ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2020 Справа №607/17056/20

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Сливка Л.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли від Тернопільського відділення поліції відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , інваліда другої групи загального захворювання ,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Уповноваженою особою Тернопільського відділення поліції Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області28 липня 2020 року стосовно ОСОБА_1 складено протокол серії АПР18 № 716186 про адміністративнеправопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення .

У зазначеному протоколі вказано , що " 17.07. 2020 р. близько 16 год. гр. ОСОБА_1 за місцем свого проживання , перебуваючи у нетверезому стані , у квартирі по АДРЕСА_1 , вчинив насильство в сім`ї відносно дружини ОСОБА_2 , психологічного та фізичного характеру, а саме висловлювався нецензурними словами ображав і принижував, шарпав за верхній одяг та штовхав , словесно погрожував фізичною розправою, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП» .

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснивши, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, своєї вини у вчиненні адмінпорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення не визнав, пояснивши, що ні 17 липня 2020 року , ні будь коли не вчиняв ніякого насильства стосовно дружини ОСОБА_2 . Він є інвалідом другої групи. Вони із дружиною похоронили сина, через це дружина постійно у стресовому стані, провокує сварки та конфлікти.

У судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила, що ніяких претензій до чоловіка ОСОБА_1 не має, щодо написання заяви у поліцію та своїх письмових пояснень від 17 липня 2020 року зазначила , що їх не підтримує, заперечує, причиною написання заяви проти ОСОБА_1 слугував її неврівноважений емоційний стан внаслідок тяжкого збігу сімейних обставин через смерть сина . Між ними сталася сварка, однак, чоловік щодо неї неправомірних дій не вчиняв .

При цьому, за частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого .

Натомість пояснення ОСОБА_1 про невчинення вказаних дій наданими до суду та дослідженими у суді матеріалами справи про адміністративне правопорушення не спростовані .

Так, у наданих до суду адміністративних матеріалах , окрім протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 716186 від 28 липня 2020 року, наявні заява та письмові пояснення ОСОБА_3 від 17 липня 2020 року, які нею самою у судовому засіданні заперечені.

За наведених обставин , протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний судом належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів , які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами .

За таких обставин суд приходить до висновку про те , що будь-які належні та допустимі докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 17 липня 2020 року домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_4 відсутні як у адміністративних матеріалах так само й не встановлені судом .

При цьому відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

Вимогами ч. 1 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна, необережна) дія чи бездіяльність, яку посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до приписів статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Вимогами ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із вимогами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Тобто усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

При цьому, приписами п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суддя приходить до висновку про те , що поза розумним сумнівом допустимими та достатніми доказами не доведено вини ОСОБА_5 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, томупровадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за вказаною статтею підлягає до закриття у зв"язку із відсутністю в його діях події і складу зазначеного адміністративного правопорушення .

Керуючись частиною 1 статті 173-2, пунктом 1 частини 1 статті 247, статтями 278- 280, 283-285 , 287-290 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя ,

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження закрити у зв"язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення .

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка