Справа № 408/147/20-п
Провадження № 33/810/57/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду Чобур О.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Біловодського районного суду Луганської області від 03.03.2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 гривень,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з постановою, 01 січня 2020 року о 22-00 годині, ОСОБА_1 в смт Станиця Луганська Луганської області по вул. 5 Лінія, в порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, керував мопедом «SABUR» без реєстраційного номерного знаку з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці.

Від проходження всіх видів огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що судом не надано належної оцінки матеріалам справи та фактичним обставинам справи.

Посилаючись на Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зазначає, що його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу не утворює склад правопорушення, а є підставою для направлення його до закладу охорони здоров`я, що не мало місця в даному випадку.

Зазначає, що працівниками поліції він не був відсторонений від керування транспортним засобом, тимчасово затриманий та доставлений до органу поліції для складання протоколу.

Вказує, що відеозапис з місця події зафіксовано на мобільний телефон, а не на нагрудну камеру патрульного поліцейського, а тому вказаний відеозапис є неналежним доказом. Відповідно до відеозапису ознаки алкогольного сп`яніння у нього відсутні. У працівників поліції не було з собою відповідного сертифікованого обладнання для проведення огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до ст. 268 КУпАП він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, про те, що йому необхідно з`явитися до суду 03.03.2020 дізнався від працівників поліції, яким було доручено доставити його приводом, увечері 29.02.2020, а тому був позбавлений можливості користуватися юридичною допомогою та підготуватися до розгляду справи.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що вину в судовому засіданні не визнавав, а лише зазначив, що 21.12.2019 на Новий рік вживав спиртні напої, проте до адміністративної відповідальності його притягнуто не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а за відмови пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Фактично о 22 годині 01.01.2020 він був тверезий, ознак алкогольного сп`яніння при затриманні в нього не було.

ОСОБА_1 в судове засідання в апеляційний суд не з`явився, про час та місце слухання апеляційної скарги був повідомлений належним чином. В апеляційній скарзі просив розглянути справу без його участі.

Дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції повідомив ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи, а саме 19.02.2020, шляхом направлення на його адресу судової повістки, проте судова повістка не була вручена адресату у зв`язку із його відсутністю за вказаною адресою і була повернута поштою до суду. Натомість, суд не відклав судовий розгляд і не доклав зусиль щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про час і місце наступного судового розгляду, а одразу постановив ухвалу про привід останнього на 03.03.2020, не маючи для цього належних підстав.

Проте, апеляційний суд не вбачає в цьому випадку порушень права ОСОБА_1 на захист, оскільки в судовому засіданні 03.03.2020 він не заявляв клопотань про відкладення розгляду чи про залучення захисника до участі у справі.

Виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі сама по собі утворює склад правопорушення.

При цьому, невідсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом працівниками поліції не свідчить про його невинуватість.

Висновок суд про доведеність вини ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП апеляційний суд вважає правильним.

Разом з тим, призначаючи ОСОБА_1 покарання, суд припустився помилки, визначивши розмір штрафу в грошовій оцінці, що суперечить нормам КУпАП.

Відповідно до ст. 27 КУпАП, штраф є грошовим стягненням, що накладається на громадян, посадових та юридичних осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Частиною 1 статті 130 КУпАП розмір штрафу встановлено не в грошовій одиниці, а в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, зокрема, у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння - у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дійшовши висновку щодо вини ОСОБА_1 , суд мав визначитися з розміром штрафу в межах санкції частини статті саме в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, після чого вже зазначити грошовий еквівалент штрафу, натомість, суд призначив покарання, не зазначене в санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.

У зв`язку з викладеним, постанова суду підлягає безумовному скасуванню з ухваленням нової постанови.

На час апеляційного розгляду минув строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.7 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставини закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до Узагальненого науково-консультативного висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України від 07.11.2017 «Щодо встановлення вини особи під час закриття провадження про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності» поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тобто, під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється.

Враховуючи, що на момент апеляційного розгляду строки, передбачені статтею 38 цього КУпАП, закінчилися, апеляційний суд вважає за необхідне, скасувавши постанову суду першої інстанції, відповідно до вимог п.7 ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі, задовольнивши тим самим частково апеляційні вимоги.

Керуючись вимогами п.7 ст. 247, ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Біловодського районного суду Луганської області від 03.03.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Луганського

апеляційного суду О.В. Чобур