Справа № 354/97/20
Провадження № 33/4808/158/20
Категорія ст. 124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Повзло
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисника Лейбюка Василя Петровича, розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Лейбюка Василя Петровича, на постанову судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03.03.2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його захисник Лейбюк В.П. просять поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати як таку, що прийнята із порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного врахування всіх обставин справи, у зв`яжу із чим провадження по справі закрити через відсутність складу та події адміністративного правопорушення. Апелянти наголошують на тому, що ОСОБА_1 не був присутнім у судому засіданні під час розгляду справи по суті через зайнятість на роботі, копію постанови суду він отримав 10.03.2020 року, проте з 14.03.2020 року в Україні введений карантин, у зв`язку із чим просять поновити строк на апеляційне оскарження. Апелянти стверджують, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 не виїжджав на смугу зустрічного руху, оскільки через ожеледицю на дорозі, автомобіль зупинився на середині проїзної частини дороги, не пересікаючи суцільної лінії дороги, в той час, як автомобіль, який рухався назустріч, до моменту зіткнення, перетнув частково середину дороги дуже близько до автомобіля ОСОБА_1 , що на думку апелянтів, й стало причиною зіткнення. Апелянти стверджують, що через лід не було видно суцільної лінії по середині дороги. В обґрунтування своїх доводів посилаються на те, що на схемі ДТП не видно середини дороги, що унеможливлює, на думку апелянтів, зробити висновок про її перетин автомобілем ОСОБА_1 , виходячи й з того, що автомобіль ОСОБА_1 знаходився на відстані 3,5 метрів від протилежної обочини на проїзній частині дороги на ожеледиці. Вважають, що ОСОБА_1 не порушував ПДР України. На думку апелянтів, ОСОБА_1 не зміг забезпечити перевагу руху для зустрічного транспорту по гірських дорогах, через погодні умови (сніг та ожеледиця), рельєф місцевості (значний кут повороту та великий кут нахилу дороги), через відсутність попереджувальних знаків на даній дільниці дороги, як того вимагають п. 1.6 «Крутий підйом та п. 1.7 «Крутий спуск» ПДР України. Апелянти вважають, що ані умислу, ані необережної форми вини, під час руху по засніженій слизькій дорозі на крутому внутрішньому повороті вниз, в діях ОСОБА_1 немає. Водночас апелянти наголошують на тому, що судом не було розглянуто питання про призначення експертизи, незважаючи на прохання захисника. В обґрунтування невинуватості ОСОБА_1 в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні апелянти посилаються на розбіжності в частині порушення норм ПДР України, зокрема в протоколі зазначено про порушення п. 11.3 та п. 11.4 ПДР України, в той час як на зворотному боці схеми місця ДТП вказано про порушення п. 11.3 та 14.4 ПДР України. На думку апелянтів, зібраних у справі доказів не достатньо для встановлення причинного зв`язку між наявністю в діях ОСОБА_1 необережної форми вини з наслідками ДТП, що, в свою чергу, повинно трактуватись на користь невинуватості ОСОБА_1 . Апелянти вважають, що суд формально підійшов до перевірки фактичних обставин по справі, без висновку експерта та у відсутність ОСОБА_1 .

Потерпілий ОСОБА_2 подав заперечення на апеляційну скаргу в яких просив не поновляти ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та постанову суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що згідно схеми ДТП та фотознімків автомобіль під керуванням ОСОБА_1 знаходився повністю на зустрічній смузі. Розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 вважає законним, оскільки останній тричі не з`являвся у судові засідання суду першої інстанції без надання належних доказів про поважність причини неявки. Також вважає законним та обґрунтованим рішення судді в частині відхилення клопотання захисника про призначення експертизи, у зв`язку із наявністю достатньою кількістю доказів для прийняття рішення по суті. Звертає увагу суду на зміну ОСОБА_1 своїх показів, який одразу після вчинення ДТП частково визнав свою вину, проте у подальшому наполягав на своєї невинуватості у повному обсязі. Вказує на те, що його автомобіль важив близько 3-х тон та рухався в гору достатньо повільно, в той час як автомобіль ОСОБА_1 важив не більше 1 тони та рухався з гори донизу з великою швидкістю. Звертає увагу суду на те, що Яблуницький перевал має велику крутизну підйому, а тому він об`єктивно не міг побачити автомобіль ОСОБА_1 , який раптово з`явився на його частині дороги і вдарив його автомобіль в передню ліву частину, чим зсунув його автомобіль в кювет. Вказпне, на його думку, доводить той факт, що він рухався по своїй смузі дороги і був далеко він середини дороги та не перетинав роздільну лінію, в той час як автомобіль ОСОБА_1 після ДТП знаходився повністю на зустрічній смузі, що вбачається з фотознімків. Вважає пояснення ОСОБА_1 в частині того, що він рухався зі швидкістю 20 км/год. неспроможними, оскільки при такій швидкості автомобіль ОСОБА_1 не зміг би зсунути його автомобіль, який важив 3 тони, в кювет. Вказує на те, що сніговий покров на цій дільниці дороги становив не більше 1 см, а тому на дорозі вбачались сліди траєкторії руху двох автомобілів. Крім того, звертає увагу суду на те, що його автомобіль отримав значні механічні пошкоджень, в той час як автомобіль ОСОБА_1 отримав незначні пошкодження.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_1 28.12.2019 року о 08-30 год. в с.Лазещина, на Яблуницькому перевалі, керуючи автомобілем марки ''Renault Laguna'' д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, на слизькій ділянці дороги, не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху, та скоїв зіткнення з іншим транспортним засобом марки ''Ford Transit'' д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 11.3, п. 11.4 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Потерпілий ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

В судове засідання апеляційного суду з`явились: ОСОБА_1 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП та його захисник Лейбюк В.П., якому роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП. Клопотань не заявлено.

Під час апеляційного розгляду:

- ОСОБА_1 та його захисник Лейбюк В.П. підтримали доводи апеляційної скарги, просили провадження по справі закрити, оскільки вважають винуватим у вчиненні ДТП водія ОСОБА_2 , який міг передбачити на слизькій засніженій дорозі, рухаючись вгору, на зовнішньому крутому повороті, складні погодні умови та вжити заходів щодо неможливості зіткнення з автомобілем ОСОБА_1 , який рухався назустріч. Апелянти стверджують, що водій ОСОБА_2 частково, а саме двома боковими колесами свого автомобілю, пересік середину проїзної части дороги, чим посприяв зіткненню автомобілів.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, постанову місцевого суду - без змін, з наступних підстав.

Враховуючи те, що в державі запроваджено заходи запобігання поширенню коронавірусу COVID-19, що пов`язані з певними обмеженнями, виходячи з приписів ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в частині надання права на доступ до правосуддя, вважаю необхідним визнати апеляційну скаргу такою, що подана в строк.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Окрім цього, судове рішення повинно бути ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції в мотивувальній частині постанови повинен обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності конкретними доказами та вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого правопорушення.

Вказані вимоги закону були в повному обсязі дотримані судом першої інстанції під час прийняття судового рішення.

Вважаю, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 суд постановив рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 245, 280, 283 КУпАП, повно та всебічно встановив фактичні обставини правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з приписами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що знайшло своє відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Доводи апелянтів щодо спрощеного підходу до судового розгляду справи, так само як й доводи в частині того, що зібраних у справі доказів не достатньо для встановлення причинного зв`язку між наявністю в діях ОСОБА_1 необережної форми вини з наслідками ДТП, є неспроможні, оскільки сукупність досліджених судом доказів поза всяким розумним сумнівом підтверджує доведеність його вини у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Пункт 1.3 ПДР України, передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 11.3 ПДР України передбачає, що на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Порушення п. 11.3 ПДР України, внаслідок чого спричинено пошкодження транспортних засобів, передбачає відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Вважаю, що висновки суду про те, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 11.3 ПДР України, та про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є правильними, з зазначенням мотивів щодо спростування доводів сторони захисту в частині недоведеності вини ОСОБА_1 .

Так, приймаючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №216696 від 28.12.2019 року, згідно яких, ОСОБА_1 28.12.2019 року о 13-45 год в с. Лазещина на Яблуницькому перевалі, керував автомобілем марки «Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки на слизькій ділянці дороги, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Ford Transit» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 11.3, п. 11.4 ПДР України (а.п. 1).

Аналізуючи матеріали провадження, доходжу висновку, що саме водій ОСОБА_1 не вибрав безпечної швидкості руху з урахуванням погодних умов, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, порушивши п. 11.3 ПДР України, що призвело до зіткнення з транспортним засобом марки «Ford Transit» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку.

Крім цього, свої висновки про порушення водієм ОСОБА_1 правил безпеки дорожнього руху, суд першої інстанції обґрунтував даними схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 28.12.2019 року о 13-55 год., на якій відображені як розміщення двох транспортних засобів (учасників ДТП: «Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 (№1) та «Ford Transit» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 (№2)), так й характерні ознаки ділянки дороги в с. Лазещина на Яблуницькому перевалі, де відбулась дорожньо-транспортна пригода (а.п. 2).

Зі схеми місця ДТП вбачається, що рух на даній ділянці дороги здійснюється в двох напрямках по одній смузі для руху в кожному; дорожня розмітка відсутня; стан покриття проїзної частини - засніжене; відсутні дорожні знаки пріоритету, проте є дорожній знак, що позначений на схемі під №4; відображено й місце зіткнення автомобілів під №3.

Схема містить відповідні параметри замірів на проїзній частині, де відбулась ДТП, (а.п. 2), а саме:

-загальна ширина проїзної частини дороги становить 10.2 м;

-відстань від правих коліс автомобіля марки «Renault Laguna» становить 3.80 м та 4.10 м. до правого краю проїзної частини дороги;

-відстань від лівого заднього колеса автомобіля марки «Renault Laguna» до лівого заднього колеса автомобіля марки «Ford Transit» становить 3.50 м.

Враховуючи вказані дані, зокрема загальну ширину проїзної частини, яка становить 10.20 м, то відповідно кожна смуга для руху має ширину 5.10 м, а тому доходжу висновку, що ліва сторона автомобіля марки «Renault Laguna» перебуває на смузі зустрічного руху наступними чином: ліве заднє колесо на відстані 5.55 м від правого краю дороги, ліве переднє колесо - 5.85 м. від правого краю дороги.

Вказані відомості в частині розташування транспортних засобів на дорозі повністю узгоджуються з долученими до матеріалів провадження фотознімками, на яких, окрім іншого, міститься й час події - «28.12.2019 року о 14-22 год. - 14-23 год.» (а.п. 38-41).

Сумнівів щодо достовірності відображених на фотознімках зображень фактичним обставинам події не виникає, та жодних доказів їх фальсифікації стороною захисту не надано, а тому твердження апелянтів в частині недопустимості та недостовірності фотознімків як доказів у справі, не заслуговують на увагу, виходячи з приписів ст. 251 КУпАП, згідно яких, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з наведених у схемі місця ДТП даних про взаємне розташування транспортних засобів, а також з урахуванням габаритів автомобілю марки «Renault Laguna», загальна ширина якого без зовнішніх дзеркал заднього виду становить 1.750 м, що є загальновідомими фактами, які не потребують доказування, доходжу беззаперечного висновку про те, що ліва сторона транспортного засобу «Renault Laguna» знаходиться на зустрічній для нього смузі руху, що в свою чергу, поза всяким розумним сумнівом, свідчить про порушення водієм транспортного засобу «Renault Laguna» ОСОБА_1 правил щодо порядку руху транспортного засобу на ділянці дороги із двостороннім напрямком руху.

