Справа 350/1192/20
Номер провадження 3/350/481/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2020 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Пулик М.В., з участю секретаря судового засідання Стадник О.С., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №500908, 22.08.2020, о 20 год. 52 хв. у с. Креховичі по вул. Залізнична 47, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом скутером марки «SPISOS-17» SP150S-17, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на факт визначення алкоголю проводився за допомогою технічного засобу «ALCOTESTER DRAGER 6810» на місці зупинки в присутності двох свідків. Проба позитивна 0,42 ‰. Тест 6496. Водія відсторонено від права керування, транспортний засіб передано під керування водієві ОСОБА_2 , п/в НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не визнав. Суду пояснив, що його зупинили працівники поліції, назвавши причиною зупинки керування транспортним засобом без шолому, і запропонували пройти тест на стан алкогольного сп`яніння, на що він одразу погодився. Побачивши результати тесту здивувався, і не погодився із таким результатом, виявив бажання ще раз продути прилад. Поліцейський сказав, що більше не дозволено. Не погодившись з показаннями Драгера він наполіг на повторному проходженні огляду, однак йому в цьому знову було відмовлено. Тоді він сказав, що треба їхати в лікарню бо не може такого бути, що він перебуває в стані сп"яніння. Поліцейські невпевнено переглянулись між собою, і сказали йому, що краще не потрібно цього робити, мотивуючи тим, що він сам визнав, що о 17 год. вживав пиво. Він не заперечував цієї обставини, однак вважав, що прилад не міг показати стан сп`яніння, тому наполягав дати можливість ще раз пройти огляд на місці або в лікарні, яка розташована неподалік. Йому не дали такої можливості. Поліцейський сказав свідками підписатися в протоколі, в якому заповнені були тільки графа для свідків, а також запропонував дати свої пояснення щодо правопорушення, пов"язаного з керуванням скутером без документів. Він не заперечув, що керував скутером без документів, які у нього дійсно є, які забув дома, тому і написав в своїх поясненнях, що свою вину визнає частково, поставив свої підписи в протоколі та роздруківці, тобто там, де вимагав цього поліцейський. Керування скутером без документів - це і є його часткове визнання вини, а не часткове визнання вини у керуванні транспортним засобом в стані сп"яніння. Стверджує, що змісту правопорушення не було відображено в протоколі, а сам протокол йому не вручався.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні дав показання про те, що його було запрошено бути свідком огляду ОСОБА_1 . Бачив як водій продув прилад, чув як поліцейський оголосив його результат, але водій з ним не погодився і сказав, що бажає ще раз продути трубку. Поліцейський сказав, що цього досить, але водій казав, що такого не може бути, що він п"яний, що він буде дути трубку ще раз або нехай його везуть в лікарню. Чи возили водія в лікарню він не знає, скоріше всього що ні. Він не розбирається в тому, як має бути складений протокол, однак пригадує, що поліцейський записав тільки його, свідка, особисті дані в протокол, він підписався в ньому та в чистому бланку пояснень, хтось з поліцейських подякував і він поїхав. Чи складався в його присутності акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не пам"ятає, однак оглянувши його в судовому засіданні стверджує, що цей документ не міг складатися в його присутності, оскільки в ньому відсутній його підпис.

Свідок ОСОБА_4 суду дав показання, що після проходження огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 сказав, що хоче пройти ще раз такий тест, однак поліцейський відповів, що повторно продувати прилад не можна. Після цього, водій запитав чи можна пройти такий тест в лікарні, на що поліцейські сказали, що цього достатньо, в лікарню їхати нема потреби, бо він пив раніше пиво. Після цього, поліцейські записали його прізвище та адрес, показали пальцем де розписатися і відпустили його. Нічого в протоколі крім свідків не було написано, тому він не міг щось читати, однак якби і було щось написано, то він всерівно не читав би. Підписи в поясненнях та в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів також належить йому, однак не пам"ятає, щоб поліцейський заповнював бланки цих документів в його присутності.

Вислухавши особу, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, свідків, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.

До такого висновку суд прийшов виходячи з такого.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність, серед іншого, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертається увага суду на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне та вмотивоване рішення.

Порядок проведення огляду на стан сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП, положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (далі- Інструкція), а також відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі - Порядок).

У відповідності до ч.3 ст. 266 КУпАП, у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Така ж вимога передбачена п.1 розділу 1 Інструкції, а також п.6 Порядку.

Як стверджує у своїх поясненнях ОСОБА_1 , після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, він не погодився із результом такого огляду і виявив бажання пройти такий тест повторно на місці зупинки транспортного засобу, а після відмови поліцейським, в лікувальному закладі. З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що поліцейські не забезпечили йому можливість проходження огляду у медичному закладі.

Про те, що ОСОБА_1 не погоджувався з даними технічного приладу і вимагав повторного огляду на місці зупинки транспортного засобу або в лікувальному закладі підтвердили свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , показання яких наведено вище.

Аналіз пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та вищенаведених доказів, якими є показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дає суду підстави стверджувати, що ОСОБА_1 , який не погоджувався з результатами огляду, який був проведений на місці зупинки транспортного засобу, не забезпечено можливість пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я.

Інших даних, які б спростовували пояснення ОСОБА_1 та показання свідків, матеріали справи не містять.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 до матеріалів справи долучено DVD з відеозаписом, за допомогою якого фіксувалося правопорушення ( а.с.8) .

Шляхом перегляду відеозапису та оцінки змісту його відеофайлів встановлено, що ОСОБА_1 заперечив факт вживання алкоголю, погодився на проходження огляду на стан алкогольного сп"яніння, а після застосування технічного приладу його монітор показав результат - 0.42 %. Продемонструвавши показання монітора ОСОБА_1 та свідкам, поліцейський з метою відеофіксації результату огляду, скерував монітор на відеокамеру і на цьому відеофіксація правопорушення припинена, що не узгоджується з вимогами ч.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026.

Отже, відеозапис також не спростовує твердження свідків та ОСОБА_1 про те, що останньому не забезпечили можливість пройти огляд у лікувальному закладі.

Не забезпечення особі, яка не погоджувалася з результатами огляду на стан сп`яніння, який був проведений на місці зупинки транспортного засобу, можливість пройти такий огляд в лікувальному закладі, призвело до порушення вимог вищезазначених нормативно-правових актів.

В силу вимог ч. 4 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ССПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»). Зокрема, в даному випадку можна врахувати, що адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.

Наведені обставини свідчать, що адміністративне правопорушення передбачене статтею 130 КУпАП може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Згідно з ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Оскільки огляд ОСОБА_1 проводився з порушенням ст. 266 КУпАП використати в якості допустимих доказів протокол про адміністративне правопорушення ( а.с.1), акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів в якому відсутній підпис свідка ОСОБА_3 ( а.с.2), а також тест № 6496 від 22.08.2020 ( а.с.3),є неможливим.

Не може бути визнаним допустимим доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення рапорт працівника поліції ( а.с.6), оскільки він є документом внутрішнього використання, який інформує керівництво про правомірність дій поліцейських.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності достатніх доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Враховуючи наведене, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд, поза розумним сумнівом приходить до переконання у недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 ст. 247 КпАП України обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених вище обставин вважаю, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст.247 ч.1 п.1 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Рожнятівський районний суд.

Суддя: