Справа № 428/5611/20
Провадження № 33/810/198/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Сєвєродонецьк 22 жовтня 2020 року

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Луганського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 жовтня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

ВСТАНОВИВ

Постановою судді встановлено, що 05 липня 2020 року о 05 годині 12 хвилини в місті Сєвєродонецьку, по вулиці Новікова, в районі будинку № 14, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Peugeot 206», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу з використанням газоаналізатора «Drager Alcotest» та у найближчому медичному закладі відмовилась у присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суддіта закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. Вважає постанову судді незаконною та необґрунтованою, такою, що винесена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Обставини, які суд першої інстанції вважав встановленими, не підтверджуються належними та допустимими доказами, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Стверджує, що чинна редакція ст. 130 КУпАП не передбачає відповідальності за керування транспортними засобами в стані сп`яніння або за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння особою, що керує транспортним засобом. З цього приводу посилається на Закон України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VІІІ) та Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 17червня 2020 року № 720-ІХ (далі - Закон № 720-ІХ), який набрав чинності 03 липня 2020 року.

Також суд не враховував практику ЄСПЛ, яка є джерелом права і обов`язковою до врахування судами при розгляді справ. На переконання апелянта, для того щоб виявити правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки, ставить під сумнів всю подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія» за принципом «плодів отруйного дерева». Вказує, що у поліцейських не було причин зупиняти транспортний засіб РЕUGOT 206. При цьому відсутні докази, що під час руху цього транспортного засобу були відчинені його двері, що стало за версію поліцейських, підставою для зупинки цього транспортного засобу. Водночас, необґрунтованим є висновок суду першої інстанції щодо доведеності обставин керування ОСОБА_1 транспортним засобом РЕUGOT 206, номерний знак НОМЕР_1 , а також доведеності руху автомобіля з відкритою правою задньою дверима, що на думку суду підтверджується постановою серії ЕАМ №2781588 від 05 липня 2020 липня про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксованої не в автоматичному режимі серії про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ст. 125 КУпАП. Щодо цього вказує на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 24 липня 2020 року у справі 415/4540/20, яким скасовано зазначену постанову та закрито справу про адміністративне правопорушення, оскільки відсутні належні та допустимі докази факту порушення позивачем п.2.3.6 та 1.5 ПДР України. Отже, в силу принципу «плодів отруйного дерева», сформульованого в практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права, всі докази, отримані на підставі незаконної зупинки транспортного засобу РЕUGOT 206, номерний знак НОМЕР_1 , а саме: відеозаписи з відеореєстратора та бодікамер поліцейських, протокол про адміністративне правопорушення серії БД №293527 від 05 липня 2020 та постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №2781588 від 05 липня 2020 року, є недопустимими доказами.

Приводить доводи, відповідно до яких ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом РЕUGOT 206. Вказує про розбіжності встановленого часу зупинки транспортним засобом НОМЕР_2 , котрий зазначений в рапорті інспектора ОСОБА_2 (05 год. 12 хв.), відеозапису (vidео_2020-07-06_19-12-54) з відеорегістратора (05 год. 13 хв.), відеозапису № з нагрудної камери поліцейського DSJX300014_ВВ0014 (05 год. 10 хв.). При цьому в постанові по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №2781588 зазначено, що цей транспортний засіб рухався 05 липня 2020 о 06 год 47 хв. Ці обставини, на думку апелянта, свідчать про неналежність та недопустимість доказів у справі. Зауважує, що на відеозаписах з нагрудних камер поліцейських DSJX300014ВВ0014 та DSJX 300047 ВВ0047 не зафіксовані ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , таких як невідповідності поведінки обстановці та порушення мови. Також на відеозаписі № з нагрудної камери DSJX300014_ВВ0014 зафіксовано, що ОСОБА_1 погоджувалась пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я (запис з 4 хв. 30 сек. до 05 хв. 55 сек.), оскільки вважала огляд з використанням технічного засобу «Драгер» незаконним. При цьому, скориставшись правами особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вона неодноразово заявляла усні клопотання про ознайомлення з доказами наявності підстав для зупинки транспортного засобу та доказами вчиненого правопорушення. Однак, поліцейські проігнорували вищевказані (неодноразові) її вимоги та розцінили (інтерпретували) такі дії, як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я. Водночас, не можуть бути належними та допустимими доказами факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки пояснення писались поліцейським, а свідки лише розписувались в заповнених бланках. Письмові пояснення свідків адміністративного правопорушення без їх допиту у судовому засіданні є неналежними доказами (постанова ВС/КАС від 27 червня 2019 року у справі №560/751/17).

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги, пославшись на її вимоги, перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційне скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення БД № 293527 від 05 липня 2020 року, ОСОБА_1 , в цей день о 05.12 годині керувала транспортним засобом «Peugeot 206», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу з використанням газоаналізатора «Drager Alcotest» та у найближчому медичному закладі відмовилась у присутності двох свідків.

Всупереч доводам апелянта, даний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Зазначені в протоколі обставини підтверджуються дослідженими суддею суду першої інстанції відеозаписом, на якому зафіксовані обставини зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . У подальшому працівники поліції, виявивши у неї ознаки алкогольного сп`яніння, запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи у медичному закладі, на що вона не дала свою згоду, чим фактично відмовилась від такого огляду.

Апеляційний суд визнає, що поліцейські декілька разів пропонували ОСОБА_1 пройти зазначений огляд, та вона на одну з таких пропозицій вказала згоду на огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Втім жодних дій на проходження такого огляду не здійснила.

З цього приводу, на тотожні доводи захисника, суд в постанові, що оскаржується, зазначив, що інспектором було виконано вимоги ст. 266 КУпАП та запропоновано пройти ОСОБА_1 , як особі яка керувала транспортним засобом, огляд на стан сп`яніння на місці зупинки чи у медичному закладі, проте остання відмовилась (вчинювала дії розцінені як відмову) від проходження такого огляду в присутності свідків.

Окрім того, судом першої інстанції були проаналізовані відеозаписи з нагрудних відеокамер, якими зафіксовано, шо на вимогу пройти огляд на місці зупинки чи у найближчому медичному закладі, ОСОБА_1 , не надаючи однозначної відповіді, постійно вимагала пояснень причин зупинки. Дана поведінка була розцінена, як відмова від проходження огляду.

Окрім того, ці обставини зафіксовані у письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність безпосереднього допиту судом свідків, що були присутні при відмові ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, як на окрему підставі для скасування постанови, є безпідставними, оскільки ці докази не є вирішальними. В апеляційного суду відсутні підстави ставити під сумнів достовірність цих показань.

Апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доводи апеляційної скарги є тотожними з доводами, що були викладені в запереченнях та долучені в суді першої інстанції.

В постанові судді надані вичерпні відповіді на вказані заперечення.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу неправильного застосування суддею редакції статті 130 КУпАП, то з цими доводами погодитися неможна, виходячи з наступного.

З 01 липня 2020 року набув чинності Закону № 2617-VIIІ.

Разом з тим, Законом № 720-IX внесені нові зміни до Закону № 2617-VIIІ, а саме, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX:

- у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запровадив нову редакцію ст. 130 КУпАП і виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння;

- у пункті 2 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 171, який доповнивши КК України ст. 286-1 криміналізував відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані сп`яніння.

Принциповим у даному випадку є час набрання чинності Законом № 720-IX.

За загальним правилом Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим Законом, але не раніше дня його опублікування (ч. 5 ст. 94 Конституції України).

Закон № 720-IX опублікований у газеті «Голос України» № 110 03 липня 2020 року, однак у його положеннях мова йде про набрання ним чинності одночасно із Законом № 2617-VIIІ, тобто раніше дня його опублікування.

Проте з урахуванням положення нормам ч. 5 ст. 94 Конституції України, то слід вважати, що Закон № 720-IX набрав чинності 03 липня 2020 року, з дня його опублікування.

Оскільки по даній справі подія правопорушення мала місце 05 липня 2020 року, тобто після набрання чинності Закону № 720-IX, який скасував внесені зміни, як до КУпАП (статті 130 ) так і до КК України (статті 2861), тому підлягає застосуванню редакція статті 130 КУпАП, що діяла до 01 липня 2020 року.

Доводи захисника про відсутність доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом «Peugeot 206», д.н.з. НОМЕР_1 є надуманими, оскільки з наявних доказів вбачається, що саме вона перебувала за водійським сидінням цього транспортного засобу, відразу після його зупинки поліцейськими. У матеріалах справи відсутні дані про керування цим транспортним засобом іншою особою.

Всупереч доводам апелянта, не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП підстава зупинки транспортного засобу, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі відсутнє належне обґрунтування для застосування у цій справі доктрина «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree), адже апелянтом не наведено джерело доказів, яке є неналежним, та котрий здобутий із суттєвим порушенням прав та свобод ОСОБА_1 .

Наявність рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 24 липня 2020 року у справі 415/4540/20, яким суд скасував постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксованої не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2781588 від 05 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ст. 125 КУпАП, не спростовує висновок судді суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 іншого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо існування розбіжностей встановленого часу зупинки транспортного засобу «Peugeot 206», котрі зазначені в рапорті інспектора та відеозаписів з відеорегістратора до трьох хвилин, то апеляційний суд вважає, що це не тягне за собою визнання цих доказів недопустими.

Водночас посилання на постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №2781588 є безпідставне, оскільки Лисичанським міським судом Луганської області 24 липня 2020 року ця постанова була скасована.

Оспорювання в апеляційній скарзі перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, наявності у неї ознак алкогольного сп`яніння, як на підставу для закриття провадження у справі, є безпідставним, оскільки її було притягнуто за відмову від проходження огляду на стан такого сп`яніння, у встановленому законом порядку, а не за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування постанови судді та закриття провадження по справі відповідно до вимог п. 1 ст.247 КУпАП.

Керуючись п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 жовтня 2020 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за статтею ч. 1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає чинності негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф. Люклянчук