З протоколу судового засідання від 03.03.2020 року та з постанови суду вбачається, що в ході судового засіданні в суді першої інстанції було допитана в якості свідка водія транспортного засобу «Ford Transit» ОСОБА_2 , який повідомив наступне: 28.12.2019 року, тобто в зимову добу року, він керував автомобілем марки «Ford Transit» - мікроавтобусом, де в салоні автомобіля перебував його неповнолітній син, та рухався з невеликою швидкістю руху, близько 40 км/год., по належній йому смузі руху ближче до правого краю проїзної частини дороги. Близько 13-45 год. його автомобіль піднімався в гору по Яблунецькому перевалу. За повороту, на великій швидкості, вилетів легковий автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , та вдарив його автомобіль у бік ближче водійського колеса, внаслідок чого його автомобіль перекинуло в кювет на правий бік. Звернув увагу на те, що його автомобіля марки «Ford Transit» важить близько 2-х тон, проте в цей день його автомобіль мав певний вантаж, а тому вага його автомобіля дорівнювалась близько 3-х тон. Саме тому, що від сильного удару, спричиненого автомобілем ОСОБА_1 , його автомобіль відкинуло в кювет на правий бік, він вважав, що швидкість автомобіля ОСОБА_1 не може бути 20 км/год., як про це стверджує останній, виходячи з того, що автомобіль марки «Ford Transit» значно важчий від автомобіля марки «Renault Laguna», та при такий швидкості руху, автомобіль ОСОБА_1 не зміг би відкинути його транспортний засіб сильно вбік. Вважає, що швидкість руху автомобіля ОСОБА_1 була значно більшою. Наполягав на тому, що ДТП сталося з вини водія ОСОБА_1 , (а.п. 60-63).

Вказані пояснення повністю узгоджуються з поясненнями наданими ним працівникам поліції одразу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди (а.п. 8).

З пояснень ОСОБА_1 , наданих ним безпосередньо працівникам поліції одразу після вчинення ДТП, вбачається, що він пояснив наступне: «28.12.2019 року близько 13-30 год. він їхав донизу по Яблуницькому перевалу зі швидкістю руху 20 км/год., у зв`язку із поганими умовами погоди, сильним снігопадом та ожеледицею на дорозі, де на крутому повороті не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Ford Transit», що рухався йому на зустріч в гору. Стверджував, що саме він допустив зіткнення з вказаним автомобілем, у зв`язку із тим, що його автомобіль виїхав на зустрічну смугу через ожеледицю на дорозі. Після чого автомобіль марки «Ford Transit», якого він вдарив своїм автомобілем у водійські двері, з`їхав у кювет, в той час як його автомобіль проїхав ще декілька метрів та зупинився. Свою вину визнає частково, у зв`язку із тим, що вказана ДТП сталась внаслідок сильних снігових опадів та ожеледицю на дорозі, яку не усунули та не обслуговували жодні дорожні служби» (а.п. 7).

Між тим, в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 змінив свої пояснення та стверджував, що він не порушував жодних правил дорожнього руху, а тому, його вини у вчиненні ДТП немає, оскільки ДТП виникла внаслідок перевищення швидкості руху саме водієм ОСОБА_2 .

Вказані пояснення ОСОБА_1 розцінюю критично та вважаю їх способом захисту останнього, оскільки вони повністю спростовуються відомостями, що містяться у схемі місця ДТП в частині взаємного розташування автомобілів на проїзній частині відносно ширини проїзної частини дороги на цій ділянці, та наслідками у виді механічних пошкоджень отриманих двома транспортними засобами, зокрема: 1) у автомобіля марки «Ford Transit» пошкоджено: ліва передня водійська двері; ліве та праве передні колеса; бокова ліва двері; лобове скло; пошкодження правої сторони; 2) у автомобіля марки «Renault Laguna» пошкоджено: ліва фара, ліва частина бамперу, ліве крило (а.п. 2 зворіт).

Виходячи з наведеного, доводи апелянтів про те, що автомобіль марки «Renault Laguna» під керуванням ОСОБА_1 не рухався по зустрічній для нього смузі руху не є слушними.

Наведені докази та інші обставини, які встановлені в ході судового розгляду і проаналізовані судом першої інстанції в оскаржуваній постанові, повністю доводять винуватість ОСОБА_1 у тому, що він 28.12.2019 року о 13-45 год. в с. Лазещина на Яблуницькому перевалі, керував автомобілем марки «Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки на слизькій ділянці дороги, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Ford Transit» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічних пошкоджень, чим порушив п. 11.3 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В ході перевірки апеляційним судом фактичних обставин справи встановлено, що час події є 28.12.2019 року о 13-45 год., що підтверджується як протоколом про адміністративне правопорушення, схемою місця ДТП, так й поясненнями самих водіїв (а.п. 1, 2, 7, 8, 61). Між тим, в мотивувальній частині постанови, судом першої інстанції зазначено наступне «Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №216696 від 28.12.2019 р., ОСОБА_1 28.12.2019 р. о 08 год. 30 хв.» (а.п. 62), що розцінюю як явну очевидну описку, яка не впливає на доведеність вини ОСОБА_1 в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні.

Доводи сторони захисту про те, що судом першої інстанції в постанові від 03.03.2020 року час вчинення ДТП встановлено як - 28.01.2020 року, не заслуговують на увагу, оскільки зміст постанови суду в цій частині викладено наступним чином: «28.01.2020 року з Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області до суду надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП», при цьому, час вчинення ДТП зазначений в постанові саме 28.12.2019 року (а.п. 62).

Відхилення судом першої інстанції клопотання захисника про призначення експертизи, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Жодний доказ не має для суду заздалегідь визначеного значення, та матеріали провадження містили достатньо даних для прийняття рішення по справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 , не спростовують висновків суду першої інстанції про його винуватість у вчиненні ДТП, та не є порушенням вимог ст. 268 КУпАП в частині розгляду справи у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки ОСОБА_1 було належним чином повідомлено про час судового розгляду, а в судовому засіданні під час прийняття рішення безпосередньої був присутній його захисник Лейбюк В.П.

Більш того, під час апеляційного розгляду апелянтами не надано жодного доказу поважності причини неприбуття в судові засідання суду першої інстанції за умови, що ОСОБА_1 було своєчасно повідомлено про час та місце судового розгляду в суді першої інстанції.

Посилання апелянтів на порушення ПДР України з боку водія транспортного засобу марки «Ford Transit» ОСОБА_2 , неможливо перевірити під час апеляційного перегляду вказаної справи, оскільки розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи, в даному випадку відносно ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Отже, дійти висновку про винуватість у вказаній ДТП водія автомобіля марки «Ford Transit» ОСОБА_2 , можливо лише за умови складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення уповноваженою посадовою особою відносно нього, в той час як предметом розгляду вказаної справи про адміністративне правопорушення є наявність або відсутність складу адміністративного правопорушення в діях водія ОСОБА_1 .

В той же час, наявність або відсутність в діях іншого водія порушень ПДР України не спростовує та не впливає на правильність висновків суду про порушення ОСОБА_1 ПДР України.

Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події, а при винесенні постанови, суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.

Посилання в апеляційній скарзі на розбіжності в частині порушення ОСОБА_1 певних норм ПДР України, де в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено про порушення ним п. 11.3 та п. 11.4 ПДР України, в той час як на зворотному боці схеми місця ДТП вказано про порушення ним п. 11.3 та 14.4 ПДР України, не є безумовною підставо для скасування судового рішення, виходячи з того, що розгляд справи відбувається в межах висунутого обвинувачення, яке міститься лише у протоколі про адміністративне правопорушення.

Перевіривши сукупність доказів по справі, вважаю, що викладеними матеріалами справи поза всяким розумним сумнівом доведено факт порушення ОСОБА_1 саме п.11.3 ПДР України.

Проте, висновки суду про порушення ОСОБА_1 п. 11.4 ПДР України не підтверджені схемою місця ДТП, в частині наявності на вказаній ділянці дороги, щонайменше двох смуг руху в одному напрямку руху, а тому, висновок про порушення ОСОБА_1 саме цього пункту ПДР України є зайвим, разом з тим, такий факт не впливає на доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні ним п. 11.3 ПДР України, внаслідок чого виникла ДТП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 340 гривень, суддя дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, і обґрунтовано визначив вид та розмір адміністративного стягнення, виходячи з характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та санкції ст. 124 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, як про це наголошують апелянти в апеляційній скарзі, апеляційним переглядом не встановлено.

Постанова суду першої інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог та скасування постанови суду першої інстанції, немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника Лейбюка Василя Петровича, залишити без задоволення.

Постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03.03.2020 року щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло