Номер провадження: 33/813/846/20
Номер справи місцевого суду: 495/2893/20
Головуючий у першій інстанції Савицький С. І.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2020 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Ващенко Л.Г., одноособово, за участі секретаря Чепрас А.І., розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 травня 2020 року (одноособово суддя Савицький С.І.) в адміністративній справі про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає в АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.05.2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП) з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 гривень із позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік, з ОСОБА_1 на користь держави суд стягнув судовий збір у розмірі 420,40 гривень.

ОСОБА_1 не погодився із постановою суду від 28.05.2020 року і 15.06.2020 року, подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на оскарження постанови суду, посилаючись на поважність причин пропуску строку, постанову суду від 28.05.2020 року скасувати, закрити провадження у справі з підстав п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає:

Постановою суду від 28.05.2020 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, яка є незаконною, суперечить фактичним обставинам справи, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Постанову прийнято за його відсутності, суд не повідомив його про дату і місце розгляду справи.

Висновок суду про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Проте, суд першої інстанції всебічно і повно не з`ясував обставини справи.

Суд не вчинив жодних дій, спрямованих на встановлення фактичних обставин справи, зокрема, в частині витребування доказів з власної ініціативи, не з`ясував чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Дослідивши письмові докази, додані до протоколу (свідчення двох осіб), не звернув увагу на відсутність у матеріалах справи відеозйомки, про яку зазначено, як додаток до протоколу.

Письмові пояснення ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не є належними доказами правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки вони у судовому засіданні судом не допитувались і не попереджались про кримінальну відповідальність.

Він не перебував в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само не відмовлявся від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, позаяк посадовими особами Національної поліції йому вчинити такі дії не пропонувалось, з протоколом серії ДПР18 № 441323 від 22.05.2020 року він не знайомився, підписи та записи виконані від його імені йому не належать. Під час спілкування із інспектором поліції будь-які цивільні особи (свідки) були відсутні.

Викладене він мав можливість довести у суді першої інстанції через надання особистих пояснень, оглядом відеозапису події, наявність про який міститься у протоколі про адміністративне правопорушення, висновком судово-почеркознавчої експертизи, однак відсутність судового виклику призвела не тільки до порушень права захисту у справі, а й до пропущення строку апеляційного оскарження судового рішення.

З 1997 року Україна є членом Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі - Конвенція). Стаття 6 Конвенції («Право на справедливий судовий розгляд») в цілому містить перелік процесуальних прав особи при встановленні обґрунтованості кримінального обвинувачення, висунутого проти неї. Згідно із частиною 3 пункту (b) статті 31 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів від 1969 року, ратифікованої Україною 14.05.1986 року, поряд з контекстом договору враховується наступна практика його застосування, яка встановлює угоду учасників щодо тлумачення. Відповідно до статті 32 Конвенції питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції. Таким чином, рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

У справі «Йоссіл проти Фінляндії», скарга №73053/01, рішення від 23.11.2006 Європейський суд з прав людини визначив, що право осіб на справедливий та публічний розгляд справи, гарантоване ст.6 Конвенції, має застосовуватися й під час розгляду адміністративних справ.

Враховуючи практику Європейського суду, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», повинна застосовуватись судами, як джерело права, на особу, що підозрюється у скоєнні адміністративного правопорушення, розповсюджується презумпція невинуватості. Зокрема, відповідно до пункту 2 статті 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом. Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Відтак обов`язок доказування обставин (предмету доказування). у даній категорії справ лежить на посадовій особі, яку уповноважено складати адміністративні матеріали.

Свою вину не визнає у повному обсязі, а належних та допустимих доказів його вини «поза розумним сумнівом», не надано.

