ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3466/20Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М.
Провадження № 33/817/145/20 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч.1 ст.164 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І. розглянувши 28 квітня 2020 р. в м. Тернополі з участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , такого, що не працює

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 26 березня 2020 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу із стягненням в дохід держави однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 лютого 2020 р. було виявлено факт здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності, а саме торгівлею з автомобіля марки " Volkswagen Passat" номерний знак НОМЕР_1 продуктами харчування та засобами гігієни без реєстрації як суб"єкта господарювання (дата припинення підприємницької діяльності - 02 лютого 2017 р.).

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 надіслав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування поданої апеляції апелянт зазначає, що строк на апеляційне оскарження рішення місцевого суду він не пропустив, оскільки останній день строку на апеляційне оскарження рішення суду припадав на 05 квітня 2020 р., який є вихідним днем, останнім днем строку являється 06 квітня 2020 р., коли і була подана скарга.

Наголошує, що всупереч вимогам ст. 254 КУпАП протокол №13 про адміністративне правопорушення від 20 лютого 2020 р. складений із значним порушенням строку, тобто через 8 днів з моменту встановлення особи, яка вчинила правопорушення, та через три дні з моменту складення Акту про проведення фактичної перевірки.

При цьому звертає увагу на те, що ст. 164 КУпАП передбачає відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без отримання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди),

Водночас зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено обставин вчинення адмінправопорушення, а саме кому і в якій кількості було реалізовано товари. Не надано доказів систематичності дій особи, у відношенні якої складено протокол, що є обов"язковою ознакою господарської діяльності та наявність мети - отримання прибутку; відсутні прізвища та адреси свідків, які могли б підтвердити обставини вчинення правопорушення; вони не перевірені та не доводяться сукупністю належних та допустимих доказів.

Відповідно вважає,що протокол про адміністративне правопорушення від 20.02.20 не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Його пояснення, як зазначає апелянт, щодо визнання ним вини, місцевим судом були невірно інтерпретовані, а визнання вини особою, наголошується у скарзі, не звільняє суд від обов"язку встановити обставини, які підлягають доказуванню.

Окрім того, йому не було роз"яснено право на захист, що в кінцевому рахунку призвело до неповного розуміння своїх прав та обов"язків.

Заслухавши доповідь судді, доводи особи, що притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу і просив суд скасувати постанову суду першої інстанції, закривши провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушення, перевіривши матеріали справи в межах наявної апеляції та доводи, викладені в ній, вважаю її такою, яка задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Строк на апеляційне оскарження рішення місцевого суду з наведених апелянтом підстав, з якими погоджується суддя апеляційного суду, не є пропущеним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади і звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується.

Дане право людини і громадянина зафіксоване і в Конвенції про захист прав та основоположних свобод, де зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи і кожен, чиї права та свободи, визначені в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ст. 245 КУпАП регламентує, що завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Суб`єктом відповідальності в даному випадку є суб`єкт господарювання.

Під господарською діяльністю в ст. 3 ГК України розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Разом з тим, відповідно до п. 14.1.36. ст. 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу, і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Таким чином, з диспозиції ч. 1 ст. 164 КУпАП вбачається, що адміністративна відповідальність за дане правопорушення настає в разі провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

В даній справі орган, що склав протокол, цих вимог закону дотримався.

Доводи апелянта про недоведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення у зв`язку з відсутністю вагомих доказів на підтвердження його вини, на думку суду, не можна вважати переконливими.

Під час розгляду справи судом досліджувалися докази для з`ясування обставин справи, тобто судом були вжиті заходи для всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин та реалізації права ОСОБА_1 на захист, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення №13 від 20.02.20 апелянту були роз"яснені його права, передбачені ст. 268 КУпАП, в тому числі право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, в чому він і розписався.

Таким чином, вважати, що під час розгляду справи були порушені права ОСОБА_1 , підстав немає.

Доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема: письмовими поясненнями самого правопорушника, який в день вчинення ним правопорушення, а саме 12.02.20, не заперечував того, що здійснював продаж товарів з автомобіля марки "Volkswagen Passat" номерний знак НОМЕР_1 продуктами харчування та засобами гігієни без реєстрації як суб"єкта господарювання.

Ці ж обставини він підтвердив і у судовому засіданні місцевого суду, зазначивши, що торгівлю здійснював кілька разів на тиждень: щовівторка, щосереди, щочетверга та щоп"ятниці.

Вина ОСОБА_1 доводиться також протоколом про адміністративне правопорушення №13 від 20.02.20, згідно з яким ОСОБА_1 12 лютого 2020 р. по вул. Сахарова, 2 у м. Тернополі здійснював господарську діяльність, а саме з автомобіля марки "Volkswagen Passat" номерний знак НОМЕР_1 торгував продуктами харчування та засобами гігієни.

Зі змісту всіх цих доказів, зокрема пояснень самого правопорушника, не вбачається будь-яких заперечень з приводу здійснення ним продажу продуктів харчування та засобів гігієни на постійній основі, зокрема у час та місці, яке було виявлено контролюючими органами 12.02.20 по вул. Сахарова, 2 м. Тернополя.

В своїх поясненнях останній зазначив, що здійснював торгівлю систематично, без відповідної ліцензії, що є об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КУпАП.

Отже, посилання у апеляційній скарзі на те, що в діях ОСОБА_1 відсутня така ознака правопорушення, як систематичність, при виявлених обставинах суд вважає обумовленими позицією захисту.

Окрім того, апелянтом не надано жодних доказів на підтвердження у нього будь-яких підстав здійснення ним торгівельної діяльності, його статусу підприємця, наявності у нього відповідної ліцензії тощо, тобто доказів на спростування висновків, наведених в постанові суду.

Відповідно до ст. 1 ч.1 Закону України «Про підприємництво» підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

Враховуючи наведені норми закону, фактичні обставини справи, проаналізувавши здобуті в судовому засіданні докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 164 ч.1 КУпАП.

Той факт, що протокол про адміністративне правопорушення № 13 від 20 лютого 2020 р., як зазначено у скарзі, не відповідає вимогам ст. 254 КУпАП, оскільки складений із значним порушенням строку, не є таким порушенням, яке б беззаперечно свідчило про необхідність безумовного скасування рішення суду.

Це ж стосується і інших доводів апеляційної скарги, яка не містить посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду або викликали б сумніви в об`єктивності досліджених судом матеріалів. Не здобуто таких і в процесі апеляційного перегляду провадження. За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.

Керуючись статтями 289, 293, 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 26 березня 2020 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу із стягненням в дохід держави однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.,? без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя