ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 362/4020/20
Провадження 3/362/1595/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.09.2020 року суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Лебідь - Гавенко Г.М., розглянувши матеріали, що надійшли від Васильківського ВП ГУ НП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ФОП ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

16.07.2020 року ДОП Васильківського ВП складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР 18 № 208237 відносно ОСОБА_1 .

З протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР 18 № 208237 від 16.07.2020 року, 16.07.2020 року о 23год. 05 хв. ОСОБА_1 будучи власником розважального закладу «Cyber Life», розташованого за адресою в м. Василькові, вул. Декабристів,42-а не припинив роботу даного закладу, чим порушив пп.16, п.3 постанови КМУ № 392 від 20.05.2020 року.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вину не визнав, просив закрити провадження у справі через відсутність події та складу адміністративного правопорушення, яке йому інкриміновано, суду пояснив, що 16.07.2020 року , близько 22 год.00 хв. до закладу зайшли відвідувачі та він надав їм послуги розваг на годину, за що йому заплатили кошти. О 23 год.00 хв. заклад припинив працювати,після 22 год.00 хв нових відвідувачі він вже не впускав. На момент приходу працівників поліції світло та вивіска була вже вимкнена, він лише чекав коли дограють клієнти.

В своїх діях жодного правопорушення передбаченого ст. 44-3 КУпАП не бачить, а тому просить суд закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 переглянувши матеріали, дослідивши письмові докази, які містяться у матеріалах справи, суддя дійшов такого висновку.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 1 ст. 256 КУПАП України особа, яка складає протокол зобов`язана внести до протоколу серед іншого суть адміністративного правопорушення.

Суть порушення (об`єкт, суб`єкт, об`єктивна та суб`єктивна сторона), тобто хто вчинив, які саме вчинено дії, їх кваліфікуючі ознаки, наявність умислу.

Обов`язок внести ці відомості посадовою особою корелюється із правом особи знати в чому її звинувачують як складовою частиною конституційного права особи, яка притягається до відповідальності на захист та юридичну допомогу.

Згідно положень ст. 44-3 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Виходячи з основних принципів судочинства в Україні, в саме принципів змагальності сторін і свободи в наданні ними суду своїх доказів та в доведеності перед судом їх переконливості, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою ЄСПЛ поширює стандарти, установлені Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення зокрема, це справи "Лучанінова проти України" (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02), "Малофєєва проти Росії" (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04)заява № 36673/04), "Карелін проти Росії" (рішення від 20 вересня 2016 року, заява № 926/08). Ці стандарти полягають у тому, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певна особа має доводити в суді, а також суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки в такий спосіб неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом встановлено, що в протоколі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП, не зазначено, конкретного, чіткого та зрозумілого формулювання вчиненого ним правопорушення, враховуючи бланкетність цієї правової норми (через призму змісту Постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392) або через призму конкретного рішення органу місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, тобто які саме норми Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб"порушила особа, щодо якої розглядається питання про притягнення до відповідальності, та в чому конкретно полягають ці порушення, в той час як вказане є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченої ст. 44-3 КУпАП, яка є бланкетною і вимагає аналізу конкретної порушеної норми закону. Подібне прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому в рішеннях ЄСПЛ, згідно з яким закон повинен бути доступним і передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати можливість особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку. Крім того, особою уповноваженою на складання протоколу, не додано достатніх доказів на підтвердження вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Окрім того, до протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не подано будь - яких доказів того, що він є власником розважального закладу « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

. Зазначені обставини свідчать про відсутність доведеності складу адміністративного правопорушення, а також з огляду на приписи ст. 62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому, з урахуванням зазначеного, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події іскладу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 284 КУпАП постанова про закриття виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

З урахуванням, зазначеного вище, суддя дійшов висновку, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП необхідно закрити на підставі п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись статтями 44-3, 9, 245, 247, 283, 284, 285 КУпАП України, суддя,

п о с т а н о в и в::

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Суддя Г.М. Лебідь - Гавенко