Провадження № 3/537/296/2020
Справа № 524/191/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.2020 року м. Кременчук

Суддя Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області Мурашова Наталя Валентинівна, за участю секретаря Мєняйлова О.О., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Управління Держпраці у Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Київ, паспорт № НОМЕР_1 , виданий 12.08.2019 року органом 5316, яка є фізичною особою підприємцем, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення №ПЛ6086/161/АВ/П/ПТ, складеним 28.12.2019 року головним державним інспектором Управління Держпраці у Полтавській області Ляшенко Н.В., 14.11.2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 порушила вимоги законодавства про працю, а саме ч.3 ст.24 КЗпП України, допустивши до роботи працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Так, 28.12.2019 року в ході інспекційного відвідування встановлено, що на місці здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 було виявлено працівника ОСОБА_2 , яка знаходилася у кіоску і виконувала роботу продавця без укладення трудового договору, що підтверджено письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 26.12.2019 року.

28.12.2019 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 41 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явилася в судове засідання. Надала суду клопотання, в якому просила закрити провадження за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП. В обґрунтування клопотання зазначила, що вона є фізичною особою-підприємцем та платником податку першої групи. Відповідно до договору оренди АДРЕСА_3 (торгового павільйону) від 15.12.2018 року, укладеного між нею та ТОВ «Кременчуцький центральний ринок», ОСОБА_1. орендує торговий павільйон АДРЕСА_3, де здійснює свою підприємницьку діяльність. Вона не є ані власником, ані орендарем кіоску АДРЕСА_2 , відповідно не здійснює у вказаному кіоску підприємницьку діяльність. Не використовувала найману працю ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.1 та ст.8 Основного Закону, Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

У відповідності до положення ст.9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи вина дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, єдиною підставою адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення, як в нормативному так і у фактичному аспекті.

Адміністративне правопорушення - це протиправна, винна (умисна або з необережності) дія або бездіяльність, що посягає на державний чи громадський порядок, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законодавством передбачена адміністративна відповідальність

Під адміністративним правопорушенням, як підставою адміністративної відповідальності розуміється винне протиправне діяння, яке посягає на встановлені правом і забезпечені адміністративно-правовими санкціями правила поведінки громадян і посадових осіб в сфері державного управління.

Кваліфікація того чи іншого правопорушення здійснюється шляхом встановлення його складу. Склад правопорушення це сукупність передбачених законом ознак, які характеризують дане діяння як адміністративне правопорушення і відрізняють його від інших правопорушень. Іншими словами, склад правопорушення - це встановлена правом сукупність ознак, при наявності яких анти-суспільне діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Склад адміністративного правопорушення включає: об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону.

Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Частина 3 ст. 41 КУпАП передбачає відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони права громадян на працю, на оплату праці, на охорону праці та інших прав у трудовій сфері.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у таких формах: фактичному допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й у формі необережності.

Суб`єкт адміністративного проступку - посадові особи підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують найману працю.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № ПЛ6086/161/АВ/П/ПТ від 28.12. 2019 року ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 41 КУпАП за порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України, тобто за виявлений фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Згідно з ч. 3 ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем з 08.09.1998 року відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_2 , номер запису Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 0017830. Видом її підприємницької діяльності є роздрібна торгівлі з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям.

У протоколі про адміністративне правопорушення ПЛ6086/161/АВ/П/ПТ від 28.12.2019 року вказано, що 14.11.2019 року та 26.12.2019 року при виході на місце здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 було виявлено працівника ОСОБА_2 , яка знаходилася у кіоску і виконувала роботу продавця.

В підтвердження вчинення ОСОБА_1 зазначеного в протоколі адміністративного правопорушення до матеріалів справи додано зокрема акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 28.12.2019 року № ПЛ6086/161/АВ, складений інспектором праці Управління Держпраці у Полтавській області Ляшенко Н.В.

В акті зазначено, що ФОП ОСОБА_1 здійснює діяльність за адресою АДРЕСА_2. Під час проведення обстеження місця здійснення господарської діяльності виявлено ОСОБА_2 без оформлення трудових відносин.

Разом з тим, в Акті відсутні посилання на належні та допустимі докази, які підтверджують використання ОСОБА_1 найманої праці, в акті також відсутні будь-які ідентифікаційні дані ОСОБА_2 (адреса проживання або ідентифікаційний номер), документ на підставі якого встановлювалася особа (паспорт або інший документ).

26.12.2019 року ОСОБА_2 надала пояснення, що ФОП ОСОБА_1 попрохала її продати товар в кіоску №180 Центральний ринок. З проханнями звертається рідко, по мірі необхідності. Трудовий договір не укладався.

Однак з пояснень ФОП ОСОБА_1 від 27.12.2019 року вбачається, що вона не укладала трудовий договір з ОСОБА_2 , не здійснює підприємницьку діяльність у кіоску АДРЕСА_2 .

На підтвердження своїх пояснень ОСОБА_1 надала договір оренди АДРЕСА_3 (торгового павільйону), укладеного 15.12.2018 року між ТОВ «Кременчуцький центральний ринок» та нею, де вказано, що вона орендує торговий павільйон АДРЕСА_3. Торгівельний павільйон наданий для здійснення підприємницької діяльності.

Також, відповідно до листа ТОВ «Кременчуцька торгова гільдія» №22 від 14.02.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 не орендує торговий павільйон АДРЕСА_2.

Відповідно до принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів, суд вважав за необхідне перевірити показання свідка ОСОБА_5 шляхом безпосереднього допиту її в судовому засіданні для усунення суперечностей між її показаннями та показаннями ОСОБА_1

Суд викликав в судове засідання вказаного свідка для дачі пояснень шляхом направлення повістки. Проте ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася.

Матеріали справи не містять інших доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 вимог законодавства про працю щодо фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Керуючись принципами змагальності та диспозитивності судового процесу, аналізуючи вище вказані докази в їх сукупності, суд вважає, що в наявних матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази, які поза розумним сумнівом свідчили б, що ФОП ОСОБА_1 здійснює свою господарську діяльність в кіоску АДРЕСА_2 , де 26.12.2019 року ФОП ОСОБА_1 допустила до роботи працівника ОСОБА_2 без укладення трудового договору.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення Європейського суду з прав людини від 18 січня 1978 у справі «Ірландія проти Сполученого королівства»), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягуються до відповідальності, які є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява F 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява F 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

А згідно рішення у справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

В межах розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд не має права в порушення принципу змагальності та диспозитивності, принципу рівності сторін, перебирати на себе функції обвинувачення та виправити цей недолік протоколу.

З огляду на викладене, у відповідності до положень ст.252 КУпАП, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням положень ст. 254 КУпАП, суд вважає недоведеним факт порушення ОСОБА_1 вимог законодавства про працю щодо фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору, а тому в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події, складу адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Визнати ОСОБА_1 невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП.

Закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом 10 діб з моменту винесення.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області Мурашова Наталя Валентинівна