ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1252/20 Справа № 202/4842/20 Суддя у 1-й інстанції - Ігнатенко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Крамського Д.О. на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2020 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.,

за участю:

особи, яку притягнуто

до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

захисника Крамського Д.О.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2020 року ОСОБА_1 04 липня 2020 року о 23.55 год. у м. Дніпрі по вул. Байкальській, 39 керував транспортним засобом Renault, д/н НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник просить постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нову постанову, якою справу повернути до ДПП УПП в Дніпропетровській області для прийняття рішення відповідно до норм чинного законодавства.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вказує на те, що судом було порушено право на захист, оскільки не взято до уваги заперечення захисника, надіслані на електронну пошту суду. Звертає увагу, що правопорушення, передбачені ч.ч. 1-4 ст. 130 КУпАП з 01 липня 2020 року віднесені до кримінальних проступків, а відповідальність, передбачена ч.ч. 1-4 ст.130 КУпАП, з 01 липня 2020 року є скасованою, оскільки диспозиція ч.ч. 1-4 ст. 130 КУпАП повністю вилучена з вказаного нормативного акту. Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей про те, яким чином поліцейськими встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник просить скасувати постанову суду, а справу повернути до ДПП УПП в Дніпропетровській області для належного оформлення.

Вказує, що судом не було надано оцінки порушенням в ході складання протоколу, а саме, поліцейськими не застосовувались спеціальні технічні засоби для встановлення стану наркотичного сп`яніння. Зазначає на відсутність в матеріалах справи направлення водія на огляд з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння. Вказує, що пояснення свідків не містять ознак перебування ОСОБА_1 саме в стані наркотичного сп`яніння. Окрім цього зазначає про відсутність відсторонення водія від керування транспортним засобом.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги дійшов наступного висновку.

Згідно ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне вмотивоване рішення.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.

Вказані положення кореспондують положенням п. 2.5 Правил дорожнього руху України, згідно яким водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

В той же час, як зазначено у п. 6 розділу ІX І нструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; відеозаписом з боді камери поліцейського, з якого слідує, що ОСОБА_1 відмовився від проходження від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, повідомивши при цьому, що вживав незадовго до цього алкогольні напої; а також іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівників поліції, які виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння, визначені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і стало підставою вимоги пройти відповідний огляд.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення по справі не вбачається.

Що стосується посилань захисника на те, що суд при винесенні оскаржуваного рішення не взяв до уваги його письмові заперечення, направлені ним, слід зазначити наступне.

В розумінні ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Саме накладання електронного підпису завершує створення електронного документа.

Таким чином, без накладеного електронного цифрового підпису електронний документ не може вважатися створеним і тому не може розглядатися судом як доказ.

Крім того, зазначені заперечення захисника, направлені на електронну пошту суду першої інстанції, головуючим суддею Ігнатенком В.В. не могли бути взяті до уваги, оскільки відповідно до підпункту 8.2.23 Положення про порядок використання ресурсів локальної комп`ютерної мережі в Державній судовій адміністрації України, територіальних управліннях Державної судової адміністрації України, місцевих та апеляційних судах загальної юрисдикції, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України № 164 від 04 грудня 2013 року, не підлягали обробці та реєстрації, а тому судді до справи не передавались.

Не заслуговують на увагу і доводи захисника про те, що правопорушення, передбачені ч.ч. 1-4 ст. 130 КУпАП з 01 липня 2020 року віднесені до кримінальних проступків, а відповідальність, передбачена ч.ч. 1-4 ст.130 КУпАП, з 01 липня 2020 року є скасованою, оскільки диспозиція ч.ч. 1-4 ст. 130 КУпАП повністю вилучена з вказаного нормативного акту

Так, ст. 130 КУпАП дійсно з 01 липня 2020 року згідно Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року зазнала змін та передбачала відповідальність за керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вчинені особами, які не мають права керування річковими, морськими або маломірними суднами.

В той же час, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 720-IX від 17 червня 2020 року, відповідні положення з Закону України № 2617-VII від 22 листопада 2018 року були виключені. Вказаний закон набрав законної сили 03 липня 2020 року.

Згідно роз`яснень від 20 липня 2020 року Комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності, з 03 липня 2020 року ст. 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII.

Враховуючи викладене, посилання сторони захисту з цього приводу судом відхиляються.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, яким чином було встановлено перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, слід зазначити наступне.

Як слідує із вимог ч. 2 та ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків і тільки у разі незгоди на проведення такого огляду або незгоди з його результатом, такий огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Проте, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в порядку, передбаченому ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, п. 8 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, у зв`язку з чим огляд останнього не проводився та факт перебування у стані алкогольного сп`яніння встановлено не було, а тому відповідні доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими.

Посилання захисника на те, що пояснення свідків не містять ознак перебування ОСОБА_1 саме в стані наркотичного сп`яніння не заслуговують на увагу, оскільки свідки засвідчили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. Більш того, за протоколом ОСОБА_1 інкримінується саме відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, а не перебування в стані алкогольного, або як вказує захисник, наркотичного сп`яніння.

Неспроможними є доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Так, відповідно до п. 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МОЗ і МВС № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі - Інструкція) таке направлення видається у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції (ознаки наркотичного чи іншого сп`яніння...), поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я, а також у випадку забезпечення поліцейським доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв (п.п. 1, 8, 9 Розділу ІІ Інструкції).

Проте, ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду в порядку, передбаченому ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, п. 8 Інструкції і поліцейські не забезпечували його доставку до найближчого закладу охорони здоров`я, при цьому ОСОБА_1 від надання пояснень.

Окрім цього, Інструкція, як і Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 грудня 2008 року №1 103, не містять положень про обов`язок працівників поліції вручати таке направлення на проходження медичного огляду на стан сп`яніння у разі відмови водія від його проходження.

В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Крамського Д.О. залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2020 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот