Провадження №3/263/3473/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області Томілін О.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Центрального відділу поліції ГУ НП в Донецькій області, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №019682 від 20.08.2020 ОСОБА_2 20.08.2020 о 13 год. 50 хв., знаходячись за адресою: м. Маріуполь, пр. Металургів, 64, на Центральному ринку т.м.№287, знаходився без засобу індивідуального захисту (маски), відсутність державної реєстрації потужності, чим порушив правила щодо карантину людей, а саме постанову Кабінету Міністрів України №641 та розпорядження міського голови №206. Дії ОСОБА_3 кваліфіковані поліцією як вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

ОСОБА_2 до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вину у інкримінованому правопорушенні не визнав, зазначив, що засіб індивідуального захисту (маску) зняв, коли поряд не було покупців, справу просив закрити.

Матеріали даної справи також містять: рапорт ДОП ЦВП ГУНП в Донецькій області Толмачова О., письмові пояснення ОСОБА_3 , складені ДОП ЦВП ГУНП в Донецькій області Толмачова О., які не містять підпису самого ОСОБА_3 , копію паспорту та особистої медичної книжки ОСОБА_3 , копію виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_4 , копію трудового договору від 10.03.2020, укладеного між ТОВ «Світ сухофруктів» в особі директора ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_2 приймається (наймається) на роботу у ТОВ «Світ сухофруктів» на посаду менеджера із збуту, відеозапис з нагрудної бодікамери працівника поліції, з якого вбачається, що поліцейський підійшла до торгового місця, за яким знаходився чоловік без захисної маски, однак жодного покупця біля прилавку не було, продаж товару не здійснювався.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Працівники поліції у протоколі посилаються на порушення ОСОБА_6 постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Разом з тим, як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення ВАБ № 019682 від 20.08.2020, працівники поліції описуючи нормативно-правовий акт, яким заборонено дії, вчинені ОСОБА_6 , не зазначили конкретного посилання на частину та пункт нормативно-правового акту, який встановлює певну заборону. Таким чином, фабула події адміністративного правопорушення, викладена в протоколі, не містить чіткого посилання на правові норми, а отже при складанні протоколу про адміністративне правопорушення порушені приписи ст. 256 КУпАП.

Диспозиція ст. 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Так, диспозиція зазначеної статті є бланкетною, тобто такою, де закріплюється лише загальні ознаки правила поведінки, а для встановлення ознак, яких бракує, слід звертатись до положень іншого нормативного акта іншої галузі права. Бланкетна диспозиція містить правила поведінки в найзагальнішій формі, відсилаючи суб`єкта реалізації до інших правових норм.

Тобто, посилання на спеціальну норму закону є обов`язковим, та за відсутності посилання на конкретний нормативний акт, яким передбачено правило поведінки та порушене особою, відповідальність не настає.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Правовими положеннями ч.1 ст. 12 вищевказаного Закону передбачено, що сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що органом місцевого самоврядування, за порушення чиїх рішень особа притягається до адміністративної відповідальності, є міська рада.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 59 вищевказаного Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 8 ст. 59 вищевказаного Закону сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Аналіз вищевказаних правових норм вказує, що Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено 2 владних суб`єктів:

1) сільські, селищні, міські ради, які є органами місцевого самоврядування;

2) сільський, селищний, міський голова, який є головною посадовою особою територіальної громади.

Порівняльний аналіз даних суб`єктів вказує на те, що сільській, селищний, міський голова наділений повноваженнями видавати розпорядження, однак дані розпорядження не є рішеннями органу місцевого самоврядування в розумінні Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Компетенція прийняття рішень органу місцевого самоврядування належить виключно сільській, селищній, міській раді.

Крім того, відповідно до п. 45 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття у межах, визначених законом, рішень з питань боротьби зі стихійним лихом, епідеміями, епізоотіями, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність. Тож вищевказаний Закон встановлює імперативну норму, що прийняття таких рішень є виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад.

Протокол щодо ОСОБА_3 містить посилання на порушення ним вимог розпорядження міського голови м. Маріуполя № 206 від 22.06.2020.

З огляду на вищенаведені норми права, розпорядження міського голови не є рішенням органу місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, а тому порушення цього розпорядження не є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП.

Крім того, у протоколі не конкретно зазначено, у чому саме полягало вчинення інкримінованого правопорушення, чи ОСОБА_2 знаходився біля торгового місця без засобів індивідуального захисту, чи здійснював торгівлю. У протоколі зазначено що ОСОБА_2 знаходився на Центральному ринку м. Маріуполя т.м.№287 без засобів індивідуального захисту та без державної реєстрації потужності. Однак, не зрозуміло, що саме має на увазі поліцейський під державною реєстрацією потужності. Якщо мова йдеться про провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, то суд зазначає, що відповідальність за дане правопорушення передбачена статтею 164 КУпАП, а саме: ч.1 ст. 164 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Тобто, фабула протоколу серії ВАБ №019682 від 20.08.2020 не містить чіткого зазначення правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 .

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» ЄСПЛ підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Аналогічна правова позиція також викладена у постанові Донецького апеляційного суду від 09.07.2020 у справі № 263/3882/20.

За таких обставин суддя вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, за обставин, вказаних у протоколі, не доведена поза розумним сумнівом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів із дня її винесення.

Суддя О.М.Томілін