Провадження № 33/810/27/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Луганського апеляційного суду Руденко В.В., розглянувши «19» березня 2020 року у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Сєвєродонецьк, Луганської області апеляційну скаргу адвоката Горобця О.С., що діє в інтересах особи що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , не працюючої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , інші місця проживання: АДРЕСА_3 , на постанову судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 лютого 2020 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП),-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 лютого 2020 року визнано винною ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Також з ОСОБА_1 стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 420,40 грн.

У постанові суду зазначено, що 15.11.2019 року о 12 годині 56 хвилин в м. Сєвєродонецьку на автошляху Т 13-06, біля АЗС «Автопорт» по ш. Будівельників, 31, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «HYUNDAI Elantra», д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest», або в медичному закладі охорони здоров`я у встановленому законом порядку водій відмовилась в присутності двох свідків, чим порушила вимоги п. 2.5. ПДР України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції адвокатом Горобець О.С. в інтересах ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що суд безпідставно провів розгляд справи 12.02.2020 року без участі ОСОБА_1 та її захисника Горобця О.С., оскільки до суду першої інстанції було надано клопотання про перенесення розгляду справи з 12.02.2020 року на іншу дату у зв`язку із лікуванням захисника. Тому апелянт вважає, що він, як захисник, та ОСОБА_1 були обмежені в правах заявляти клопотання, давати пояснення, задавати питання свідкам, а отже були позбавлені можливості заявити клопотання про виклик свідків, які б підтвердили або спростували наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Разом з тим, апелянт вказує, що судом першої інстанції не надано оцінки діям працівників поліції, які без наявності законних підстав зупинили ОСОБА_1 15.11.2020 року. Аргументує відсутністю в матеріалах справи копії постанови щодо порушення ПДР, що могли стати підставою зупинки авто, а тому вважає, що зупинка ОСОБА_1 з боку працівників поліції є протизаконною.

Посилаючись на вимоги ст.ст.245, 280 КУпАП, п.24 Постанови Пленуму ВС України №14 від 23.12.2005 року та ч.2 ст.62 Конституції України, захисник вказують на те, що суд першої інстанції не всебічно, не в повному обсязі, не об`єктивно, без його участі, з`ясував обставини справи та вирішив справу з порушенням норм вищевказаних законів.

Щодо можливості апеляційного розгляду справи без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та її захисника - адвоката Горобець О.С., апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана справа надійшла до Луганського апеляційного суду 24 лютого 2020 року (а.с.96).

В судові засідання апеляційної інстанції, які були призначені на 05 березня та 19 березня 2020 року, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Горобець О.С., не з`явилися. Обидва подали клопотання про відкладення судового розгляду, призначеного на 05 березня 2020 року, на іншу дату через відрядження захисника, що було підтверджено належними документами (а.с.104-107).

Натомість, у судове засідання, призначене на 19 березня 2020 року, належним чином повідомлені ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Горобець О.С., повторно не з`явилися. При цьому сама ОСОБА_1 про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомила, а захисник знову надав клопотання про відкладення розгляду справи через своє відрядження до Чернігівського апеляційного суду, але не долучив жодного підтверджуючого документу (а.с.114).

Зазначені обставини свідчать про зловживання учасниками процесу своїми процесуальними правами та намаганням навмисного затягування апеляційного розгляду справи. Такої ж процесуальної поведінки ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Горобець О.С. дотримувалися і під час розгляду справи в суді першої інстанції, про що свідчать матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення.

В контексті ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» зробив висновок про те, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

В своїх рішеннях, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі "Шульга проти України", пункт 28, № 16652/04, від 02.12.2010).

При цьому Суд зазначав, що неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Отже, дотримуючись визначених ч.4 ст.294 КУпАП строків апеляційного перегляду справи та які спливли на день апеляційного розгляду, враховуючи зловживання стороною захисту своїми процесуальними правами та свідоме небажання ОСОБА_1 з`явитися до суду і надати власні пояснення щодо її версії обставин події, суд апеляційної інстанції вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності ОСОБА_1 та її захисника - адвоката Горобець О.С., що у свою чергу не може вважатися порушенням прав, закріплених у ст.268 КУпАП та гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційний суд, дослідивши матеріалі справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення серії БД №192243 від 15.11.2019 року, складений за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 ; письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; рапорт поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Луганській області Кошевого С. та DVD диск, долучений до матеріалів справи, з відеофайлами з нагрудних камер спостереження патрульних поліцейських.

Так згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №192243 від 15.11.2019 року, складеного за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.3), ОСОБА_1 15.11.2019 року о 12 годині 56 хвилин в м. Сєвєродонецьку на автошляху Т 13-06, біля АЗС «Автопорт» по ш. Будівельників, 31, керувала транспортним засобом «HYUNDAI Elantra», д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest», або в медичному закладі охорони здоров`я у встановленому законом порядку водій відмовилась в присутності двох свідків, чим водій ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.5. ПДР України.

- згідно письмових пояснень свідка ОСОБА_2 (а.с.4) від 15.11.2019 року, він перебував на АЗС «Автопорт», бачив, як автомобіль «HYUNDAI», д.н.з. НОМЕР_2 , рухався по дорозі з великою швидкістю та почав різко гальмувати, побачивши поліцейський автомобіль, з автомобілю вийшла жінка, яка хиталась;

- згідно письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 15.11.2019 року (а.с.5;6) , вони були запрошені в якості свідків при відмові водія ОСОБА_5 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера «Drager», а також у медичному закладі;

- згідно рапорту поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Луганській області Кошевого С. від 15.11.2019 року (а.с.7), під час патрулювання на службовому автомобілі у м.Сєвєродонецьк, до нього під`їхав автомобіль, водій якого повідомив, що бачив автомобіль «HYUNDAI», д.н.з. НОМЕР_2 який рухався зі смуги на смугу, а також виїжджав на зустрічну смугу, на його думку водій міг перебувати в стані алкогольного сп`яніння. Помітивши вказаний автомобіль, було прийнято рішення про його зупинку, після якої водій намагалась пересісти на пасажирське сидіння. Водієм виявилась ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якої були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Водію було запропоновано пройти огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера «Drager» або у медичному закладі, але ОСОБА_1 відмовилась у присутності двох свідків, після чого було скрадено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом апеляційної інстанції були відтворені відеозаписи з нагрудних камер спостереження працівників патрульної поліції, які містяться у дванадцять файлах на DVD диску, долученого до матеріалів справи (а.с.8), відповідно до яких, зафіксовано рух автомобілю «HYUNDAI Elantra», д.н.з. НОМЕР_2 , який носив вихляючий характер та перед зупинкою чіпляв край проїжджої частини (брівку). Після зупинки з автомобілю, зі сторони переднього пасажирського сидіння вийшла ОСОБА_1 , більш ніхто не виходив. Також з відеозаписів слідує, що ОСОБА_1 під час спілкування з патрульними поліцейськими в салоні автомобілю перебувала одна та мала візуальні ознаки сп`яніння: порушення мови та координації рухів, стверджує, що вона їхала від други. Крім того наданим відеозаписом підтверджується факт відмови ОСОБА_1 в присутності двох свідків, від проходження огляду на встановлення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest» або у найближчому медичному закладі. Права та наслідки роз`яснено. Від керування транспортним засобом відсторонено, документи на автомобіль передано чоловіку.

Згідно загальних положень, що містяться у п. 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.2.9 «а», п.2.5 ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, аналіз досліджених під час судового розгляду та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у відмові особи, яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при обставинах встановлених постановою судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 лютого 2020 року, чим порушила вимоги п.2.5 ПДР України, тобто ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

У свою чергу сторона захисту в апеляційній скарзі не навела жодних переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду про наявність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги апелянта про порушення судом першої інстанції вимог ст.268 КУпАП щодо розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 та її захисника з огляду на таке.

За загальними правилами ч.1 ст.277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Разом з цим за приписами ч.2 ст.38 цього Кодексу якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Згідно з положеннями статті 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Матеріали справи свідчать про дотримання судом вимог закону щодо своєчасного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце судового розгляду справи.

Так, після автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2019 року (а.с.12) судова повістка про виклик до суду на 06 грудня 2019 року була надіслана ОСОБА_1 за адресою, зазначеною з її слів у протоколі про адміністративне правопорушення АДРЕСА_1 , але повернута «Укрпошта» без вручення у зв`язку з відсутністю адресата (а.с.14).

З огляду на це постановою судді від 06.12.2019 розгляд справи було відкладено на 23 грудня 2019 року із застосуванням заходів примусового приводу ОСОБА_1 до суду через органи поліції (а.с.21), але судове рішення залишилось без виконання через відсутність ОСОБА_1 за вказаним місцем проживання (а.с.23-25).

Між тим, будучи обізнаною про судовий розгляд справи, ОСОБА_1 17 грудня 2019 року звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із клопотанням про направлення справи на розгляд до Попаснянського районного суду Луганської області, оскільки вона постійно проживає з сім`єю за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.26-27).

На виконання заявленого клопотання ОСОБА_1 , до Луганського апеляційного суду 10 січня 2020 року було скероване подання голови Сєвєродонецького міського суду Луганської області для вирішення питання щодо зміни підсудності розгляду цієї справи (а.с.29-30). Однак постановою суду апеляційної інстанції від 11.01.2020 у задоволенні подання було відмолено та матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 повернуті до Сєвєродонецького міського суду Луганської області (а.с.34-36).

В подальшому ОСОБА_1 , поза межами судового розгляду, знову 24 січня 2020 року до Сєвєродонецького міського суду Луганської області було подано клопотання про відкладеного розгляду справи для укладення нею договору про правову допомогу з адвокатом та судовий розгляд було перенесено на 03 лютого 2020 року (а.с.40,41).

Однак, на визначену дату судового розгляду ОСОБА_1 знову не з`явилася без повідомлення про причини своєї неявки. Натомість 03 лютого 2020 року судовий розгляд було проведено за участі захисника ОСОБА_1 адвоката Горобець О.С., допитано свідка ОСОБА_6 та захисником було заявлено клопотання про надання йому часу для ознайомлення з матеріалами справи і відкладення судового розгляду на іншу дату, у зв`язку з чим судовий розгляд було відкладено на 04 лютого 2020 року (а.с.42-44, 47), про що ОСОБА_1 та її захисник були повідомлені належним чином (а.с.48,49). Натомість на визначену дату судового розгляду ані ОСОБА_1 , ані її захисник не з`явилися, адвокат Горобець О.С. поза межами судового засідання подав клопотання про відкладення розгляду справи через свою хворобу (а.с.50,53), у зв`язку з чим слухання справи було перенесено на 12 лютого 2020 року, про що ОСОБА_1 та її захисник були повідомлені належним чином (а.с.54). Але й на визначену дату судового розгляду ані ОСОБА_1 , ані її захисник не з`явилися, адвокат Горобець О.С. знову поза межами судового засідання подав клопотання про відкладення розгляду справи через свою хворобу та лікування ОСОБА_1 (а.с.71,78).

З цього приводу у своїй постанові суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 лютого 2020 року вірно зазначив, що жодних письмових пояснень по справі щодо позиції сторони захисту, незважаючи на достатній проміжок часу суду не надавалось. Також у судовому засіданні 03.02.2020 адвокат Горобець О.С. пояснень по суті не надавав, заявляв клопотання про ознайомлення з письмовими матеріалами справи, а після ознайомлення - про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з необхідністю ознайомлення з наданими відеоматеріалами. З огляду на те, що при повідомленні судом про місце і час розгляду справи, та вжиття заходів щодо унеможливлення порушення процесуальних прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та її захисник, не дивлячись на достатність часу для того, щоб з`явитися до суду, не вжили заходів для явки до суду, не подали письмових заперечень проти протоколу, подавали клопотання про направлення справи на розгляд до іншого суду, ознайомлення з матеріалами провадження, відкладення судових засідань. Тому місцевий суд дійшов аргументованих висновків про те, що наведена поведінка учасників процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ст.38 КУпАП та уникнення відповідальності за вчинене правопорушення проти безпеки дорожнього руху.

Отже перебіг судового розгляду справи у суді першої інстанції свідчить про те, що ОСОБА_1 була обізнана про розгляд її справи у Сєвєродонецькому міському суді Луганської області, але жодного разу не скористалася своїм правом особисто з`явитися у судове засідання та надати суду власні пояснення щодо обставин подій, які мали місце згідно протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про свідому відмову ОСОБА_1 користуватися своїми процесуальним правами у повному обсязі та про зловживання стороною захисту цими правами.

Згідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Стаття 17 Закону України №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п.150, п.253).

Зокрема ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, «Олександр Шевченко проти України» від 26.04.2007, «Трух проти України» від 14.10.2003, зазначав, що особа у розумінні інтервалу часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, місцевий суд, дотримуючись визначених ч.1 ст.277 КУпАП строків розгляду справ про адміністративні правопорушення, та враховуючи усталену практику Європейського Суду з прав людини з аналогічних питань, а також правові позиції Суду, який визнав пріоритет публічного інтересу над приватним, обґрунтовано прийняв рішення у справі за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на підставі наявних та досліджених судом доказів.

Окрім того, права ОСОБА_1 та її захисника Горобець О.С., передбачені ст.268 КУпАП, відновлені шляхом подання апеляційної скарги та надання їм можливості відстоювати свою позицію в апеляційному суді. Однак вони своїм правом не скористалися на власний розсуд.

Апеляційний суд вважає, що твердження сторони захисту про відсутність у матеріалах справи доказів законності дій працівників патрульної поліції щодо зупинки 15.11.2020 року автомобіля ОСОБА_1 , є безпідставними, оскільки за приписами ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» патрульні поліцейські наділені повноваженнями попереджати, виявляти або фіксувати правопорушення, а також забезпечувати дотримання правил дорожнього руху.

Згідно дослідженого під час апеляційного розгляду відеофайлу №2019_1115_125436_1 від 15.11.2019 (а.с.8) з відеозапису камери службового автомобіля патрульних поліцейських, було зафіксовано рух автомобіля «HYUNDAI Elantra», д.н.з. НОМЕР_2 , який носив вихляючий характер та перед зупинкою чіпляв край проїжджої частини (брівку). У своєму рапорті поліцейський взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Луганській області Кошевий С. (а.с.7) зазначив, що, патрулюючи на службовому автомобілі м.Сєвєродонецьк, до нього під`їхав автомобіль, водій якого повідомив, що бачив автомобіль «HYUNDAI», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався зі смуги на смугу, а також виїжджав на зустрічну смугу, тому на його думку водій міг перебувати в стані алкогольного сп`яніння.

На спростування цих обставин адвокатом Горобець О.С. та ОСОБА_1 апеляційному суду належних доказів не надано.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягає сторона захисту, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строк на один рік, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги захисника Горобець О.С. є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12.02.2020 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Горобець Олексія Сергійовича - залишити без задоволення, а постанову судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 лютого 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ЛУГАНСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО