КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУНС 369/212/20 Постанова винесена суддею Омельченко М.М.
Справа № 33/824/3795/2020
Категорія: ч. 5 ст. 184 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю: ОСОБА_1 , захисника Борисенка О.В., потерпілого ОСОБА_2 та його представника Моценка О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2020 року в справі про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 2 від 14 грудня 2019 року, ОСОБА_4 не виконала розпорядження голови Києво-Святошинської РДА Київської області від 23 січня 2019 року №51 «Про встановлення способу участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої ОСОБА_5 та спілкуванні з нею» (далі-розпорядження), чим порушила ст.ст. 141, 158 Сімейного Кодексу України, а саме: відмовила у побаченні з дитиною.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, тому постановою від 17 лютого 2020 року закрив провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2020 року та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП України.

За доводами апеляційної скарги судове рішення є необґрунтованим, немотивованим належним чином та таким, що не відповідає вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП, оскільки судом не було з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, порушено його процесуальні права, оскільки не повідомлено про розгляд справи, а також не дотримано процедуру розгляду, передбачену ст.ст. 279, 281 КУпАП.

В основу своїх висновків, як зазначає ОСОБА_2 , судом покладено пояснення ОСОБА_1 , яким не надано належної оцінки. При цьому, не взято до уваги той факт, що розпорядженням визначено графік спілкування батька з дитиною, якого він 14 грудня 2019 року і дотримувався. Однак, прибувши 14 грудня 2019 року разом з головним спеціалістом сектору з питань профілактичної роботи служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської РДА Київської області (далі-служба у справах дітей) ОСОБА_6 за місцем проживання дитини, не зміг з нею зустрітися, оскільки двері йому не відчинили, на зустріч дитину не вивели, ОСОБА_1 в телефонному режимі співробітнику служби у справах дітей повідомила, що дитина разом з нею відсутня в Україні, що не відповідало дійсності. Таким чином, ОСОБА_1 , знаючи про наявність розпорядження, його рекомендації щодо днів та часу відвідування дитини, розуміючи бажання і намагання батька приймати участь у спілкуванні та вихованні дитини у відповідності до порядку, визначеного у розпорядженні, свідомо залишила будинок у день та години, саме коли батько повинен був зустрітися з дитиною. Доказів об`єктивних причин відсутності доньки вдома вранці 14 грудня 2019 року ОСОБА_1 суду не надала, в своїх поясненнях фактично підтвердила ту обставину, що зустріч батька з дитиною 14 грудня 2019 року не відбулася без поважних причин, що свідчить про невиконання ОСОБА_1 рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини і вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі також посилається на те, що судом його заява від 05 листопада 2019 року використана в перекрученому сенсі, оскільки, звертаючись до служби у справах дітей з такою заявою, він повідомив про неможливість з об`єктивних причин виконати розпорядження щодо спілкування з дитиною в другу неділю жовтня (13 жовтня 2019 року) та четверту неділю жовтня (27 жовтня 2019 року). В той же час, ОСОБА_1 чинила перешкоди щодо його зустрічей з донькою в першу та третю суботи жовтня, відповідно 05 та 19 жовтня 2019 року, тому в жовтні 2019 року він жодного разу не зустрівся з дитиною. При цьому, судом безпідставно були враховані пояснення ОСОБА_1 про те, що нею ні 14 грудня 2019 року, ні будь-коли не чинилися перешкоди у його зустрічі з дитиною, які відбуваються за домовленістю заздалегідь, оскільки розпорядженням № 51 від 23 січня 2019 року не передбачено зустрічі дитини з батьком за домовленістю, отже ОСОБА_1 ухиляється від виконання розпорядження.

Крім того, ОСОБА_2 звертає увагу на те, що в постанові суд зазначає ім`я дитини - ОСОБА_7 , що не відповідає дійсності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 також просить поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження, посилаючись на поважність причин пропуску цього строку, оскільки він не викликався та не був присутній під час ухвалення оскаржуваного рішення, а з матеріалами справи та змістом постанови ознайомився лише 17 серпня 2020 року.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2 та його представника на підтримку доводів апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, заслухавши заперечення ОСОБА_1 та захисника щодо апеляційного прохання, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду, з огляду на те, що справу розглянуто без повідомлення ОСОБА_2 про час і місце розгляду справи та його участі, копію постанови він отримав 17 серпня 2020 року та апеляційну скаргу подав до суду 27 серпня 2020 року, підлягає поновленню, проте апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,

284 КУпАП.

Зазначені вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 суддя місцевого суду дотримав, оскільки дослідив наявні в ній докази, вислухав позицію особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і надавши усім доказам об`єктивну оцінку, дійшов до правильного висновку про достатність підстав для закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, обґрунтувавши своє рішення тим, що в справі відсутні докази, які б доводили, що ОСОБА_1 не виконує рішення органу опіки і піклування щодо визначення способів участі у вихованні доньки ОСОБА_7 з батьком ОСОБА_2 .

Так, згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За диспозицією ч. 5 ст. 184 КУпАП невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини, тягне за собою адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до положень КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється в межах тих обставин, які викладені в протоколі.

Зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення, як це передбачено вимогами ст. 256 КУпАП, зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів справи, 09 січня 2020 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області на розгляд надійшов протокол про адміністративне правопорушення № 2 від 14 грудня 2019 року щодо ОСОБА_4 з додатками, за результатами розгляду якого 17 лютого 2020 року суддею винесено постанову про закриття провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення, складений він був 14 грудня 2019 року головним спеціалістом сектору з профілактичної роботи служби у справах дітей ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 184 КУпАП стосовно ОСОБА_4 , а суть адміністративного правопорушення в ньому викладена наступним чином: « ОСОБА_4 не виконала розпорядження голови Києво-Святошинської РДА Київської області від 23.01.2019 № 51 «Про встановлення способу участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої ОСОБА_5 та спілкуванні з нею», чим порушила ст.ст. 141, 158 СК України, відмовила у побаченні з дитиною».

Отже, в протоколі про адміністративне правопорушення, всупереч вимогам ст. 256 КУпАП, не наведено місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, тобто не вказано конкретних обставин правопорушення, які б свідчили про невиконання ОСОБА_3 розпорядження та порушення прав ОСОБА_2 .

Згідно з усталеною судовою практикою ЄСПЛ (рішення від 30 травня 2013 року у справі «Малофєєва проти Росії», рішення від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії») у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

До того ж, за змістом протоколу, складався він у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а відомості в протоколі про те, що ОСОБА_4 відмовилася від надання пояснень, підписання та отримання протоколу, не відповідають дійсності, що встановлено під час апеляційного розгляду. Таким чином, указаний протокол складений з істотним порушенням вимог ст. 256 КУпАП та процесуальних прав ОСОБА_3 , передбачених ст. 268 КУпАП.

Крім того, до протоколу долучені: розпорядження від 23.01.2019 № 51, за змістом якого визначено участь батька - гр. ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановлено йому наступний графік спілкування з дитиною: перша, третя субота та друга, четверта неділя щомісяця з 09 години до 19 години; зобов`язано батька дотримуватися режиму харчування, відпочинку, навчання та розвитку дитини, а матір - не перешкоджати батькові брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею; заява ОСОБА_2 від 05 листопада 2019 року, в якій, звертаючись до начальника ССДС Київо-Святошинської райдержадміністрації та повідомляючи про те, що він перебував за межами України в період з 08 по 15 жовтня та з 24 по 27 жовтня, тобто в жовтні 2019 року не зустрічався з донькою ОСОБА_7 , просив скласти протокол та притягнути до адміністративної відповідальності за порушення рішення органу опіки.

Між тим, заява ОСОБА_2 не містить жодної інформації щодо конкретної події правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, (місце, час вчинення і суть), як не містить такої інформації і протокол про адміністративне правопорушення, який є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Дійсно, за письмовими поясненнями ОСОБА_1 , які знаходяться в матеріалах справи і долучені вже на стадії судового розгляду, остання повідомила про обставини, які відбувалися саме 14 грудня 2019 року, зазначивши про те, що не перешкоджає зустрічі малолітньої дитини ОСОБА_7 з її батьком ОСОБА_2 ; 14 грудня 2019 року о 8 год. 50 хв. ОСОБА_2 з`явився без домовленості та попередження, але на той час їх не було дома у зв`язку з приготуванням до дня народження дитини; до цього моменту остання зустріч з дитиною у батька була 18 вересня 2019 року.

Такі пояснення ОСОБА_1 суддя місцевого суду оцінив в сукупності з іншими доказами у справі. А з огляду на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та складений з істотним порушенням процесуальних прав ОСОБА_1 , заява ОСОБА_2 не містить інформації про невиконання ОСОБА_1 розпорядження, суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстав для закриття провадження в справі щодо ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 184 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

При цьому, в апеляційній скарзі не наведено жодного доводу на спростування таких висновків судді в постанові. Твердження апелянта про доведеність вини ОСОБА_1 у невиконанні рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини, а саме в тому, що ОСОБА_1 14 грудня 2019 року без поважних причин відмовила батьку ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною протягом часу з 09 до 19 години, є непереконливими, оскільки, як вже зазначалося, за вимогами КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та в межах, установлених протоколом про адміністративне правопорушення; обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу; в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тих обставин, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, і вказані ним обставини не зазначені безпосередньо в протоколі, а за змістом ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Доводи апеляційної скарги про те, що в справі відсутній протокол судового засідання та диск з фіксацією судового розгляду, не заслуговують на увагу, оскільки вимоги ст. 281 КУпАП, на які посилається апелянт, стосуються протоколу та порядку його ведення при розгляді справи про адміністративне правопорушення колегіальним органом (ст.ст. 214, 215 КУпАП) і не мають відношення до розгляду справ відповідними судами (суддями). Положеннями КУпАП не передбачено ведення протоколу судового засідання та фіксування судового розгляду технічними засобами.

Разом із цим,описка в постанові, зокрема у прізвищі дитини, на що також звертає увагу ОСОБА_2 , не є підставою для скасування судового рішення та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Враховуючи наведене, вважаю, що постановлене в справі щодо ОСОБА_1 рішення про її закриття, є законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_2 строк апеляційного оскарження постанови судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2020 року, якою провадження в справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 184 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко