ПОСТАНОВА

КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

30 вересня 2020 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Журавель О.О., за участю особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Харченка С.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , з апеляційною скаргою захисника Харченка С.В., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 16 червня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок, з позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік.

Як вбачається з постанови суду та протоколу про адміністративне правопорушення водій ОСОБА_1 17.04.2020 року о «02» год. «35» хв. керував автомобілем «ВАЗ 21122», номерний знак НОМЕР_1 в м. Києві по вул. Д.Набережна/Княжий Затон в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу Drager Alcotest 6820, ARHK у присутності двох свідків. Результат тесту 1.02%,чим порушив п.2.9а Правил Дорожнього руху України, тобто скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із постановою Дарницького районного суду міста Києва від 16 червня 2020 року, вважаючи її необґрунтованою, та такою, що суперечить фактичним обставинам справи, захисник Харченко С.В., в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

На обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що матеріали справи не містять пояснень свідків та/або відео, що підтверджують факт керування ОСОБА_1 автомобілем. Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР. Матеріали справи не містять постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ПДД. Так, у своєму рішенні від 15.03.2019 ВС у справі №686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а правоохоронці можуть зупиняти авто, лише коли є факт правопорушення.

__________________________________

Унікальний номер справи:753/7160/20

Апеляційне провадження: 33/824/2734/2020

Суддя у першій інстанції - Лужецька О.Р.

Апелянт також вказує, що протокол про адміністративне правопорушення було складено з порушенням ст. 256 КУпАП.

По-перше, місце скоєння правопорушення працівниками поліції не встановлено. Без встановлення фактичного місця вчинення правопорушення, яке можливо ідентифікувати не можливо продовжувати розгляд справи відносно ОСОБА_1 .

По-друге, в протоколі відсутній підпис ОСОБА_1 в графі щодо роз`яснення прав та обов`язків. Також на відео долученому до матеріалів справи працівниками поліції проігнорована вимога, щодо роз`яснення прав та обов`язків ОСОБА_3 . Порушення цієї вимоги, на думку захисника, також має наслідком повернення протоколу про адміністративне правопорушення до відповідного уповноваженого органу задля усунення його недоліків.

По-третє, до матеріалів справи додано Рапорт працівника поліції в якому останній посилається на порушення ОСОБА_1 ПДР і складену відносно останнього постанову, а також стверджує, що автомобіль було евакуйовано на штрафмайданчик, однак ці дані в протоколі відносно ОСОБА_1 не зазначено, а матеріали справи не містять відповідних доказів.

На думку захисника невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону унеможливлює прийняття у справі законного й обґрунтованого судового рішення.

Таким чином, апелянти вважають, що при прийнятті постанови суддею було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, крім того було невірно досліджено докази, що наявні в матеріалах справи та не взято до уваги той факт, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника Харченка С.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши викладені в ній доводи, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова Дарницького районного суду міста Києва від 16 червня 2020 року скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Постанова судді про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення має бути обґрунтована достатніми і незаперечними доказами (сукупність даних протоколу про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, тощо).

Однак, при розгляді даної справи суддя всупереч вищевказаних вимог закону, не вжив достатніх заходів для належноїперевірки обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та фактично визнав ОСОБА_1 винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП без будь-якого судового розгляду, не дослідивши не тільки його пояснення і заперечення, а й тих незначних доказів, що містяться в матеріалах справи, не давши їм належну й об`єктивну оцінку.

Притягуючи ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, суддя виходив з тих обставин, що вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, однак, чим доводиться сам факт того, що водій ОСОБА_1 дійсно керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, суд в постанові не вказав.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є безпосереднє керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння, так само ухилення осіб, які керують транспортними засобами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування нею транспортним засобом і встановлення вказаного факту є обов`язковим при розгляді справи про адміністративне

В апеляційному засіданні ОСОБА_1 стверджував, що він не керував транспортним засобом. Пояснив, що це його автомобіль, але за кермом перебував ОСОБА_4 .

Це ж і підтвердили свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Так, допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що вони їхали з дачі на автомобілі, працівники поліції показали зупинитися, підійшли, сказали заглушити автомобіль, а ОСОБА_6 стали витягувати силою.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що вони відпочивали на дачі, вживалиалкоголь. Коли їхали назад в автомобілі на задньому сидінні будо три людини, ОСОБА_6 сидівпосередині, за кермом був ОСОБА_7 , він був тверезим, справа від нього ніхто не сидів. Потім їх автомобіль зупинила поліція і його попросили вийти з нього, а ОСОБА_6 витягли.

Апелянт також вказав, що фактично ОСОБА_1 було затримано працівниками поліції та застосовано до нього кайданки, а після чого було проведено примусовий огляд на стан сп`яніння не дивлячись на той факт, що ОСОБА_1 стверджував в присутності свідків, що він не керував автомобілем. При цьому, працівники поліції не пояснювали ОСОБА_1 за що саме його затримано і чому до нього застосовані спеціальні засоби (кайданки). При цьому, жодного протоколу затримання працівниками поліції не складалось.

При цьому, суд першої інстанції оцінив відеодокази працівників поліції та показання свідків які жодним чином не підтверджують факт керування ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та врахував їх при прийнятті судового рішення. Але притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Факт керування транспортним засобом також не був підтвердженим під час дослідження відео запису. На відео ОСОБА_1 заперечував факт керування транспортним засобом і працівники поліції цього не спростовували.

За таких обставин направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними, однак наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом ( рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року (стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини), тож, суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оскільки, керування особою транспортним засобом є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП, а керування самим ОСОБА_1 транспортним засобом в той період категорично заперечується, й нічим іншим, крім змісту самого протоколу про адміністративне правопорушення цей факт не підтверджується, виходячи з принципу презумпції невинуватості, неможливо встановити наявність цього елементу складу правопорушення, а, отже, й складу самого правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановити неможливо.

Отже, фактично, вина ОСОБА_1 у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є недоведеною та належним чином не підтверджена.

З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку, що суд першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не повній мірі врахував усі обставини справи, не дослідив усі подані докази, що призвело до прийняття невмотивованого рішення, а тому вважаю за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Харченка С.В., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 16 червня 2020 року - задовольнити.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 16 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок, з позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік, - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.О. Журавель