ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/2088/19Головуючий у 1-й інстанції Митражик Е.М.
Провадження № 33/817/109/20 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ст.124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І. з участю особи, притягнутої до адмінвідповідальності, - ОСОБА_1 та його представника Чернецького В.І., потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , працюючого в СФГ " ОСОБА_3 ", за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Гусятинського районного суду Тернопільської області щодо нього від 26 лютого 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, 124, ч.1 ст.130 КУпАП, та у відповідності до ст.36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в дохід державного бюджету в розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 29.11.2019 року о 17:00 год. по одній із вулиць м. Копичинці Гусятинського району Тернопільської області, керуючи автомобілем марки ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп"яніння, не обрав безпечної швидкості руху, не був уважним на дорозі, не врахував дорожньої обстановки та здійснив наїзд на ОСОБА_2 , внаслідок чого останній було завдано матеріальні збитки у вигляді пошкодженого одягу, після чого покинув місце ДТП. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 (а), п.2.10 (а), п. 2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена статтями 122-4, 124 та ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову в цій частині скасувати за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Вказує, що інспектор поліції ОСОБА_4 необґрунтовано зазначила у протоколі порушення ним саме пункту 12.1 ПДР України, оскільки дорожньо-транспортна пригода мала місце в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості із-за туману, а тому дії підпадають під ознаки п.12.2 та 12.3 ПДР України, однак місцевий суд на дану обставину уваги не звернув.

Зокрема зазначає, що потерпіла ОСОБА_2 всупереч її показанням, які вона надавала в суді першої інстанції, рухалася в попутному напрямку руху автомобіля на відстані 1 метр від правого краю по проїзній частині дороги, а не по обочині та на зустріч транспортному засобу. При цьому, як зазначає апелянт, він рухався зі швидкістю 40-50 км/год, однак був туман, темна пора доби та неосвітлена вулиця, а потерпіла була одіта в синю куртку та чорні штани, у зв"язку з чим він не встиг застосувати гальмування, внаслідок чого зачепив пішохода правим дзеркалом заднього виду.

Стверджує, що поліцією не було встановлено загальну видимість з місця водія в напрямку руху і спроможність виявлення пішохода на дорозі (конкретну видимість пішохода), не встановлено відповідність вибраної водієм швидкості руху у даній дорожній обстановці та можливість уникнення наїзду на пішохода. При цьому ні судом, ні інспектором поліції не було зроблено спроб проаналізувати, як у даній дорожній обстановці повинен був діяти пішохід ОСОБА_2 та він, як водій.

Вказує, що з цього приводу стороною захисту було заявлено клопотання в суді першої інстанції про призначення експертизи, однак місцевий суд всупереч п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення" спрощено підійшов до судового розгляду, чим допустив його однобічність.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник Чернецький В.І. не з"явилися, однак подали до суду заяви, в яких вони підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_1 та просили розглянути справу у їх відсутності.

Окрім того, в судове засідання не з"явилася і потерпіла ОСОБА_2 , однак остання у телефонному режимі повідомила апеляційний суд, що не заперечує щодо розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 у її відсутності та просила залишити рішення місцевого суду без змін, у зв"язку з чим вважаю за необхідне розглянути справу у відсутності останніх.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Оскільки апелянтом в апеляційній скарзі порушується питання щодо перегляду постанови місцевого суду лише в частині ст.124 КУпАП, тому вважаю за можливе апеляційний розгляд за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника Чернецького В.І. на постанову судді Гусятинського районного суду Тернопільської області щодо нього від 26 лютого 2020 року здійснювати лише в частині визнання його винним за ст.124 КУпАП.

За змістом ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Однак, на думку судді суду апеляційної інстанції, ні органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ні місцевим судом цих вимог закону у повній мірі дотримано не було.

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками поліції відносно ОСОБА_1 складено протокол серії ОБ №052442 від 29 листопада 2019 року за ст.124 КУпАП у зв"язку з тим, що він, не дотримуючись Правил дорожнього руху, зокрема п.2.3 (б) та п.12.1, 29.11.2019 року о 17:00 год. по одній із вулиць м. Копичинців Гусятинського району Тернопільської області, керуючи автомобілем марки ВАЗ д.н.з. НОМЕР_2 , будучи неуважним на дорозі та не врахувавши дорожньої обстановки, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , заподіявши їй матеріальні збитки у вигляді пошкодженого верхнього одягу.

Згідно з п.2.3 (б) ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п.12.1 Правил під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Разом з тим, необхідною умовою виконання вимог вказаних пунктів є наявність у водія технічної можливості об"єктивно встановити перешкоду та з урахуванням фактору часу в умовах раптового виникнення перешкоди адекватно відреагувати.

Так, згідно з п.4 розділу 4 ПДР України щодо обов"язків і прав пішоходів, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а за можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертальні елементи для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху.

Однак, ні працівники поліції на місці події, ні місцевий суд під час розгляду справи не надали оцінки діям пішохода ОСОБА_2 , яка в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, рухаючись по узбіччю, будучи при цьому одягнутою в темний одяг, не виділила себе, зокрема не мала на зовнішньому одязі світлоповертальних елементів для своєчасного її виявлення іншими учасниками дорожнього руху, що є порушенням вказаного вище пункту Правил дорожнього руху.

За обставинами справи, встановленими в суді апеляційної інстанції, водій ОСОБА_1 не міг заздалегідь передбачити порушення ПДР України іншим учасником дорожнього руху - пішоходом ОСОБА_2 , яка раптово була помічена ним в неосвітленому місці проїзної частини, та намагався уникнути наїзду шляхом гальмування.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, який у своїй постанові від 18 жовтня 2019 року (справа №352/342/17) зазначив, що ДТП сталася внаслідок необережних дій пішохода, який у темну пору доби на неосвітленій ділянці дороги, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння та будучи одягненим у темний одяг, як учасник дорожнього руху, не виділив себе на дорозі для своєчасного виявлення іншими учасниками дорожнього руху, переходив проїзну частину в недозволеному місці, не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху. При цьому пішохід порушив вимоги пунктів 4.4; 4.7; 4.8; 4.14 Правил дорожнього руху України.

Виходячи з викладеного приходжу до висновку, що дії водія ОСОБА_1 вимогам п.2.3 (б) та п.12.1 ПДР не суперечать, оскільки в умовах дорожньої ситуації, яка була створена пішоходом, він не міг будь-якими односторонніми діями запобігти ДТП.

В матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які об"єктивні докази того, що водій ОСОБА_1 в дорожній ситуації, яка склалася, рухався без дотримання вимог п.2.3 (б) та п.12.1 ПДР, при цьому судом не встановлено, що ОСОБА_1 перевищував дозволену в межах населеного пункту швидкість, а саме 50 км/год., тому вважаю, що наїзд на пішохода не є наслідком його свідомих дій з перевищення швидкості руху чи неналежної уваги під час руху, а був обумовлений ситуацією, яку створив інший учасник дорожнього руху.

Працівник патрульної поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП, а також місцевий суд, який надавав оцінку наявним в матеріалах справи доказам, не врахували ці обставини та належним чином не встановили, що саме дії пішохода перебувають в причинному зв"язку з ДТП.

Оскільки в діях водія ОСОБА_1 не встановлено порушень ПДР і його дії не перебувають у зв"язку з наслідками, що настали, в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.294 КпАП України,суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Гусятинського районного суду Тернопільської обл. від 26 лютого 2020 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.122-4, ст.124 КУпАП, скасувати частково. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрити за відсутністю в його діях цього складу адміністративного правопорушення.

В решті рішення судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя