Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/1456/20
провадження № 3/650/902/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2020 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі головуючого Сікора О.О., за участю секретаря Ткаченко І.С., розглянувши матеріали, які надійшли від Великоолександрівського районного відділу державної виконавчої служби Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за статтею 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

16 вересня 2020 року головним державним виконавцем Великоолександрівського районного відділу державної виконавчої служби Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Михайловим Артемом Ігоровичем в смт. Велика Олександрівка по вул. Свободи, 161 складено протокол про адміністративне правопорушення № 18/37188414/20 (далі Протокол) в якому зазначено, що при примусовому виконанні виконавчого провадження № 37188414 щодо виконання виконавчого листа № 650/128/13-ц від 11 березня 2013 року виданого Великоолександрівським районним судом Херсонської області щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі 1/4 частки усі видів його заробітку (доходу) але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 04 лютого 2013 року і до повноліття дитини, встановлено, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене статтею 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 7 грудня 1984 року № 8073-X (далі КУпАП), несплата аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та у відповідності з вимогами частини 12 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження відкрито 25 березня 2008 року. Згідно з довідкою розрахунок від 16 вересня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів за період з 04 лютого 2013 року по 16 вересня 2020 року становить 67633,00 грн. Дана заборгованість не сплачена.

Разом з Протоколом до суду надійшли такі документи: довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 16 вересня 2020 року, копія виконавчого листа № 650/128/13-ц, копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 25 березня 2013 року.

Особа яка притягається до адміністративної відповідальності в судове засідання не з`явилася.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу порушника, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення порушника, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 279 КУпАП процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачає, зокрема оголошення протоколу про адміністративне правопорушення, після чого на судовому засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Протокол про адміністративне правопорушення є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення на підставі якого встановлюються обставини, що мають значення для справи (частина перша статті 251 КУпАП).

Відповідно до частини 12 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закону) за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець складає протокол про вчинення боржником адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та надсилає його для розгляду до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 183-1 КУпАП (станом на час складення Протоколу) несплата аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, тягне за собою виконання суспільно корисних робіт на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин.

За результатами розгляду справи суд виносить постанову, зміст якої має містити, зокрема опис обставин, установлених під час розгляду справи (частина друга статті 283 КУпАП).

Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що Протокол, який складено відповідальною особою, повинен містити відомості про обставини, що характеризують суть адміністративного правопорушення у відповідності до диспозиції інкримінованої статті із визначенням: суб`єкта, суб`єктивної сторони, об`єкта, об`єктивної сторони, оскільки протокол за своєю суттю та призначенням, крім доказового значення, представляє собою обвинувачення особи у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення (проступку) в межах якого суд здійснює розгляд справи.

При цьому суд не може вийти за межі такого обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

Такі самі висновки надані Європейським судом з прав людини у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.).

Суд установив, що відповідно до диспозиції статті 183-1 КУпАП об`єктивна сторона правопорушення передбачає: несплату аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї; виникнення заборгованості сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Тобто у Протоколі, крім іншого, має бути зазначено суму аліментних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, яка виражається в національній валюті і яка дозволить суду встановити чи перевищує розмір заборгованості вказану суму, що є обов`язковою умовою для притягнення особи до юридичної відповідальності вказаного виду.

Суд позбавлений можливості встановлювати таку суму самостійно, оскільки, як зазначено вище, суд лише перевіряє чи є в бездіяльності особи склад інкримінованого правопорушення чи ні. Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи, оскільки це становить порушення частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відсутність в Протоколі вказаних даних позбавляє особу, яка притягається до адміністративної відповідальності здійснювати ефективний захист своїх прав та інтересів, адже вона позбавлена можливості оспорити конкретні факти, які є фундаментальними при розгляді справи, однак які не мають чіткого вираження.

Суб`єктивна сторона правопорушення передбачає винні дії або бездіяльність (умисні або з необережності) особи, що обумовлює зазначення в Протоколі відповідних ознак поведінки особи, однак у ньому не вказано про те, чи була обізнана особа про здійснення відносно неї виконавчих дій щодо примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Визначений державним виконавцем у Протоколі період за який утворилась заборгованість, також не може свідчити про наявність в діях особи ознак складу вказаного проступку, оскільки він визначений без урахування вимог статті 8 КУпАП.

Так, відповідно до частини першої та другої статті 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Відповідно до частини другої статті 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Главу 14 КУпАП доповнено статтею 183-1 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 07 грудня 2017 року № 2234-19, який набрав законної сили 06 лютого 2018 року, а отже саме з цієї дати вказана стаття є чинною та встановлює відповідальність за вчинення передбаченого правопорушення.

Тобто дії або бездіяльність особи будуть протиправними лише у тому випадку, якщо вони мали місце під час дії відповідного закону. Це обумовлено тим, що особа діючи або утримуючись від дій певним чином має усвідомлювати наслідки своєї поведінки або бездіяльності та розуміти можливість їх настання.

Особа не може бути притягнута до юридичної відповідальності за поведінку, яка на час її здійснення не визнавалась державою протиправною, оскільки законодавством зворотна сила законів, які встановлюють таку відповідальність, заборонена.

Згідно з Протоколом державний виконавець вбачає протиправну бездіяльність особи у виникненні заборгованості за період з 04 лютого 2013 року по 16 вересня 2020 року, який охоплює і проміжок часу протягом якого відповідальність за статтею 183-1 КУпАП була відсутня.

З цього вбачається, що при несплаті аліментів в період з 04 лютого 2013 року по 06 лютого 2018 року особа не могла передбачити, що за це може настати адміністративна відповідальність, а відтак немає підстав для визнання її бездіяльності протиправною та накладення стягнення встановленого санкцією інкримінованої статті, адже це призведе до порушення вищевказаних конституційних гарантій.

Отже, за вказаною нормою закону платник аліментів може нести відповідальність у разі виникнення заборгованості відповідного розміру, яка утворилась під час її дії, що відповідає принципу дії закону у часі.

Визначати розмір такої заборгованості має державний виконавець, а ні суд, на який, за вищевикладених обґрунтувань, щодо цього покладено обов`язок перевірити правильність її нарахування. В даному випадку може йтися про заборгованість у період дії Закону України від 07 грудня 2017 року № 2234-19, який набрав законної сили 06 лютого 2018 року, яка державним виконавцем не визначена.

Крім того, відсутність у Протоколі суми відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, також не дозволяє суду ідентифікувати відповідну заборгованість як протиправну.

При цьому суд виходить з положення статті 183-1 КУпАП, яка в свою чергу доповнює положення частини 12 статті 71 Закону та більш розширено вказує на порядок обрахунку суми відповідних платежів.

Державний виконавець стверджує, що якщо у особи на момент вступу в дію інкримінованої статті, вже була наявна заборгованість розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання, особа вже є такою, що підпадає під дію вказаної статті та на неї може бути складений відповідний протокол.

Суд повторює, що дія або бездіяльність особи для можливості визнання їх протиправними повинні мати місце під час дії відповідної норми, про що Конституційний Суд України досить категорично висловився в рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, справа № 1-7/99. Такий принцип захищає особу від можливості її притягнення за дії або бездіяльність, які на час їх вчинення або утримання від їх вчинення не вважалися правопорушенням, тобто створює для особи юридичну визначеність, передбачуваність, надає можливість прогнозувати можливі несприятливі для неї наслідки виходячи із її поведінки.

Відповідно до частини першої статті 7 Конвенції, яка відповідно до практики Європейського суду з прав людини, застосовується також до адміністративних правопорушень, проголошене наступне: «Нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом.».

Також, суд звертає увагу, що свою позицію держаний виконавець обґрунтовує, зокрема необхідністю визначення суми відповідних платежів за шість місяців з для пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, однак при цьому таку суму не зазначає в Протоколі, що в свою чергу свідчить про непослідовну позицію з цього питання.

Суд погоджується із тим, що дане правопорушення є триваючим, однак починається таке правопорушення з моменту виникнення заборгованості зі сплати аліментів за вищевказаних умов після набрання чинності відповідною нормою закону.

З огляду на те, що суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме того факту, що в період часу з 06 лютого 2018 року по 16 вересня 2020 року у особи утворилась заборгованість зі сплати аліментів в розмірі, який є достатнім для притягнення її до відповідальності, суд констатує недоведеність в діях останньої складу інкримінованого адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим провадження у справі слід закрити.

На підставі викладеного, керуючись вищезазначеними положення чинного законодавства, Великоолександрівський районний суд Херсонської області

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 18/37188414/20 від 16 вересня 2020 року складеного за статтею 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у відповідності до пункту першого частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанову може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено до Херсонського апеляційного суду через місцевий суд протягом 10 днів з дня винесення.

Суддя: _______________ О.О. Сікора