ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2020 Справа №607/15958/20

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Надія Михайлівна, розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , пенсіонер,

за ч. 1 ст.164-16 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №401946 від 17 вересня 2020 року, ОСОБА_1 17 вересня 2020 року близько 19 години 50 хвилин, перебуваючи в квартирі по АДРЕСА_1 , здійснила продаж розведеного спирту в пластиковій тарі, ємкістю 0,25 літра ОСОБА_2 за кошти в розмірі 50 грн. Вказаними діями ОСОБА_1 займалась видом господарської діяльності, щодо якої є спеціальна заборона, встановлена законом.

У судове засідання 05 жовтня 2020 року о 10 год. 45 хв. ОСОБА_1 не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що відповідно до ст. 268 КУпАП не перешкоджає розгляду справи в її відсутності.

Для вирішення питання про те, чи було вчинено дане правопорушення, та чи винна ОСОБА_1 у його вчиненні, судом досліджено наявні у справі докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №401946 від 17 вересня 2020 року, зміст якого викладено вище;

-рапорт дільничного офіцера Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції Микитіна Н. від 17 вересня 2020 року, згідно з яким 17 вересня 2020 року о 19 год. 50 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи в квартирі по АДРЕСА_1 , здійснила продаж розведеного спирту в пластиковій пляшці, ємкістю 0,25 літра ОСОБА_2 за кошти в розмірі 50 грн. Вказаними діями ОСОБА_1 займалась видом господарської діяльності щодо якої є спеціальна заборона, встановлена законом;

-письмові пояснення ОСОБА_1 від 17 вересня 2020 року, згідно з якими 17 вересня 2020 року о 19 год. 50 хв. вона перебувала у своїй квартирі по АДРЕСА_3 . В подальшому до неї прийшли працівники поліції та виявили факт здійснення продажу розведеного спирту громадянину ОСОБА_2 за суму 50 грн. та надання йому пластикової пляшки. Однак, під час перебування працівників поліції вказаного факту щодо вилучення пластикової пляшки, ємкістю 0,25 літра та її продажу ОСОБА_2 , не було;

-постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ГАА №123010 від 17 вересня 2020 року, згідно з якою 17 вересня 2020 року о 19 год. 50 хв. ОСОБА_2 по вул. Чалдаєва, 9/62 у м. Тернополі придбав прозору речовину із різким запахом алкоголю (розведений спирт), ємкістю 0,25 літра у громадянки ОСОБА_1 за суму 50 грн.;

-письмові пояснення ОСОБА_2 від 17 вересня 2020 року, згідно з якими 17 вересня 2020 року о 19 год. 50 хв. він придбав у ОСОБА_1 по вул. Чалдаєва, 9/62 у м. Тернополі пластикову пляшку, ємкістю 0,25 літра, а саме прозору речовину із різким запахом алкоголю (розбавлений спирт) за суму 50 грн.

Будь-які інші докази в матеріалах справи відсутні.

Частиною 1 статті 164-16 КУпАП передбачено відповідальність за зайняття видами господарської діяльності, щодо яких є спеціальна заборона, встановлена законом, за відсутності ознак діяння, передбаченого Кримінальним кодексом України.

Диспозиція статті 164-16 КУпАП носить бланкетний характер, тобто охоронюваних законом правил поведінки вона не встановлює, а спрямовує до інших актів законодавства, котрі визначають відповідні правила, на порушення яких існує заборона.

Отже, у кожному конкретному випадку повинно бути встановлено, які саме спеціальні заборони покладено на особу відповідно до яких конкретно нормативних актів, та які з цих заборон порушено особою, яка притягується до адміністравтиної відповідальності.

Відповідно до п."а" ч. 3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Згідно зі ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення, серед іншого, зазначається час вчинення і суть адміністративного правопорушення.

Отже, виходячи з вимог Конвенції, практики Європейського суду та положень КУпАП, формулювання неконкретного обвинувачення в адміністративній справі розглядається, як порушення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, надані докази, встановлено, що протокол не містить посилання на нормативний акт, яким встановлено заборону продажу розведеного спирту, та порушення норми якого інкримінується особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Крім цього, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164-16 КУпАП, (в частині зайняття видами господарської діяльності, щодо яких є спеціальна заборона, встановлена законом) може бути лише суб`єкт господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Натомість, як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №401946 від 17 вересня 2020 року, ОСОБА_1 17 вересня 2020 року близько 19 години 50 хвилин, перебуваючи в квартирі по АДРЕСА_1 , здійснила продаж розведеного спирту в пластиковій тарі, ємкістю 0,25 літра ОСОБА_2 за кошти в розмірі 50 грн.

Наявні в матеріалах справи докази не свідчать про здійснення ОСОБА_1 на постійній основі господарської діяльності, щодо якої є спеціальна заборона, встановлена законом.

До загальних ознак господарської діяльності закон відносить не тільки факт надання послуг за винагороду, а й систематичність таких дій, їх самостійний та ініціативний характер, що і становить суть господарської діяльності.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №3 "Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності" під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Однак, у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності на постійній основі, систематично, три і більше разів, за винагороду.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/ 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, у тому числі, й закріпленій у статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідна позиція Конституційного Суду України узгоджується з правовими позиціями Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зокрема, в рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», Європейський Суд зазначив, що презумпція невинуватості насамперед є процесуальною гарантією у кримінальних справах, але сфера застосування цього принципу значно ширша: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. Презумпція невинуватості є одним із аспектів справедливого судового розгляду.

Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без наявних інших доказів, які б підтверджували обставини, викладені у ньому, не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у зайнятті нею видами господарської діяльності, щодо яких є спеціальна заборона, встановлена законом, не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, судом не встановлено жодного прямого доказу, на підставі якого суд міг би беззаперечно встановити, що ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164-16 КУпАП.

З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164-16 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 164-16, 247, 280, 283, 284, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164-16 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяН. М. Сташків