Справа № 461/451/20 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 33/811/1189/20 Доповідач: Гуцал І. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Гуцал І.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника адвоката Нурієва А.Б., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Нурієва Артема Борисовича на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 7 квітня 2020 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 7 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ДСА України 420 гривень 40 копійок судового збору.

Згідно з постановою судді, 8 січня 2020 року о 10 год. 00 хв. на вул. Коперника, 11 у м. Львові водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови та координації рухів), від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився.

Дані дії ОСОБА_1 органом поліції кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 7 квітня 2020 року представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвокат Нурієв А.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Крім того, просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Галицького районного суду м. Львова від 7 квітня 2020 року.

В обґрунтування причин пропуску зазначає, що оскаржувана постанова була винесена у відсутності ОСОБА_1 , на момент звернення з апеляційною скаргою копію постанови судді ОСОБА_1 не одержав, докази отримання останнім вказаної постанови у матеріалах справи відсутні.

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що постанова судді місцевого суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки така не відповідає дійсним обставинам справи, а розгляд справи проведено із грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що на ОСОБА_1 суддею накладено стягнення за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, однак він жодного огляду на визначення такого стану не проходив. Таким чином дії ОСОБА_1 мали кваліфікуватись як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння.

Посилається на те, що в матеріалах справи відсутній акт огляду на стан сп`яніння, а також направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння, що свідчить про порушення інспекторами поліції процедури огляду щодо ОСОБА_1 . У зв`язку з наведеним, водій був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти відповідний огляд.

Крім того, ОСОБА_1 не відстороняли від керування транспортним засобом, що у сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП.

Вказує, що показання свідка про те, що ОСОБА_1 перебуває у стані сп`яніння можна також поставити під сумнів, а всі сумніви відповідно до ст. 62 Конституції України мають тлумачитися на користь особи. Також звертає увагу на те, що пояснення свідків надано не власноруч, а на бланках, ще й заповнено одним почерком.

З урахуванням наведеного, вважає, що винесена суддею першої інстанції постанова підлягає скасуванню.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його адвоката Нурієва А.Б., які підтримали подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був відсутній під час винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, копію такої постанови він отримав лише 7 серпня 2020 року, що стверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. З апеляційною скаргою представник останнього звернувся 13 серпня 2020 року.

З урахуванням наведеного, з метою забезпечення реалізації права особи на оскарження даної постанови відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, приходжу до висновку, що доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 є поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду в достатній мірі повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у даному випадку полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння.

Частиною 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року за № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735) визначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З наявних матеріалах справи, зокрема: письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також відеозапису з камер спостереження патрульних вбачається, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на визначення від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння за допомогою пристрою «Драгер» та у відповідному спеціалізованому медичному закладі.

Таким чином, працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою пристрою «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі.

Разом з тим, ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку у присутності двох свідків.

Таким чином, попри наявність у водія обов`язку пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського, особа також може відмовитися від його виконання. Оскільки ОСОБА_1 є водієм, а тому презюмується його знання Правил дорожнього руху, своїх обов`язків як водія, а також наслідків невиконання таких обов`язків.

З огляду на наведене, доводи адвоката Нурієва А.Б. про те, що працівники не надали ОСОБА_1 можливість пройти огляд на визначення стану сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і медичному закладі не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Крім того, не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 притягнуто суддею місцевого суду за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у формі керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Наведені доводи спростовуються тим, що як у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №275218 від 8 січня 2020 року, так і в оскаржуваній постанові вказано, що дії ОСОБА_1 кваліфіковано як порушення вимог п.2.5 ПДР, тобто саме як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння. Посилання ж на те, що в останнього були явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах з порожнини рота, порушення мови та порушення координації рухів, повністю узгоджується з вимогами ч. 3 розділу І Інструкції № 1452/735. Зокрема, огляд на стан сп`яніння проводиться лише за наявності в особи, яка керує транспортним засобом, відповідних ознак сп`яніння.

При цьому відображення в протоколі переліку ознак сп`яніння, наявних у ОСОБА_1 , лише підтверджує причину у зв`язку з якою поліцейські запропонували останньому пройти відповідний огляд.

Посилання адвоката Нурієва А.Б. на те, що, сумнівною є думка свідків з приводу перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, не береться до уваги суддею апеляційної інстанції, оскільки, як уже зазначалося, ОСОБА_1 вміняється не керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а відмова від проходження огляду на стан сп`яніння. Крім того, лише поліцейський, у якого виникли підстави вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння, ініціює проходження огляду на визначення такого стану. Свідки ж залучаються поліцейським лише під час проведення огляду або відмови від його проходження.

Доводи апелянта в частині того, що інспектором поліції не було складено акту огляду на стан сп`яніння, а також направлення водія на проходження такого огляду не беруться до уваги суддею апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ч. 10 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Згідно з даною Інструкцією, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції складається у тому випадку, коли особа має проходити огляд у закладі охорони здоров`я.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, у поліцейських не виникло обов`язку складати акт огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння чи направлення останнього для проходження відповідного огляду до медичного закладу.

Доводи адвоката Нурієва А.Б. в частині того, що відсутність відомостей про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом свідчить про недостатність підстав вважати, що такий перебував у стані алкогольного сп`яніння, носять характер припущення та є недостатніми для визнання протоколу про адміністративне правопорушення складеним з порушенням вимог законодавства, що до такого ставляться.

Інших доводів, які б підтверджували допущення суддею місцевого суду норм матеріального чи процесуального права особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, не наведено. Таких не здобуто й суддею апеляційної інстанції.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і наклав стягнення з урахуванням положень ст. 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є необхідним і достатнім та відповідає меті адміністративного стягнення. З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, відтак підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

поновити адвокату Нурієву Артему Борисовичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Галицького районного суду м. Львова від 7 квітня 2020 року.

Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 7 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу його адвоката Нурієва Артема Борисовича - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Гуцал І.П.