ЄУН 174/245/20
н/п 3/174/81/2020
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2020 року м.Вільногірськ

Суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області Борцова А.А., розглянувши матеріали, які надійшли з Вільногірського ВП ЖвВП ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності по ст.173-2 ч.1 КУпАП відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Вільногірську Дніпропетровської області, громадянина України, не працює, проживає по АДРЕСА_1 , зареєстрований по АДРЕСА_2 ,

якому згідно ст.268 КУпАП роз`яснені його права та обов`язки,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 458365 від 19.03.2020 р., складеного поліцейським СРПП№1 Вільногірського ВП ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області Сайгаченко Є.Д., 19.03.2020 року, приблизно о 22.00 год., ОСОБА_1 , перебуваючи в кімнаті АДРЕСА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, скоїв насильство у сім`ї, а саме вчинив сварку з матір`ю ОСОБА_2 , в ході якої вчинив відносно останньої дії психологічного характеру- виражався нецензурною лайкою, чим ображав потерпілу.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив, що 19.03.2020 року був в гуртожитку з 16 години, святкували день народження знайомого. Приблизно о 22 годині прийшла його мати, яка принесла горілку. Випивали разом. Потім мати після 23 години сказала йому йти додому, він відмовлявся, вона його тягнула, потім нанесла йому декілька ляпасів , він не стримався і у відповідь також один раз дав їй ляпас. Нецензурно не лаявся. Мати образилася і пішла, а через деякий час приїхала поліція. На даний час помирилися.

Вислухавши ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи, суддя дійшов висновку, що провадження по справі підлягає закриттю по наступним підставам.

Так, згідно до ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, в тому числі: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Таким чином, складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст.251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, тобто фіксація адміністративного правопорушення відбувається саме під час складення адміністративного протоколу, яким і визначаються межі судового розгляду по даній справі.

Однак, при складанні протоколу посадовою особою порушені вимоги ст.256 КУпАП, оскільки в описовій частині протоколу об`єктивна сторона правопорушення в діях ОСОБА_1 не конкретизована, зокрема не вказано: адреса скоєння правопорушення (область); не зазначено, чи було завдано діями ОСОБА_1 шкоду потерпілій ОСОБА_2 та яку саме, а сам факт «висловлювання нецензурною лайкою», як це зазначено в протоколі, і що ОСОБА_1 заперечує в судовому засіданні, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Крім того, диспозиція вказаної норми передбачає, що насильство в сім`ї - це умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності), зокрема психологічного характеру, тобто психологічного насильства, яке відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 14 Закону України « Про запобігання та протидію домашньому насильству» , є формою домашнього насильства, що включає в себе словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п.17 ч.1 ст.1 вказаного Закону, фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Разом з тим, в судовому засіданні ОСОБА_1 вказує, що він завдав потерпілій один ляпас, що підтверджується повідомленням ОСОБА_2 органу поліції (а.с.2), згідно з яким остання зазначала, що син її вдарив в обличчя, однак ці дії носять ознаки фізичного, а не психологічного насильства, як зазначено у протоколі, тому об`єктивна сторона правопорушення у діях ОСОБА_1 посадовою особою при складенні протоколу зазначена не вірно.

До того ж, в протоколі вказано, що правопорушення було вчинено приблизно о 22 годині, що не відповідає письмовим матеріалам справи, згідно з якими ця подія відбулася о 23.00 год. (а.с.2,3)

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як і в Конституції, так і в міжнародних актах (Загальна декларація прав людини, Конвенція про захист прав людини та основних свобод, Міжнародний пакт про громадянські і політичні права), йдеться про застосування принципу презумпції невинуватості у справах про притягнення до відповідальності за скоєння кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, адміністративне правопорушення та кримінальне правопорушення мають аналогічний склад, а їх відмежування один від одного проводиться за ступенем суспільної небезпеки, тому з урахуванням принципу верховенства права, презумпція невинуватості діє у всіх випадках звинувачення людини (суб`єкта приватного права) державою, в тому числі, і в разі притягнення особи до відповідальності за адміністративні правопорушення.

Крім того, приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Таким чином, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності здійснено посадовою особою з порушеннями чинного законодавства, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, в діях ОСОБА_1 належним чином не встановлена, достатніх, допустимих та безсумнівних доказів вчинення останнім вказаного правопорушення при обставинах, зазначених у протоколі, яким визначаються межі даного судового розгляду, матеріали справи не містять, тому склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, в діях ОСОБА_1 відсутній, а провадження по справі підлягає закриттю.

Судовий збір стягненню з ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись ст.40-1, п.1 ст.247, ст.284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 по ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення- закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: підпис А.А.Борцова