшли з автомобіля та підійшли до хлопців, одразу підійшов ОСОБА_1 та почав агресивно себе поводити, кричати та нецензурно виражатися. При цьому, свідок просто впевнений, що ОСОБА_1 був у стані алкогольного сп`яніння, бо мав усі ознаки цього. На зауваження він не реагував, кидався постійно у бійку, а також взяв шматок шиферу та ним погрожував завдати ушкодження. Все це відбувалося при інших людях, його друзях. Також на місці була його бабуся та інша жінка, які вдвох намагалися його заспокоїти та забрати додому. Бабуся казала йому, що він п`яний та має заспокоїтися та йти спати, але все було марно. Потім приїхав батько ОСОБА_1 та забрав його додому.

На додаткові питання суду свідок пояснив, що особисто він з`ясував, що ОСОБА_1 був у стані алкогольного сп`яніння, через ознаки, а саме: вів себе буйно, хитався, від нього сильно тхнуло алкоголем, мова була незв`язна. Пояснити, чому ОСОБА_1 не було освідувано у встановленому законом порядку, не зміг. Також на місці були інші люди друзі ОСОБА_1 , його бабуся, інша жінка, але вони усі не захотіли бути свідками через те, що ОСОБА_1 їх товариш, а бабуся - родич. Як свідків до протоколу було записано оперуповноважених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки саме в цей час вони проходили поруч та самі підійшли, почувши крики. Про вказану подію вони не знали і їм ніхто спеціально не телефонував, аби вони підійшли.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що він є працівником Борзнянського відділу поліції. 31.07.2020 року він разом із ОСОБА_7 , його колегою, проходили недалеко від вулиці Шевченка у м. Борзні. Вони почули крики, а саме, гучну лайку, та зрозуміли, що щось відбувається. Коли підійшли, побачили, що вже стоїть наряд поліції, а також групу людей, серед яких був і ОСОБА_1 . Саме він дуже голосно висловлювався нецензурними словами та поводив себе агресивно. Потім він забіг у приміщення пекарні та вибіг з неї вже зі шматком шиферу, яким погрожував фізичною розправою працівникам поліції. Його намагалася відтягнути його бабуся, казала йому, аби він заспокоївся, але все було марно. Також його заспокоювала інша жінка, але він її також не слухав. Все скінчилося лише тоді, коли приїхав батько ОСОБА_1 та його забрав.

Що стосується пояснень свідків-працівників ВП, то ОСОБА_1 зазначив, що вони усі кажуть неправду, його обмовляють. Чому вони це роблять, він не знає. Єдине, що є правдою, це лише те, що дійсно він вів себе агресивно та погрожував розправою хлопцям, з якими у нього був конфлікт. Жодних претензій поліцейським він не виказував та до них взагалі нічого не мав. Оскільки хлопці, яким він все кричав та яким він погрожував, були за спинами поліцейських, то поліцейським здалося, що вказані погрози були у їх сторону.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що він є батьком ОСОБА_1 31.07.2020 року йому зателефонували та повідомили, що щось відбувається. Він приїхав, побачив невідомих йому людей та поліцію. Всі гучно говорили, але бійки не було. Все тривало приблизно 15 хвилин. Його син був адекватний, тверезий. На місці поліцейські нічого не писали та не складали. Він забрав сина та вони поїхали додому.

Жодних зауважень з приводу допиту свідків від учасників судового розгляду не надійшло.

Одночасно, на обговорення було поставлено питання про можливість допиту інших свідків, а саме: працівника поліції ОСОБА_7 , якого вже переведено до іншого райвідділу, а також ОСОБА_10 , який був заявлений як свідок, ОСОБА_2 . На допиті вказаних свідків ніхто не наполягав, а клопотання щодо ОСОБА_10 , на прохання заявника, було залишено без розгляду.

Судом у повному обсязі було досліджено рапорти, які долучені до протоколів та містяться у справі.

Також, в судовому засіданні, було досліджено відеозаписи, які були долучені до протоколів. Так, на диску, що знаходиться у справі про адміністративне правопорушення, мається три фрагменти запису:

1.« ОСОБА_11 »

На вказаному відео видно, що на вулиці перебувають люди, серед яких є ОСОБА_1 , якого декілька людей знімає на телефон. При цьому, ОСОБА_1 намагається заспокоїти якась жінка. На відео також присутні працівники поліції. При цьому, на відео присутня також інша жінка, яка каже йому: « ОСОБА_12 , йди сюди, б`ється він». На що ОСОБА_1 відповідає (незрозуміло кому, оскільки біля нього перебуває як працівник поліції, так і особа у цивільному одязі): «я тебе кончу, я тебе на х*й кончу», «я вас отп**ю на х*й», «я вас раз***шу, суки»

2.«Антон3-V».

На вказаному відео видно ОСОБА_1 та жінку, яка каже останньому «як так, я ще ніколи тебе таким п`яним не бачила, що ти таке робиш?». На відео також присутні інші люди, серед яких є поліцейські, а також видно назву вулиці, з якої убачається, що події дійсно відбуваються на вул. Шевченка.

3.«Антон-V»

На вказаному фрагменті відео видно також назву вулиці Шевченка, а також жінку, яка намагається увести ОСОБА_1 та каже йому: «бистро уберайся отсюда, бигом». До вказаної жінки також приєднується інша жінка, які вдвох намагаються заспокоїти ОСОБА_1 та відвести його додому, однак він жодним чином не реагує. В цей час ОСОБА_1 каже: «я тебе кончу, я тебе на х*й кончу, тварь, бл*ть». Вказане ОСОБА_1 повторює декілька разів. При цьому, жінка комусь телефонує та повідомляє, що «він / ОСОБА_1 / б`ється з хлопцями з міліції» та намагається дати слухавку поліцейському, однак голос за кадром їй каже «не надо, не підключай папу». Саме в цей момент ОСОБА_1 кричить «я вас распиз**ю нах*й, я вас разъеб**шу, с*ки, еб**ые», причому видно, що він це каже у бік поліцейського. На відео чітко видно, як дві жінки намагаються заспокоїти ОСОБА_1 , але не можуть.

З приводу відтворення судом вказаних фрагментів жодних зауважень не надійшло.

На питання суду щодо відео ОСОБА_1 пояснив, що на відео дійсно відображений він, а також присутня його бабуся. Свою поведінку ОСОБА_1 охарактеризував як нормальну, адекватну. Дійсно, він виражався нецензурною лайкою, але не у бік правоохоронців, а у бік інших людей, з якими у нього був конфлікт.

Вказані відео судом визнаються допустимим доказом, оскільки на підставі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, зворотнього у судовому засіданні доведено не було. Жодних клопотань щодо вказаного доказу перед судом не заявлялося.

Мотиви, якими керувався суд

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до п. 4.2 рішення Конституційного суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Відповідно до статті 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням наданих в суді пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності щодо часу, місця, способу настання обставин, вказаних у протоколах про адміністративні правопорушення, та безпосередньо його ролі в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступних висновків.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Такі докази мають випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто бути такими, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Оскільки стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, суд, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, вважає за необхідне вказати на таке.

Системний аналіз змісту положень КУпАП в поєднанні з вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, передбачені ст. 280, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Висновки суду:

-за ст.185 КУпАП:

Так, у даному випадку, як убачається з матеріалів справи, вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, обґрунтовується самим протоколом про адміністративне правопорушення та рапортами працівників поліції, однак в контексті наведеного слід вказати на таке.

У цій ситуації зібрані матеріали, як докази, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, особою, за своєю суттю залишать місце сумнівам, що, як наслідок, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з огляду на таке.

Статтею 185 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, у т.ч. за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Відповідно Конституції України виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац другий пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 року № 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).

Слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги.

Системний аналіз норм указаного Кодексу дає підстави для висновку, що в ньому встановлена відповідальність лише за злісну непокору законній вимозі працівника міліції (Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

Виходячи з наведеного, на наявність складу даного правопорушення в діях особи впливає не лише вимога, яка була поставлена працівниками поліції, але і у зв`язку з чим вона висувалась.

Таким чином, для того, щоб притягнути особу до відповідальності за ст.185 КУпАП, необхідно, щоб були: законне розпорядження або вимога працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, злісна непокора порушника.

З урахуванням того, що ВСУ в узагальненні «Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління (статті 185-185-2 КпАП)» (надалі - Узагальнення) висловив позицію щодо того, що дане правопорушення обов`язково передбачає наявність правомірної вимоги поліцейського, саме законної, адже його вимоги та розпорядження - акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, - мають бути законодавчо обґрунтовані, зокрема, про перебування його при виконанні службових обов`язків мають свідчити установлена форма одягу, нагрудний знак, а також пред`явлене відповідне посвідчення, у зв`язку з чим у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені, які саме законні вимоги були висунуті поліцейським, дані про те, що він знаходився при виконанні службових обов`язків.

Однак, у даному випадку, протокол вказаним вимогам не відповідає, оскільки не містить взагалі викладених даних щодо суті правопорушення з урахуванням вищезазначених обставин, адже з нього неможливо встановити, який саме поліцейський висував вимоги та які саме, й у зв`язку з чим, через що суд позбавлений змоги перевірити факт того, чи є вони законними.

Не випливають ці обставини і з спільних рапортів працівників поліції.

Матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що не ідентифікований поліцейський, який висував певні вимоги до особи, того дня перебував при виконанні ним службових обов`язків, що прямо суперечить ст. 256 КУпАП та не кореспондується з постановою Голови Верховного Суду України від 23 серпня 2005 р., якою скасовано постанову Дніпровського районного суду м. Херсона від 28 березня 2005 р. щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення, а справу направлено на новий судовий розгляд, оскільки із адміністративних матеріалів не можна зробити однозначного висновку щодо неправомірності поведінки особи та законності дій працівника міліції (Узагальнення).

Уточнювати, відредактовувати протокол з цього питання суд змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia»,заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки, вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Відеозапис, який би чітко вказував на те, що правопорушення дійсно було, з місця пригоди суду наданий не був.

Інших доказів, які були б належними та допустимими та підтверджували дані, вказані у протоколі, матеріали справи не містять.

За таких умов, на думку суду, на цьому етапі, суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій за ст. 185 КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним, та не кореспондується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Тим самим, винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не доведена. Однак, нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено закриття провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому вважаю, що провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, який вказує на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

-за 1 ст. 178 КУпАП:

З урахуванням обґрунтування, зазначеного вище, суд вважає, що викладена в протоколі про адміністративне правопорушення суть правопорушення, передбаченого ст. 178 КУпАП, жодним чином не підтверджена. Докази, що надані уповноваженим органом на підтвердження вини особи, що притягається до адміністративної відповідальності, як самі по собі, так і в сукупності, не містять доказів, які б свідчили про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення. До протоколу про адміністративне правопорушення не додано жодних доказів перебування особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у стані сп`яніння.

Враховуючи, що у чинному законодавстві України є спеціальні профільні та відомчі нормативні акти з приводу направлення особи для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, а також виявлення ознак такого сп`яніння, що, в тому числі, затверджені відповідними наказами МВС та МОЗ, працівники поліції не могли не знати про відповідний порядок встановлення у особи стану алкогольного сп`яніння. В даному випадку, працівниками поліції у повному обсязі було проігноровано законодавство щодо встановлення стану алкогольного сп`яніння у особи. На сумку суду, вказаний стан зазначено лише зі слів працівників поліції.

Верховний Суд в постанові від 03 грудня 2019 року у справі № 571/1436/15-к звернув увагу на те, що Інструкція про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.09.2009 № 400/666, та наказ Міністерства охорони здоров`я України від 27 грудня 1999 року № 302 «Про затвердження форм облікової статистичної документації, що використовується в поліклініках (амбулаторіях)», як нормативно-правові акти не регулюють питання та не виключають можливість встановлення судом факту перебування особи в момент вчинення злочину у стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження всієї сукупності доказів, а не виключно результатами відповідного огляду.

Й хоча, за висновками Верховного Суду, суд має право встановлення факту перебування особи в стані алкогольного сп`яніння шляхом дослідження всієї сукупності доказів у справі, у даному конкретному випадку, суд не має чіткої переконливості «поза сумнівом», що ОСОБА_1 дійсно перебував у такому стані, враховуючи його збуджений стан, який притаманний будь-якій звичайній особі у стресовій ситуації, навіть за умови того, що на відео видно, як жінка каже ОСОБА_1 , що ще ніколи в житті не бачила його в такому п`яному вигляді.

-за ст. 183 КУпАП:

З урахуванням обґрунтування, зазначеного вище, суд також вважає, що викладена в протоколі про адміністративне правопорушення суть правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, жодним чином не підтверджена. Докази, що надані уповноваженим органом на підтвердження вини особи, що притягається до адміністративної відповідальності, як самі по собі, так і в сукупності не містять доказів, які б свідчили про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Разом з тим, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не зібрано достатніх і переконливих доказів наявності вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, в той час як обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, спростовано поясненнями самого ОСОБА_1 , наданими у судовому засіданні.

Зокрема, висновок про завідомо неправдивий виклик працівників поліції є передчасним, оскільки відомості про існування конфліктної ситуації жодним чином не спростовані, залишені поза увагою та їм не надано належну правову оцінку.

Щодо свідків, які зазначені у протоколах та були допитані у судовому засіданні

Як убачається з матеріалів адміністративної справи, а також було підтверджено самими свідками під час допиту у судовому засіданні, у протоколі, як свідки, були зазначені працівники Борзнянського ВП, а саме оперуповноважені.

Однак, вказане не узгоджується з верховенством права, порушує принципи законності та диспозитивності у наданні доказів перед судом.

На думку суду, пояснення усіх свідків, які були допитані в судовому засіданні, є недопустимими доказами, а тому, вони не можуть бути використані при прийнятті судом рішення.

При цьому суд враховує постанову ВС/КАС у справі № 161/5372/17 від 29.04.2020 року, у якій Верховний Суд зазначив, що пояснення особи, яка склала адмінпротокол, не можуть бути доказами вчинення адмінправопорушення. У цій справі ВС наголосив, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи, а тому інспектор не може бути об`єктивним свідком. Саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися, для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

Враховуючи, що ОСОБА_1 каже, що усі свідки його обмовляють, суд, з урахуванням обставин справи, а також враховуючи те, що з переглянутого відео убачалось, що на місці пригоди були присутні інші особи, вважає, що у цій справі пояснення працівників поліції не можуть бути допустимим доказом. Це у повному обсязі відповідає стандарту «поза всяким сумнівом».

Вказане, в тому числі, наприклад, підтверджується й тим, що у наказів МВС від 07.11.2015 № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» прямо зазначено у п. 7, що не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Також, суд вважає недопустимим доказом пояснення батька свідка, оскільки він є прямо заінтересованою особою у результатах розгляду справи. Крім того, як пояснив вказаний свідок, від приїхав на місце лише тоді, коли йому повідомили, що вже щось відбувається. А тому суд критично відноситься до пояснень вказаного свідка.

Щодо рапортів працівників поліції

Суд переконаний, що усі рапорти, які містяться у вказаній справі, є недопустимими доказами, а тому вони не можуть бути використані при прийнятті судом рішення, оскільки вони є ідентичні, а також складені зацікавленими особами у справі, що ставить під сумнів викладене у їх змісті.

Вказана позиція узгоджується з позицією, яка викладена у постанові ВС/КАС у справі № 524/5741/16-а від 20.05.2020, згідно з якою, поліцейський є зацікавленою особою, а тому його рапорт не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Підсумки за ч. 1 ст. 178; ст. 183; ст. 185 КУпАП

У відповідності до положень ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення має бути указано суть такого порушення. Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в протоколі таких складників: фактичних обставин правопорушення й правової кваліфікації (в теорії процесу використовується назва «формула обвинувачення»).

При цьому, під формулюванням викладу фактичних обставин розуміється короткий виклад тексту диспозиції правової норми, порушення якої інкримінується особі, його фабула, що виступає фактичною моделлю щодо вчиненого, а юридичне формулювання (формула та формулювання порушення) - це правова модель, що полягає у вказівці на правові норми, порушення яких інкримінується особі.

Разом з тим, у цій справі описане у протоколах за ч. 1 ст. 178; ст. 183; ст. 185 КУпАП діяння не кореспондується з порушенням указаних у них норм.

При такому формулюванні викладу фактичних обставин говорити про порушення підстав немає, оскільки фактична та правова моделі описаного прямо не кореспондуються між собою.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду, які б вказували «поза розумним сумнівом» про порушення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 178; ст. 183; ст. 185 КУпАП, здобуто не було та суду не надано.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Однак, у цій ситуації зібрані матеріали, як докази, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, особою, за своєю суттю залишать місце сумнівам, як наслідок, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з огляду на наведене вище.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Підстав для направлення справи на дооформлення суд не убачає з огляду на норми ст. 284 КУпАП.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності, відсутній склад адміністративних правопорушень передбачених за ч. 1 ст. 178; ст. 183; ст. 185 КУпАП, оскільки його вину УПП не доведено належним чином, а обґрунтовано на припущеннях, що є неприйнятим та суперечить як нормам національного законодавства, так і міжнародного.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

-за ст. 173 КУпАП:

Відповідно до ст. 10 КпАП України, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до диспозиції ст.173 КУпАП, дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Тобто, об`єктом даного правопорушення є суспільні відносини, що складаються у сфері громадського порядку, роботи підприємств, установ та організацій, а безпосереднім об`єктом протиправного посягання є громадський порядок та спокій громадян.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме - громадське місце, яке дістало законодавче визначення як частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, зокрема під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Як вбачається з протоколу, ОСОБА_1 виражався нецензурними образливими словами та висловлював погрози фізичною розправою в бік поліцейського ОСОБА_3 , чим порушив громадський порядок та спокій громадян.

Як убачається, фабула протоколу викладена таким чином, що ОСОБА_1 1) виражався нецензурними образливими словами 2) висловлював погрози фізичною розправою в бік поліцейського.

Причому, на переконання суду, вказані обставини, не виключають одна одну, а знайшли своє відображення як окремо, так і разом, тобто ОСОБА_1 виражався нецензурними образливими словами, а також одночасно виражався нецензурними образливими словами щодо поліцейського ОСОБА_3 , в бік якого також висловлював погрози фізичною розправою.

Основним елементом об`єктивної сторони є спосіб вчинення адміністративного правопорушення, який характеризується нецензурною лайкою, образливим чіплянням до громадян чи іншими діями.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, характеризується умислом (прямим або непрямим), а також явною неповагою до моральних засад суспільства.

Відповідно до роз`яснень пунктів 15-16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006 № 10 "Про судову практику у справах про хуліганство", судам належить забезпечувати своєчасний і правильний розгляд адміністративних справ про дрібне хуліганство. Суди не повинні застосовувати заходи адміністративного стягнення, передбачені ст. 173 КУпАП, щодо осіб, дії яких містять ознаки злочинів (самоправство, завдання побоїв, заподіяння легких тілесних ушкоджень та ін.) або проступків, що не є дрібним хуліганством. Згідно практики застосування рішень Європейського суду з прав людини (ст. 9 Європейської Конвенції з прав людини) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Проявом хуліганських дій є будь-які протиправні дії, спрямовані на порушення громадського порядку.

Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього. Елементом суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.

При цьому, такі дії мають вчинятися особою безпричинно, з неповаги до громадського порядку і спокою громадян. Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок, і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства.

Отже, об`єктом захисту у ст. 173 КУпАП є громадський порядок, який представляє собою систему суспільних відносин, які складаються і розвиваються в громадських місцях під впливом правових та соціальних норм, спрямованих на забезпечення нормального функціонування установ, організацій, громадських об`єднань, праці й відпочинку громадян, повагу до їх честі, людської гідності та громадської моралі.

В судовому засіданні судом досліджено відеозапис, який судом визнано допустимим доказом.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував голосних нецензурних висловлювань в громадському місці, однак, вважає, що вони спровоковані невірною поведінкою інших осіб, які під час бійки пошкодили майно його сім`ї, а також висловлювали претензії щодо нього самого. Крім того, ОСОБА_1 зазначив про бездіяльність поліції щодо цієї бійки, що також його розлютила.

На думку суду, у даному конкретному випадку, поведінка ОСОБА_1 у повному обсязі не відповідала притаманним, встановленим у цивілізованому суспільстві правилам поведінки, оскільки така поведінка особи, а саме бурхлива, нестримана і неадекватна реакція з голосними нецензурними висловлюваннями у громадському місці о 4 годині ранку є неприпустимою.

З поведінки ОСОБА_1 убачається, що він чітко розумів та усвідомлював, що своїми діями він порушує громадський порядок і допускає прояв неповаги до суспільства, при цьому демонструючи свою зневагу до етичних правил поведінки, із використанням надмірних емоцій проявів гніву, веденням розмови у грубій формі та підвищеному тоні. При цьому, на прохання та вимогу заспокоїтися та припинити свої протиправні дії грубо перебивав, вимагаючи продовжити спровоковану ним розмову, у подальшому перейшовши на крик.

На переконання суду, ОСОБА_1 не міг не усвідомлювати, що голосна нецензурна лайка в громадському місці, як і сам конфлікт, порушують громадський порядок, спокій громадян, які мають право жити у спокої, не чути і не бачити чужих конфліктів, які, до того ж, супроводжуються нецензурною лайкою.

Причому, вказане відбувалося на вулиці, поруч із житловими будинками у присутності працівників правоохоронних органів, інших осіб, жінок літнього віку, серед яких була бабуся ОСОБА_1 .

Тобто, в діях ОСОБА_1 є ознаки дрібного хуліганства, за яке передбачена адміністративна відповідальність.

В будь-якому випадку ОСОБА_1 мав відстоювати свої порушені права, якщо вони були порушені, у цивілізований і не протиправний спосіб, не зачіпаючи прав оточуючих.

Щодо стягнення

Відповідно до ст. 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

При накладені адміністративного стягнення, на особу, що притягається до адміністративної відповідальності, суд враховує обставини визначені ст. 33 КУпАП, а саме: характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан та не убачає, в розумінні ст. ст. 34, 35 КУпАП, обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність останнього і вважає за необхідне накласти адміністративне стягнення у межах санкції статті 173 КУпАП, яке за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

Також, згідно з вимогами ст. 13 КУпАП, до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Однак, у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 121-127, частинами першою, другою і третьою статті 130, статтею 139, частиною другою статті 156, статтями 173,174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах.

В даному випадку, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника, заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу не є необхідними та достатніми для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

На думку суду, застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді громадських робіт є найбільш доречним та спричиняє негативні наслідки особистого характеру саме для правопорушника, не обтяжує сімейний бюджет неповнолітнього, а також є саме тим стягненням, який буде достатнім для виховання ОСОБА_1 , враховуючи те, що об`єктом захисту адміністративного правопорушення, яке ним було вчинене, є громадський порядок.

Також, суд зауважує, що навіть у судовому засіданні, після дослідження усіх обставин справи, ОСОБА_1 не висловив жалю з приводу своєї поведінки, яку вважає нормальною.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність, згідно ст. 17 КУпАП України, у справі не встановлено. Терміни притягнення до адміністративної відповідальності не збігли.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягнення відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП.

Щодо оголошення постанови без виходу суду до нарадчої кімнати

З даного приводу суд зауважує, що вихід суду в нарадчу кімнату КУпАП не передбачено, тому постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (ст. 285 КУпАП). Постанова суду, винесена за результатами розгляду такої справи, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Вказана позиція, в тому числі, підтверджується Методичними рекомендаціями щодо розгляду адміністративними судами справ про адміністративні правопорушення Національної школи суддів України /http://www.nsj.gov.ua/files/method-dn.pdf/, а також постановою Київського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року у справі №752/25149/19.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33-35, 173, ч.1 ст.178, 183, 185, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 178; ст. 183; ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 визнати винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та застосувати щодо нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 50 годин.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Відсутність у постанові в справі про адміністративні правопорушення, як виконавчому документі, у розумінні Закону України "Про виконавче провадження", відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані, згідно постанови Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18), у розрізі ст. 18 указаного Закону, не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання (відмови у відкритті виконавчого провадження).

Суддя Ріхтер В.В.