Справа № 408/1981/20-п
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року смт Біловодськ

Суддя Біловодського районного суду Луганської області Соболєв Є.О., розглянувши матеріал, що надійшов зі Станично-Луганського ВП ГУНП в Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с Мізоч Ровенської області, громадянки України, пенсіонерки, іпн. НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ст. 44-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення від 07.07.2020 серії АПР18 № 131711 йдеться, що ОСОБА_1 06 липня 2020 року о 15:00 годині, перебуваючи на самоізоляції за адресою: Луганська область, Шастинський (на той час - Станично-Луганський) район, с Нижньотепле, вул. Миру, 26, самовільно залишила місце самоізоляції, чим порушила вимоги п.п. 3 п. 3 постанови КМУ від 20.05.2020 № 392 зі змінами, внесеними постановою КМУ від 17.06.2020 № 500.

Дані дії ОСОБА_2 працівниками поліції були кваліфіковані за ст. 44-3 КУпАП

В судовому засіданні ОСОБА_2 провину не визнала, при цьому пояснила, що 30 червня 2020 року вона перетнула лінію розмежування і направилася до м Луганська. Як тільки вона перетнула лінію розмежування, їй зателефонували й повідомили, що її чоловіка забрали до Станично-Луганської ЦРЛ, у зв`язку з чим вона вимушена була повертатись назад. Під час перетину лінії розмежування у зворотному напрямку їй встановили на телефон додаток «Дій вдома». Вона повідомила, що їй необхідно потрапити до чоловіка у лікарню, де йому зробили операцію і він потребував догляду з боку неї. Однак співробітник поліції сказав їй, що самоізоляцію потрібно проходити за адресою проживання і записав саме цю адресу. У подальшому вона повідомляла телефоном, що знаходиться у лікарні поруч чоловіком. Наступного дня до лікарні прибули поліцейські та склали на неї протокол за порушення карантинних обмежень.

Заслухавши ОСОБА_1 , дослідивши адміністративний матеріал, а також надану ОСОБА_1 довідку з лікарні про перебуванні її чоловіка на стаціонарі, вважаю необхідним зазначити таке.

Відповідальність за ст. 44-3 КУпАП наступає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція цієї статті за своїм змістом є бланкетною адміністративно правовою нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм.

Так, дійсно, згідно підпункту 3 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 20.05.2020 зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 500 від 17.06.2020, було заборонено на період дії карантину самовільно залишати місця самоізоляції, обсервації.

З пояснень ОСОБА_1 , даних в суді, які співпадають з її поясненнями під час складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що вона вимушено перебувала поруч із чоловіком у лікарні, оскільки той потребував постійного стороннього догляду після операції. Даний факт підтверджується, наданою ОСОБА_1 довідкою Станично-Луганської ЦРЛ від 17.07.2020, з якої йдеться, що у весь час лікування ОСОБА_3 з 30 червня по 17 липня 2020 року поруч з останнім перебувала і доглядала його дружина.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Поняття крайньої необхідності визначене у ст. 18 КУпАП, в якій зазначено, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Вважаю, що ОСОБА_1 , здійснюючи догляд за своїм чоловіком у лікарні, який там перебував на стаціонарному лікуванні після оперативного втручання, діяла в умовах крайньої необхідності, оскільки вона діяла у єдиний можливий спосіб та відвернута нею шкода від загрози життю і здоров`ю її чоловікові на той час явно переважала завдану шкоду суспільному інтересу у зв`язку з недотриманням нею карантинних обмежень.

Співробітники поліції на вказані обставини уваги не звернули, через що в порушення вимог ч. 1 ст. 247 КУпАП, без достатніх на те підстав, склали відносно ОСОБА_1 протокол про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Таким чином, враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 був складений безпідставно, провадження у справі слід закрити.

На підставі наведеного, керуючись п. 4 ст. 247, ст. ст. 248, 252, 283, п. 3 ст. 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП у зв`язку із вчиненням нею дії у стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена до Луганського апеляційного суду через Біловодський районний суд Луганської області протягом десяти днів з моменту її винесення.

Суддя Є.О. Соболєв