Справа № 932/4368/20
Провадження №3/200/1972/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Литвиненко І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у м. Дніпрі справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та мешкає у квартирі АДРЕСА_1 , за ст. 44-3 КпАП України, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про вчинення адміністративного правопорушення серії ГП № 282607 від 11 квітня 2020 року, близько 00 години 15 хвилини 11 квітня 2020 року ОСОБА_1 , перебуваючи у громадському місці по вул. Панікахи, 15 у м. Дніпрі, знаходився без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема, респіратора чи захисної маски, у тому числі, виготовлених самостійно, чим порушив вимоги підпункту 1 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року за № 211, за що ст. 44-3 КпАП України передбачена адміністративна відповідальність.

ОСОБА_1 в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з`явився, письмових заяв та клопотань не надав.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку про закриття провадження по справі за наступних підстав.

Згідно із вимогами ст. 7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Так, відповідно до вимог ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки.

Відповідно до положень ст. 9 КпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Нормами ст. 251 КпАП України передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, що уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, перелік яких визначено у ст. 255 КпАП України.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справах "Малофєєва проти Росії" ("Malofeyeva v.Russia", рішення від 30.05.2013 року, заява N 36673/04) та "Карелін проти Росії" ("Karelin v.Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 року) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Постановою суду від 15 квітня 2020 року цю справу було повернуто на дооформлення до Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції для долучення до справи тих доказів, на підставі яких установлено особу правопорушника.

Повторно справа надійшла до суду 28 квітня 2020 року із витягом з бази даних «Армор» на ОСОБА_1 .

Адміністративна відповідальність за ст. 44-3 КпАП України настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами. Диспозиція норми ст. 44-3 КпАП України є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні правила щодо карантину людей, в даному випадку визначених Постановою КМУ. Так, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2», на усій території України з 12 березня 2020 року по 03 квітня 2020 року встановлено карантин.

Відповідно до вимог п.п. 1 п. 2 зазначеної Постанови у редакції від 04 квітня 2020 року, з 6 квітня 2020 року до 24 квітня 2020 року заборонено перебування в громадських місцях без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, у тому числі виготовлених самостійно.

Як вбачається із матеріалів справи, окрім протоколу про адміністративне правопорушення та витягу із бази даних «Армор», вона містить лише рапорт інспектора патрульної поліції взводу № 1 роти № 3 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Міняйло С.С. та копію протоколу про адміністративне затримання. Будь-яких інших документальних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КпАП України, матеріали справи не містять.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису. Відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні.

Не дивлячись на те, що інспектори патрульної поліції забезпечені, на виконання вимог Закону України «Про Національну поліцію», технічними засобами фіксації правопорушень, зокрема, нагрудними відеокамерами, до матеріалів справи не долучено, як доказ, відеозапис з місця події, яким би підтверджувався факт перебування ОСОБА_1 у громадському місці без засобів індивідуального захисту.

Сам протокол про адміністративне правопорушення свідчить про те, що до його складення свідки події правопорушення чи поняті не залучались, окрім рапорту, додатки до протоколу відсутні. Крім цього, у фабулі правопорушення не зазначено у якому саме громадському місці перебував ОСОБА_1 .

Рапорт інспектора патрульної поліції взводу № 1 роти № 3 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Міняйло С.С., яким і складено протокол про адміністративне правопорушення, доказом вчинення ОСОБА_1 правопорушення не є, оскільки ОСОБА_2 , як посадова особа Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області, має певну юридичну зацікавленість у результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення судом.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає те, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Згідно із приписами ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Внаслідок того, що пояснення особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення не можуть бути доказами вчинення адміністративного правопорушення, а саме по собі описання у протоколі обставин вчинення адміністративного правопорушення не є доказом вчинення такого без належних та допустимих доказів останнього, що зібрані і долучені до матеріалів справи у встановленому законом порядку, приходжу до висновку про недоведеність події правопорушення, а відтак і про закриття провадження у справі.

У зв`язку із цим, провадження у справі підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КпАП України в діях ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 9, 14, 44-3, 247, 251, 266, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КпАП України.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку особою, щодо якої її винесено у десятиденний строк з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суддя І.Ю. Литвиненко