Справа № 161/6205/20 Провадження №33/802/521/20 Головуючий у 1 інстанції:Рудська С. М.
Категорія:ч.1 ст.130 КпАП України Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

судді - Гапончука В.В.,

за участю

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 Шумського Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 липня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого директором ПАТ «Електротермометрія», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 130 КпАП України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Постановою суду стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок судового збору.

ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, 07.04.2020 року о 22.30 годині на 129 км а/д М-19, в порушення вимог п. 2.9 «а» ПДР України, керував квадроциклом BRPOutlander 1000, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі. Вважає вказане рішення незаконним, оскільки судом не досліджено і не з`ясовано всіх обставин справи, що мають істотне значення для її вирішення, не надано належної оцінки доказам у справі, а тому постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства.

Вказує на те, що судом не повинно було б братися до уваги показання свідка ОСОБА_3 , так як він є безпосередньо тим поліцейським, який складав протокол про адміністративне правопорушення і він є зацікавленою особою в результаті справи. Також до уваги не можна брати висновок огляду на стан сп`яніння, так як даний лікар ОСОБА_4 не мов право проводити даний огляд. Відповідно до п.18 Акту медичного огляду, останній передбачає два обстеження первинне та через 20 хвилин, що не було дотримано та є порушенням процедури огляду.

Щодо свідків, які записані в протоколі про адміністративне правопорушення, то їх на відеозаписах немає, а суд першої інстанції відмовив його захиснику у клопотання щодо їх допиту.

Вказує, що 01.07.2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощеного досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018року № 2617-VIII. Отже, відповідно до вказаного закону, ст.130 КпАП України втратила чинність. А тому вважає, що на підставі п.6 ч.1 ст.247 КпАП України провадження підлягає скасуванню, так як вказане судове рішення прийняте на підставі скасованого акту і не може залишатись законним

Суд апеляційної інстанції, вислухавши думку особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Шумського Б.А., які просили постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.7 КпАП України, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно положень статтей 245, 252, 280 КпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п.44 рішення по справі « ОСОБА_5 та Світлана Поліщук проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

На думку апеляційного суду, вказаних вимог закону при розгляді справи місцевий суд дотримався не у повному обсязі.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №207049 від 07.04.2020 року о 22.30 годині на а/д М-19 129 км, керував квадроциклом BRPOutlander 1000, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9А Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.1).

Відповідно до висновку № 24 результату медичного огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, виданого КНП «Рожищенська центральна районна лікарня» від 07.04.2020 року ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с.3). Даний огляд лікарем був проведений візуально.

На неодноразові виклики суду апеляційної інстанції в судові засідання в якості свідка не з`являвся лікар ОСОБА_4 . А тому, апеляційний суд був позбавлений можливості з`ясувати та перевірити відомості зазначені в акті медичного огляду і відповідно зробити висновок про достовірність та правильність результатів такого огляду.

Крім того ОСОБА_2 вказав про те, що свідки, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, при його складанні та на місці зупинки транспортного засобу присутні не були.

Одна, суд першої інстанції,вказані твердження жодним чином не перевірив та не спростував, лише формально перелічивши докази.

Так дані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , письмові пояснення яких відсутні в матеріалах справи, судом першої інстанції не викликались, їхні пояснення до матеріалів справи не витребовувались та не долучались.

Як встановлено в ході розгляду справи апеляційним судом, свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є працівниками поліції, що підтверджується поданими захисником деклараціями.

Пунктом 6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС та МОЗ від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція) передбачено, що огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Беручи до уваги вище викладене, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним та допустимим доказом в розумінні ст.251 КпАП України. Проте, суд першої інстанції на вказані положення КпАП України, Інструкцій та викладені обставини уваги не звернув, і відповідно прийшов до передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю суд враховує наступне.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

В даній ситуації ОСОБА_1 повністю заперечив вчинення ним адміністративного правопорушення та вказав на низку порушень при складенні протоколу, що відповідно до статті 251 КпАП України може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Беручи до уваги вищенаведене, апеляційний суд позбавлений можливості з`ясувати всі обставини справи щодо наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 липня 2020 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України та накладення на нього адміністративного стягнення за санкцією цієї статті, не може вважатися законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню, оскільки в його діях склад адміністративного правопорушення не підтверджується належними та допустимими доказами наявними в справі, і таких не було здобуто в ході апеляційного розгляду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки з урахування встановлених у судовому засіданні обставин, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, то провадження в справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КпАП України - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 липня 2020 року, щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження по даній справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.В. Гапончук