Справа № 503/1178/20
Провадження №3/503/574/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м. Кодима

Суддя Кодимського районного суду Одеської області Вороненко Д.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Кодимського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

25 липня 2020 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 398484, згідно змісту якого 25 липня 2020 року о 15.00 годині ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Добриня» (мотоблок) без номерного знаку по вул. Незалежності в смт. Слобідка перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що із показником 0,45 % підтвердив результат тестування на алкоголь «Драгер» № 356 проведений 25 липня 2020 року на місці зупинки транспортного засобу уповноваженою особою Національної поліції з використанням спеціального технічного засобу ALCOTEST 6820 прилад № ARLH-0165 з принтером DRAGER MOBILE PRINTER № ARLH-0167 в присутності двох свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , у зв`язку з чим ОСОБА_1 порушив пункт 2.9.(а) Правил дорожнього руху та тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, про місце і час розгляду справи була неодноразово своєчасно сповіщалася належним чином за адресую місця проживання зазначеною в його письмовому поясненні та протоколі про адміністративне правопорушення, який підписаний ОСОБА_1 без яких-небудь зауважень щодо зазначеної в ньому адреси його проживання (перебування). Клопотань про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 на адресу суду не надходило. Практика Європейського Суду з прав людини (зокрема, рішення «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року) наголошує, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. З аналізу постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №0870/8014/12 вбачається, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За перелічених вище обставин суд вважає, що неявка ОСОБА_1 на судовий розгляд не має поважних причин та свідчить про ухилення останнього від участі в судовому засіданні з метою створення штучних перешкод у розгляді справи, як обраний спосіб захисту. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції. У зв`язку з вище викладеним і у відповідності до вимог ст. 268 КУпАП та пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 суд вважає за можливе розглянути справу під час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справ в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю суд встановив наступне.

25 липня 2020 року ОСОБА_1 , під час керування транспортним засобом «Добриня» (мотоблок) без номерного знаку був зупинений працівниками Національної поліції на вул. Незалежності в смт. Слобідка.

В присутності свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 пройшов тестування на алкоголь за допомогою «Драгер» № 356 проведений 25 липня 2020 року на місці зупинки транспортного засобу уповноваженою особою Національної поліції з використанням спеціального технічного засобу ALCOTEST 6820 прилад № ARLH-0165 з принтером DRAGER MOBILE PRINTER № ARLH-0167, із результатом тестування 0,45 %, про що свідчить відповідний талон-чек тестування (а.с.2), а також письмові пояснення згаданих свідків (а.с.5-6).

При цьому, в письмових поясненнях свідки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від 25.07.2020 року (а.с.5-6) засвідчили, що в їх присутності ОСОБА_1 пояснив, що керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскільки перед тим випив алкогольний напій (пиво) в обсязі одного літра.

Крім того, сам ОСОБА_1 в своєму письмовому поясненні від 25.07.2020 року (а.с.5), згідно із якими останній визнав ту обставину, що керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та підтвердив, що за результатом огляду на стан сп`яніння в присутності двох свідків із застосуванням приладу «Драгер» останній показав показник 0,45 проміле.

Згідно пункту 7 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом МВС України та Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Відповідно до пункту 2.9.(а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином суд вважає, що в діянні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наявні ознаки передбачені частиною першою ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, постановою Кодимського районного суду Одеської області від 03.10.2019, за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення № 503/1771/19, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні 05.09.2019 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. Дана постанова набрала законної сили 14.10.2019.

В результаті зазначеного вище діяння ОСОБА_1 вчинене 25.07.2020 є повторно вчиненим протягом року та у зв`язку з цим підпадає під кваліфікацію ч.2 ст. 130 КУпАП.

У зв`язку з вище викладеним суд вважає, що вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні вказаного правопорушення повністю доказана, що підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1-2 ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Крім цього, ч.1 ст. 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» 2617-VIII від 22.11.2018 року, який набрав чинності 01.07.2020 року, внесені зміни до ст. 130 КУпАП та її викладено у такій редакції: «Керування суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції». Також даним законом доповнено ст. 286-1 КК України, а саме: керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. У зв`язку з чим відбулось фактичне посилення відповідальності за дане правопорушення шляхом його переведення з адміністративних до кримінальних.

В свою чергу 17.06.2020 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» 720-IX, який набрав чинності 03.07.2020, згідно п. 117 якого підпункт 4 пункту 1 розділу І Закону України 2617-VIII виключено (яким вносилися зміни до ст. 130 КУпАП), отже відновлена попередня редакція ст. 130 КУпАП «Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції».

Таким чином, суд зазначає, що стаття 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 2617-VIII.

З урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини, майнового стану, не знаходячи обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суд вважає необхідним застосувати до порушника за вчинення даного адміністративного правопорушення безальтернативне основне адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі передбаченому санкцією, а саме однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На час вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не мав права керування транспортними засобами, а відтак, до нього не може бути застосовано обов`язкове додаткове адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Крім цього, згідно вимог ст. 401 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. В свою чергу ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI передбачає, що ставка судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення встановлюються у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420,4 грн.

Керуючись ст. 8, 23-24, 27, 33-35, 401, 130 ч.2, 213, 221, 246, 251-252, 268, 280, 283-284 КУпАП, ст. 58 Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України у справі № 1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, пунктом 2.9. Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, пунктом 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, суд

постановив:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП і застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу, в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) грн.

Роз`яснити правопорушнику, що штраф має бути сплачений ним не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови, з наданням до суду в цей строк документа, який підтверджує його сплату. У разі несплати штрафу, постанову про його накладення буде звернуто для примусового виконання, а з порушника стягнуто подвійний розмір штрафу.

Стягнути зОСОБА_1 судовий збір, в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, через Кодимський районний суд Одеської області, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Д. В. Вороненко