Справа № 159/1999/20 Провадження №33/802/575/20 Головуючий у 1 інстанції:Логвинюк І. М.
Категорія:ч.1 ст.130 КпАП України Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В.,

з участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - Клімука В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше не піддавався адмінстягненню, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постановою суду стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 420 гривень 40 копійок.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він о 22 годині 05 хвилин 27.04.2020 року у селі Воля Ковельська Ковельського району Волинської області, по вулиці Жовтневій керував транспортним засобом марки «ToyotaUrbanCruiser», д. н. з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора алкотестера «Драгер» на місці зупинки, а також від проходження медогляду у медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився (у присутності двох свідків). Тим самим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.

Не погоджуючись із постановою судді, особа яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не оспорюючи фактичних обставин вчинення адміністративного правопорушення, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки вона не відповідає вимогам закону. Вказує на те, що він та його представник дійсно завчасно знали про час та місце розгляду справи. Однак у зв`язку із його хворобою 02 липня 2020 року його захисник надіслав на адресу Ковельського міськрайонного суду Волинської області заяву про перенесення судового засідання, на що суд переніс слухання справи на 20.07.2020 року. Враховуючи те, що його стан здоров`я не покращився він змушений був повторно звернутися до лікаря, який 20.07.2020 року зафіксував діагноз, як гострий бронхіт, підозра на Covid-19. Як необхідні дії лікар призначив повне обстеження, мікробіологічний/імунологічний тест. Враховуючи підозру на Covid-19, 20.07.2020 року він надіслав до Ковельського міськрайонного суду Волинської області заяву з проханням перенести судове засідання на іншу дату, вказавши причину. При цьому його захисник особисто завіз в канцелярію суду його заяву та власну заяву про перенесення судового засідання, вказавши в ній причини перенесення, додавши медичну довідку та копію виписки з медичної карти. Таким чином, на його думку, суддя помилково, без достатніх на те підстав зазначила, що він не повідомив суду про причини своєї неявки, а його захисник не надав доказів його перебування на лікуванні, а отже розглянувши справу у його відсутності суд порушив його права.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника Клімука В.С., які підтримали останню з мотивів, викладених в ній, та просили її задовольнити, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до статтей 245, 252, 280 КпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, об`єктивна сторона правопорушення, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, тобто у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння повністю стверджується доказами, які містяться в матеріалах справи у їх сукупності.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №207737 від 27.04.2020 року яким встановлено, що ОСОБА_1 о 22 годині 05 хвилин 27.04.2020 року у селі Воля Ковельська Ковельського району Волинської області, по вулиці Жовтневій керував транспортним засобом марки «ToyotaUrbanCruiser», д. н. з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора алкотестера «Драгер» на місці зупинки, а також від проходження медогляду у медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився (у присутності двох свідків). Тим самим порушив п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.1).

Дані обставини в повній мірі доводяться й поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вказали, що 27.04.2020 року були присутніми при складенні працівниками поліції адміністративного протоколу відносно водія ОСОБА_1 за керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, на вимогу інспектора поліції водій відмовився пройти медичний огляд на факт вживання алкоголю в установленому порядку (а.с.4).

Вказана відмова проведена у присутності двох свідків, як того вимагає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно довідки УПП у Волинській області від 28.04.2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має повторності вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.130 КпАП України; не позбавлений права керування транспортними засобами (а.с.6).

Зазначені вище докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки у відповідності до ст.ст.251, 252 КпАП України, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані в порядку, встановленому законом та не викликають сумніву у апеляційного суду.

При цьому не заслуговують на увагу суду посилання ОСОБА_1 про наявність підстав для скасування постанови внаслідок розгляду справи судом першої інстанції саме у відсутності його та захисника.

Так відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Крім того слід зазначити, що Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» констатував, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Судом апеляційної інстанції, береться до уваги той факт, що у ОСОБА_1 був укладений договір про надання правової допомоги із адвокатом Клімуком В.С. (а.с.15), який міг брати участь в судових засіданнях за відсутності його довірителя та здійснювати захист інтересів останнього на належному рівні, в зв`язку з чим порушені права на захист ОСОБА_1 в даному випадку не мали місце, а тому судовий розгляд відбувся у їх відсутності відповідно до норм ст. 268 КпАП України.

Доводи, на які посилається апелянт, не є безумовною підставою для скасування постанови суду першої інстанції, як незаконної, та не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

При накладенні адміністративного стягнення, суд врахував фактичні обставини справи, дані про особу порушника та правильно застосував адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постанова суду першої інстанції є законною та мотивованою, а накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.ст.23, 33 КпАП України.

Таким чином, усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.В. Гапончук