Поряд з цим, огляд відеозапису події, наявність про який міститься у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 441323 від 22.05.2020 року, проведення судово-почеркознавчої експертизи, мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення по даній справі.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Ван Махєлен проти Нідерландів», рішення від 23 квітня 1997 року), визнання судом рішення про його винуватість в інкримінованому йому діянні без виклику до суду та наданні стороні захисту, можливості допитати свідків, а також оглянути відеозапис, є порушенням статті 6 пунктів 1 и 3 "d" Конвенції. Вирішення судом справи у такій спосіб свідчить про порушення його права, гарантованого ст. 6 Конвенції, на справедливий суд та призвело до її неправильного вирішення, а відтак незаконного притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Копію постанови суду від 28.05.2020 року він отримав 05.06.2020 року, за таких обставин, строк оскарження постанови спливає 15.06.2020 року, а тому він просить суд поновити йому строк на апеляційне оскарження судового рішення.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Пропущений строк для подачі апеляційної скарги підлягає поновленню зважаючи на наступне.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу (ст. 289 ч.1 КУпАП).

Справу розглянуто 28.05.2020 року за відсутності особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , копію постанови від 28.05.2020 року ОСОБА_4 отримав 05.06.2020 року, за таких обставин, строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин і підлягає поновленню.

Постанова суду першої інстанції від 28.05.2020 року підлягає скасуванню з таких підстав.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 ч.1 КУпАП).

Доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису…. (ст. 251 ч.1 КУпАП).

Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності (ст. 254 КУпАП).

З матеріалів справи вбачається наступне.

22.05.2020 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 441323 про те, що 22.05.2020 року о 01 год. 46 хв. в Одеській обл., м. Б.-Дністровський, вул. Перемоги,4, ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах з порожнини рота, від обстеження на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер 6810 та у медзакладі відмовився у присутності свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху (далі-Правила) за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП. Свідки: ОСОБА_3 і ОСОБА_2 . До протоколу додаються: пояснення свідків, відеозйомка (а.с.2).

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ст. 130 ч.1 КУпАП).

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил).

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності.

За наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам (розділ ІІ п.п. 1,6, розділ ІІІ п.2 Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року №1452/735, зареєстрованої в МЮ України 11.11.2015 року за №1413/27858.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 441323 від 22.05.2020 року не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки описова частина протоколу не зазначає транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 (а.с.2).

Коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Судом апеляційної інстанції витребувано і досліджено у судовому засіданні 18.09.2020 року CD-диск з відеоз`йомкою, з якого не вбачається, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти обстеження на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер 6810 або у медичному закладі у присутності 2/х свідків (а.с.30-32).

Обґрунтовуючи висновки щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції не зазначив якими самими належними та допустимими доказами підтверджується вина ОСОБА_1 (а.с.8,9).

Письмові пояснення ОСОБА_3 і ОСОБА_2 від 22.05.2020 року (а.с.3,4) не є допустимими та достатніми доказами правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскількиОСОБА_3 і ОСОБА_2 , у судовому засіданні в суді першої інстанції в якості свідків не допитувались, у встановленому законом порядку, зазначені особи не попереджались судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо винних дій ОСОБА_1 , належним чином не дослідив письмові докази, а також CD-диск з відеоз`йомкою, з якого не вбачається, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти обстеження на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер 6810 або у медичному закладі у присутності 2/х свідків.

Зважаючи на викладене, постанова суду щодо змісту та обґрунтованості не відповідає вимогам ст. 251, 252, 283 КУпАП.

Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).

ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (справи «Малофєєв проти Росії», рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року).

Матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на винні дії ОСОБА_1 щодо відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тому суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності складу адміністративного правопорушення (ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП).

Орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає, у тому числі, рішення про скасування постанови і закриття справи (ст. 293 КУпАП).

Приймаючи до уваги, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь, у протоколі про адміністративне правопорушення фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу адміністративного правопорушення, відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про винуватість особи поза розумним сумнівом, тобто не доведено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, провадження в адміністративній справі підлягає закриттю з підстав п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 травня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 травня 2020 року скасувати.

Закрити провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення з підстав п.1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду складено 28.09.2020 року.

Суддя Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко