Справа № 456/4798/19
Провадження № 3/456/41/2020
ПОСТАНОВА

іменем України

02 березня 2020 року місто Стрий

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Гула Л. В. , розглянувши матеріали, які надійшли зі Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 320596 від 04.12.2019 ОСОБА_1 04.12.2019 о 20 год. 40 хв. у с. Братківці Стрийського району Львівської області керував автомобілем «Вольксваген», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, тому його дії кваліфіковані як порушення пункту 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за частиною 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні своєї вини не визнав, пояснив, що дійсно 04.12.2019 між 20:00 та 22:00 год. керував транспортним засобом «Вольксваген», н.з. НОМЕР_1 , оскільки повертався з м. Стрия до свого будинку, що в с. Миртюки Стрийського району Львівської області по вул. Шевченка 2а. Під час руху в межах с. Миртюки не помічав автомобіля патрульної поліції, який би подавав йому відповідні сигнали для зупинки. Проте, заїхавши на подвір`я належного йому будинку та дистанційно закривши ворота, виявив, що слідом за ним на територію його будинковолодіння проник чоловік, який виявився працівником поліції. Останній, підбігши до автомобіля, почав звинувачувати його в порушенні ПДР, а саме: керуванні автомобілем з неосвітленим номерним знаком. Впродовж декількох хвилин розмови з працівником поліції побачив, що на територію його подвір`я через паркан проник ще один працівник поліції, при цьому ворота і надалі були зачиненими. Під час розмови з працівниками поліції в останніх виникла підозра, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу. Спочатку він погодився пройти огляд на місці зупинки, проте, коли поліцейські почали налаштовувати прилад «Драгер», останній показав, що температура є нижчою нуля, а відтак в нього виникли сумніви щодо справності такого в згаданих умовах. Зазначив, що відмовився проходити огляд виключно на місці зупинки. Свідків, яких запросили поліцейські, він не бачив, щодо наявності таких впевненості взагалі немає, оскільки на території подвір`я перебувало виключно три особи: він та два працівники поліції. Пройти огляд в закладі охорони здоров`я йому не пропонували. З моменту його заїзду на подвір`я та до моменту складання протоколу минуло понад годину часу.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Іванус М.І. у судовому засіданні просив закрити провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, покликаючись на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з грубим порушенням чинного законодавства та не відповідає фактичним обставинам події, а в матеріалах справи відсутні докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення судом відповідно до вимог ст. 272 КУпАП заслухано пояснення свідків.

Так, заступник начальника СРПП №4 ПП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Павлишин П.З., допитаний в якості свідка, суду пояснив, що 04.12.2019 в складі екіпажу здійснював патрулювання на межі населених пунктів м. Стрия та с. Дуліби, в ході патрулювання було помічено автомобіль «Вольксваген», н.з. НОМЕР_1 , яких з`їхав з автодороги в с. Миртюки в напрямку с. Братківці та в якого не освітлювався номерний знак. Ним було прийнято рішення розпочати рух за вказаним транспортним засобом з метою повідомлення водія про вчинене ним правопорушення. Зазначив, що при вказаній події ними використовувався виключно проблискові маяки червоного кольору як сигнал водію зупинитися, при цьому водій згаданого автомобіля жодних дій щодо втечі не вчиняв. Проїхавши 600-1000 м, наздогнати автомобіль «Вольксваген», н.з. НОМЕР_1 , вдалося лише при заїзді в браму житлового будинку. Він вийшов з патрульного автомобіля та встиг заскочити на території подвір`я, оскільки брама почала закриватися. З водієм автомобіля, якому повідомив про порушення ним ПДР, спілкувався через скло, так як останній виходити відмовлявся. Коли водій привідкрив вікно, відчув різкий запах алкоголю. Свідки приїхали через 15-20 хв. ОСОБА_1 вийшов з автомобіля, однак відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння. Протокол складав на подвір`ї, свідки підписували його на брамі, не заходячи на територію будинковолодіння. При цьому місцем скоєння адміністративного правопорушення та місцем складення протоколу зазначив с. Братківці Стрийського району Львівської області, оскільки місце події встановили зі слів водія. Направлення ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння в закладохорони здоров`я він не заповнював.

Свідок ОСОБА_2 , інспектор СРПП № 4 ПП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області, суду пояснив, що їх увагу привернув автомобіль «Вольксваген», н.з. НОМЕР_1 , оскільки в ньому не освітлювався задній номерний знак. Сигналом для зупинки вказаному автомобілю слугували ввімкнені проблискові маяки синього кольору, оскільки червоних на даному службовому автомобілі немає. Їхали за автомобілем в напрямку с. Братківці. Водій автомобіля «Вольксваген», н.з. НОМЕР_1 , повернув на подвір`я житлового будинку. ОСОБА_3 встиг забігти за автомобілем на подвір`я до того, як закрилися ворота. Він, розцінюючи зазначені дії як реальну загрозу напарнику, переліз через паркан. Спілкувались з водієм протягом тривалого часу через зачинене вікно. Згодом приїхали свідки. Водій відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому на подвір`ї згаданого будинку ОСОБА_3 склав протокол про адміністративне правопорушення, а він складав акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, які власноруч вносили свої дані до цього акту.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника Івануса М.І., свідків, вивчивши протокол про адміністративне правопорушення та дослідивши долучені до нього матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пункт 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 320596 від 04.12.2019 ОСОБА_1 04.12.2019 о 20 год. 40 хв. у с. Братківці Стрийського району Львівської області керував автомобілем «Вольксваген», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, тому його дії кваліфіковані, як порушення пункту 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за частиною 1 ст. 130 КУпАП.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 130 КУпАП, суду надано: протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 320596 від 04.12.2019 /а.с. 2/, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів /а.с. 3/, письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 /а.с. 4-5/, а також диск з відеозаписом події.

Аналізуючи дотримання поліцейськими процедури проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, суд враховує вимоги ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі Порядок).

Так, за змістом частини 2 ст. 266 КУпАП, а також пункту 6 розділу II «Проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів» Інструкції огляд водія (судноводія) на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Разом з тим, ч. 3 ст. 266 КУпАП визначено: у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно з п. 9. Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735, встановлено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я та виписує направлення на огляд водія транспортного засобу згідно певної форми.

Відсутність в матеріалах справи згаданого направлення свідчить про відсутність пропозиції ОСОБА_1 з боку поліцейських пройти огляд у медичному закладі, а відтак і про порушення порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів.

Крім того, суд звертає увагу на наступні порушення, допущені заступником начальника СРПП № 4 ПП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Павлишиним П.З. при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 320596 від 04.12.2019 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, згідно зі ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

В першу чергу, слід звернути увагу на зазначені в протоколі місце вчинення правопорушення та місце складення протоколу. Так, в проколі серії БД № 320596 від 04.12.2019 зазначено, що ОСОБА_6 у с. Братківці Стрийського району Львівської області керував автомобілем «Вольксваген», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Місцем складення протоколу зазначено також с. Братківці Стрийського району Львівської області

Всупереч наведеному судом встановлено та підтверджується працівниками поліції Павлишиним П.З. та ОСОБА_2 , що протокол серії БД № 320596 від 04.12.2019 складався на території будинковолодіння АДРЕСА_2 2а, АДРЕСА_1 вул. Шевченка, належного на праві власності ОСОБА_1 . Дана обставина також підтверджується долученими до адміністративних матеріалів копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.12.2015 та довідки, виданої виконкомом Миртюківської сільської ради від 28.02.2020 за № 135.

В судовому засіданні беззаперечно встановлено та визнається учасниками процесу, що територіально с. Миртюки знаходиться між населеними пунктами м. Стрия та с. Братківці. Відтак ОСОБА_1 , здійснюючи рух з м. Стрия в с. Миртюки, оскільки такий маршрут і не заперечується представниками поліції, які здійснювали патрулювання на межі згаданих населених пунктів, не мав фізичної можливості перебувати в с. Братківці.

Окрім того, суд звертає увагу на час вчинення правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 , та час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Так, подія, відображена в протоколі, мала місце о 20 год. 40 хв., протокол складено о 21 год. 09 хв. За вказаних обставин, у часовому проміжку тривалістю 29 хвилин працівниками поліції проведено огляд водія на стан алкогольного сп`яніння, залучено двох свідків та складено протокол.

Проте вищевказане не відповідає дійсності, спростовується долученим захисником ОСОБА_1 адвокатом Іванусом М.І. відеозаписом з камер спостереження з будинку АДРЕСА_2 2 АДРЕСА_1 району АДРЕСА_1 вул. Шевченка, на якому зафіксовано, що з моменту заїзду ОСОБА_1 на подвір`я вказаного будинковолодіння до моменту його виходу з автомобіля та в подальшому до моменту слідування з працівниками поліції для складання протоколу пройшло понад 50 хвилин, що майже вдвічі перевищує часовий проміжок, зазначений у протоколі серії БД № 320596 від 04.12.2019. Суд звертає увагу на те, що на згаданому відеозаписі події відображено в реальному часі та зазначено, що тільки о 21:12 ОСОБА_1 розпочав розмову з поліцейськими, хоча за даними протоколу в цей час на нього вже було складено згаданий протокол.

Вказані розбіжності не дають суду можливості достеменно встановити час та місце вчинення інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997. Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого в КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, й інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема, це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987; рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998); дрібні правопорушення, пов`язані з нанесенням шкоди (рішення ЄСПЛ в справі «Лауко та Кадубеч проти Словаччини» від 2 вересня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції може застосовуватися з точки зору "кримінального обвинувачення" до такої міри покарання, як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ, вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенцї, не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень, віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Тобто, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст. 6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів). Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

За таких обставин, суду при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення слід керуватися, в тому числі, й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

У рішеннях ЄСПЛ «Malofeyeva v. Russia» та «Karelin v. Russia» суд зазначає, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Тобто, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282).

Відповідно до цього рішення доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ, розумним є сумнів, який грунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Суд враховує практику ЄСПЛ щодо відсутності у суду підстав самостійно редагувати фабулу адміністративного правопорушення, а так само відшукувати докази на користь обвинувачення і змінювати при цьому склад адміністративного правопорушення, коли фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, та вважає, що у даній справі істину можна було б встановити (тобто підтвердити чи спростувати наведені вище обставини) за допомогою відеозапису з нагрудних камер поліцейських. Проте при розпакуванні з конверту копії згаданого запису, нанесеного на DVD-диск, та його відтворенні за допомогою комп`ютера було встановлено відсутність інформації на ньому.

Поясненнями, наданими поліцейськими ОСОБА_3 та ОСОБА_2 при розгляді справи, встановлено, що зазначене відео в них не зберігається та видається на письмовий запит шляхом копіювання інформації з карт пам`яті портативних відеореєстраторів. Інспектори поліції визнали, що отримавши зазначену інформацію на DVD-диску, втручались в неї, намагаючись відтворити. При цьому мету вказаних дій пояснити не змогли.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що вищезазначені дії працівників поліції суперечать вимогам Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18.12.2018, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 за № 28/32999, а в своїй сукупності могли призвести до пошкодження отриманих даних.

Критично оцінюються і показання, надані працівниками поліції в судовому засіданні щодо події, яка мала місце 04.12.2019, оскільки такі не узгоджувалися між собою, суперечили та не відповідали обставинам, наведеним у протоколі (в частині часу та місця події) та фактично встановленим у судовому засіданні.

Суд неодноразово вчиняв дії щодо виклику зазначених у протоколі свідків у судове засідання для дачі пояснень. Проте рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, скеровані за адресами, вказаними в протоколі, повернулись за закінченням терміну зберігання чи з відміткою «за зазначеною адресою не проживає» щодо свідка ОСОБА_4 .

Суд вважає за необхідне звернути окрему увагу на те, що згідно зі ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Всупереч наведеному, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять відомостей про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом шляхом вилучення посвідчення водія чи транспортного засобу. Зазначене викликає обґрунтовані сумніви щодо достовірності обставин, викладених у протоколі.

Будь-які інші належні та допустимі докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За таких обставин, суд вважає, що при складанні матеріалів про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не зібрано переконливих доказів його вини.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Отже, у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 279, 283, 284, 287, 289 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя Л.В.Гула