справа № 492/158/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2020 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Гусєвої Н.Д., при секретарі судового засідання Рябчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Арциз Одеської області клопотання Димченко К.Г ОСОБА_1 про долучення його у якості представника за довіреністю ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, працюючого менеджером з продажів ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛАЙФСЕЛЛ», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

встановив:

В провадженні Арцизького районного суду Одеської області знаходиться протокол серії АПР18 № 336382 від 28 січня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП.

До суду від ОСОБА_3 надійшло клопотання про залучення його у справу у якості представника за довіреністю ОСОБА_2 та відкладення розгляду справи на іншу дату, посилаючись на те, що він є представником ОСОБА_2 на підставі довіреності.

ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він не є адвокатом.

В судовому засіданні ОСОБА_2 клопотання про залучення ОСОБА_3 у справу у якості представника за довіреністю підтримав в повному обсязі.

Розглянувши клопотання, заслухавши ОСОБА_3 , думку ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимогст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право зокрема при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Згідно з нормами ст. 271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Повноваження адвоката на участь у розгляді справи підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника. Витяг засвідчується підписами сторін.

З вищевикладених норм вбачається, що захисником особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, може бути адвокат або інший фахівець у галузі права, повноваження якого підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги.

При цьому, Конвенція про захист прав людини і основних свобод, ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 року, передбачає право кожного обвинуваченого захищати себе особисто або використовувати правову допомогу захисника, вибраного ним на власний розсуд (стаття 6). У Міжнародному пакті про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року, ратифікованому Указом Президії Верховної Ради Української PCP від 19 жовтня 1973 року № 2148-VIII, зазначено, що держава повинна гарантувати кожному, чиї права і свободи порушено, ефективний засіб правового захисту, і таке право повинно встановлюватись судовим або будь-яким іншим компетентним органом, передбаченим правовою системою держави (стаття 2), та можливість вільного вибору обвинуваченим захисника (пункт 3 статті 14). «Основні принципи, що стосуються ролі юристів», прийняті восьмим Конгресом ООН з питань попередження злочинності і поводження з правопорушниками 27 серпня-07 вересня 1990 року, передбачають, що кожна людина має право звернутися до будь-якого юриста за допомогою для захисту і відстоювання своїх прав та захисту їх на всіх стадіях кримінального судочинства (принцип І); жодний суд чи адміністративний орган, в якому визнається право на адвоката, не відмовляється визнавати права юриста відстоювати в суді інтереси свого клієнта, за винятком тих випадків, коли юристу було відмовлено в праві виконувати свої професійні обов`язки відповідно до національного права і практики та цих принципів (принцип 19).

В рішенні Європейського суду з прав людини від 24 листопада 2011 року у справі «Загородній проти України», заява № 27004/06 суд зазначив, що особа, проти якої висунуті кримінальні обвинувачення, яка не бажає захищатись особисто, повинна бути в змозі скористатись юридичною допомогою за власним вибором (див. рішення від 16 квітня 2009 року у справі «Ханжевачкі проти Хорватії» (Hanzevadki v. Croatia), заява № 17182/07, п. 21, з подальшими посиланнями).

Проте це останнє право також не може вважатись абсолютним і таким чином, національні суди можуть не прийняти вибір особи, коли існують відповідні та достатні підстави вважати, що того вимагають інтереси правосуддя (рішення від 25 вересня 1992 року у справі «Круассан проти Німеччини» (Croissant v. Germany), п. 29, Series A № 237 B) (п. 52 зазначеного рішення ЄСПЛ).

Таким чином, наведені міжнародно-правові акти передбачають право кожного обвинуваченого захищати себе особисто або через вільно вибраного ним на власний розсуд захисника з-поміж юристів, які можуть надати ефективний правовий захист. Ці положення міжнародно-правових актів щодо права фізичної особи на захист від обвинувачення відтворені у положеннях частини першої статті 59 Конституції України, які закріплюють право кожної фізичної особи на правову допомогу і право вільного вибору захисника з метою захисту від обвинувачення.

Разом з тим, Конституційний Суд України у рішенні № 1-23/2009 від 30 вересня 2009 року зробив наступний висновок про те, що положення ч. 2 ст. 59 Конституції України «для ... надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура» в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що особа під час допиту її як свідка в органах дізнання, досудового слідства чи дачі пояснень у правовідносинах з цими та іншими державними органами має право на правову (юридичну) допомогу від обраної за власним бажанням особи в статусі адвоката, що не виключає можливості отримання такої допомоги від іншої особи, якщо законами України щодо цього не встановлено обмежень.

При вирішенні питання про наявність у фахівців у галузі права повноважень на здійснення захисту в справах про адміністративне правопорушення суду належить також з`ясовувати, яким саме законом їм надано право брати участь у таких справах як захисникам. Інші фахівці в галузі права мають діяти у межах спеціального закону, який на даний час не прийнятий, тим самим законодавець обмежив участь таких осіб у якості захисника чи представника, які діють на праві довіреності та мають лише юридичну освіту.

Таким чином, за відсутності спеціального закону інші фахівці в галузі права не можуть приймати участь як захисники в справах про адміністративні правопорушення.

На підтвердження своїх повноважень на право представляти інтереси ОСОБА_2 , який притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 надано суду довіреність від 11 лютого 2020 року та копію диплому бакалавра про здобуття кваліфікації ступеня вищої освіти бакалавр за напрямом підготовки «Правознавство», за спеціалізацією комерційне та трудове право, однак будь-яких документів про те, що він має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю і за законом має право на надання правової допомоги, як це передбачено статтею 270 КУпАП, суду не надано.

Враховуючи викладене, а також поясненняОСОБА_3 , який в судовому засіданні пояснив, що він не є адвокатом та відсутність на день розгляду даного клопотання спеціального закону, який надавав би право іншим фахівцям у галузі права повноваження на здійснення захисту в справах про адміністративне правопорушення, зокрема на підставі довіреності та диплому бакалавра про здобуття кваліфікації ступеня вищої освіти бакалавр за напрямом підготовки «Правознавство», за спеціалізацією комерційне та трудове право, суд дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_3 про долучення його у справу у якості представника за довіреністю ОСОБА_2 є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки до клопотання не додано доказів, які б підтверджували його повноваження на участь у справі про адміністративне правопорушення в розумінні ст. ст. 270, 271 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 173, 221, 268, 270, 271 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

постановив:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про долучення його у справу у якості представника за довіреністю ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Арцизького районного суду Гусєва Н.Д.