Справа № 758/2331/20
3/758/2140/20 Категорія 289
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року cуддя Подільського районного суду м.Києва Отвіновський П. Л., з участю прокурора Київської місцевої прокуратури №7 Павліченко В.О., адвоката Геруса Ю.М., та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли з Управління стратегічних розслідувань в місті Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, у справі про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією № 81 від 20 лютого 2020 року, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду виконуючи обов`язки начальника відділу з організації збору та обліку виручки Автобусного парку № 8 Комунального підприємства «Київпастранс», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, суб`єктом декларування, відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», та суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, відповідно до примітки статті 172-6 КУпАП, в порушення вимог частини 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин 10 квітня 2019 року подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 не визнала свою вину у вчиненому правопорушенні, наголошувала, що в її діях відсутній умисел на вчинення правопорушення, та пояснила, що декларація про доходи за 2018 рік подавалась нею вперше, про необхідність декларування їй було повідомлено начальником відділу кадрів Автобусного парку № 8 лише 09 квітня 2019 року, після чого вона самостійно замовила ключ електронного цифрового підпису, та 10 квітня 2019 року подала декларацію.

Прокурор в судовому засіданні просила визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки її вина підтверджується зібраними по справі доказами.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, враховуючи встановлені обставини справи, приходжу до висновку про необхідність закриття провадження в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП настає у разі порушення вимог фінансового контролю, які полягають у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 , будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, суб`єктом декларування, та суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язаних з корупцією, відповідно до примітки статті 172-6 КУпАП, подала щорічну декларацію 10 квітня 2019 року об 11 годині 11 хвилин, тобто з пропущенням встановленого ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» строку, тобто її дії охоплюються об`єктивною стороною ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Разом з тим, вимогами ст. 280 КУпАП, на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов`язок з`ясувати не лише те, чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також питання винуватості особи у його вчиненні.

Вина є одним із елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Це випливає з аналізу ст. 10 КУпАП, де передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків та ст. 11 КУпАП, де вказано, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати.

Зважаючи на те, що законом в диспозиції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таку ж думку висловила й судова палата у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією від 22 травня 2017 року, вказала, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Вважаю, що заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про відсутність у неї умислу на вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, оскільки декларація про доходи за 2018 рік подавалась нею вперше, про необхідність декларування їй було повідомлено начальником відділу кадрів Автобусного парку № 8 лише 09 квітня 2019 року, після чого вона самостійно вчинила дії, направлені на отримання ключа електронного цифрового підпису, необхідного для подання та оприлюднення декларації, а 10 квітня 2019 року зареєструвалась в Реєстрі та подала декларацію.

Під час розгляду справи не встановлено, що дії по несвоєчасному поданню декларації вчинялись з умислом на приховування інформації стосовно отриманого доходу, а також те, що ОСОБА_1 переслідувала будь-який корупційний інтерес, та бажала порушувати вимоги фінансового контролю.

Належних і допустимих доказів, які беззаперечно спростовують наявність у ОСОБА_1 умислу на несвоєчасне подання декларації без поважних причин, матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Положення даної статті Конвенції кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів (справа «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI).

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення є за доцільне застосування аналогії кримінального процесуального закону, які як і положення ст. 62 Конституції України вказують на те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Досліджені в матеріалах докази не доводять наявність в діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що робить неможливим її притягнення до адміністративної відповідальності за даною статтею.

За таких обставин, відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, захисником, протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Скарга подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва.

Суддя П.Л.Отвіновський