Справа № 409/1656/20
Провадження №3/409/503/20
П О С Т А Н О В А

"12" жовтня 2020 р. Білокуракинський районний суд Луганської області

Суддя Білокуракинського районного суду Луганської області Титов А.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Білокуракинського ВП ГУНПУ в Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Білокуракинського районного суду Луганської області з Білокуракинського ВП ГУНП України в Луганській області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №217039 вбачається, що ОСОБА_1 12.07.2020 року о 00:45 годині у смт Білокуракине по вул. Центральній, 80, керував мопедом «Ventus» без номерного знаку, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місті зупинки відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Дії ОСОБА_1 посадовою особою Білокуракинського ВП ГУНП в Луганській області кваліфіковані за частиною 1 статті 130 КУпАП.

До протоколу додані пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та диск із відеозаписом.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, слід зазначити наступне.

Однією з підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння визначається ст. 266 КУпАП, Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду" від 17 грудня 2008 року № 1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

За положеннями вказаних нормативних актів, оглядові підлягають лише водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водієм, згідно пункту 1.10 Правил дорожнього руху України є особа, яка керує транспортним засобом.

В судовому засіданні ОСОБА_1 - особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснив, що 12.07.2020 року він був у барі в смт Білокуракине, де вживав алкогольні напої. В подальшому, ОСОБА_1 зателефонував ОСОБА_4 та попросив останнього підвести його додому на мопеді. Через деякий час ОСОБА_1 вийшов на вулицю, де побачив, що працівники поліції зупинили ОСОБА_4 , та запитували останнього кому належить мопед, на якому він рухався. ОСОБА_1 пояснив працівникам поліції, що мопед належить йому, після чого, працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого він відмовився, пояснюючи, що він мопедом не керував.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_1 ) пояснив, що 12.07.2020 року у вечірній час він знаходився за місцем свого мешкання, йому зателефонував ОСОБА_1 та попросив підвезти його на мопеді додому. ОСОБА_4 сів на мопед та поїхав на зустріч до ОСОБА_1 . Через деякий час працівники поліції зупинили ОСОБА_4 , в цей час до них підійшов ОСОБА_1 , на питання працівників поліції кому належить мопед ОСОБА_4 , відповів, що мопед належить ОСОБА_1 , після чого працівники поліції почали складати стосовно ОСОБА_1 адміністративний протокол.

Судом досліджено додані до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписи відеореєстратора поліцейського патрульного автомобілю та нагрудної камери працівника поліції.

Із поданих суду відеоматеріалів неможливо встановити особу, яка керувала транспортним засобом на момент його зупинки.

Крім того, слід звернути увагу на те, що постановою Білокуракинського районного суду Луганської області від 06.08.2020 року адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 направлявся на доопрацювання до Білокуракинського ВП ГУНП в Луганській області саме через те, що на доданому до матеріалів справи відео не відображені дії працівників поліції з моменту після зупинки транспортного засобу та до моменту пропозиції ОСОБА_1 пройти медичний огляд.

Проте, вищевказані недоліки Білокуракинським ВП ГУНП в Луганській області не усунуті.

З письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також не вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 керував мопедом на момент зупинки працівниками поліції.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що він був запрошений працівниками поліції в якості свідка при складенні адміністративного протоколу, проте пояснити хто керував транспортним засобом на момент зупинки він не може, оскільки був залучений працівниками поліції до складання адміністративного протоколу вже після моменту зупинки транспортного засобу.

Таким чином, в матеріалах адміністративної справи відсутні докази того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , керував на момент зупинки працівниками поліції транспортним засобом мопедом «Ventus», або будь-яким іншим транспортним засобом, оскільки матеріали справи відеозаписи, пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 факт такого керування не підтверджують, а пояснення свідка ОСОБА_4 та самого ОСОБА_1 факт керування останнього транспортним засобом спростовують.

Також, відповідно до ч.1 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами й щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами.

Так, зупинивши транспортний засіб та запідозривши у водія стан сп`яніння поліцейський повинен окрім питання проведення огляду на стан сп`яніння вирішити питання про унеможливлення керування транспортним засобом водієм у стані сп`яніння.

Відповідно до пункту 2 Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1102 з послідуючими змінами, поліцейським у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене частинами першою-четвертою статті 130КУпАП проводиться тимчасове затримання транспортного засобу.

Однак, в матеріалах справи відсутні відомості щодо тимчасового відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Інші докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130КУпАП в матеріалах справи відсутні

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У силу ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із ч. 3 п. (b) ст. 31 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів від 1969 року, ратифікованої Україною 14.05.1986, поряд з контекстом договору враховується наступна практика його застосування, яка встановлює угоду учасників щодо тлумачення. Крім того, відповідно до статті 32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі за текстом - Конвенція) питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, частиною 1 статті 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до частини 2 статті 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями частини 3 статті 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02).

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

А згідно рішення у справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Виходячи з практики застосування Європейським судом статті 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні, як і значно перевищує мінімальний розмір штрафу, визначений частиною 2 статті 52 КК України, а також передбачає обов`язкове позбавлення права керування транспортним засобом.

Пунктом 1 статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі статті 62 Конституції України та керуючись статями 7, 251, 247, 280, 283, 284, 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною 1 статті 130 КУпАП, закрити в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанову може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Білокуракинський районний суд Луганської області протягом 10днів з дня винесення постанови.

Суддя Білокуракинського

районного суду Луганської області А. О. Титов