Номер провадження: 33/813/395/20
Номер справи місцевого суду: 515/98/20
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С. В.
Доповідач Кадегроб А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2020 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду - Кадегроб А.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 28.01.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП,-

встановив:

Постановою судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 28.01.2020

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українку, громадянку України, з середньою спеціальною освітою, розлучену, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, на неї накладено стягнення у вигляді громадських робіт у кількості 50 годин. Стягнуто зі ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. в дохід держави.

Відповідно до постанови, 13 грудня 2019 року близько 14 год. 30 хв. ОСОБА_1 у громадському місці - на вул. Центральна, неподалік від Комунального закладу «Білоліська ЗОШ І-ІІІ ступенів» Татарбунарської районної ради Одеської області, в с. Білолісся Татарбунарського району Одеської області влаштувала конфлікт з ОСОБА_2 , яка йшла із школи з своїм 10-річним сином, в процесі якого прилюдно ображала ОСОБА_2 , вживаючи при цьому слова нецензурної лексики, намагалась застосувати фізичну силу. Протиправні дії ОСОБА_1 здійснювала у присутності малолітньої дитини, яка злякалась та почала плакати, у зв`язку з чим її стан здоров`я викликав необхідність втручання лікаря. Діями ОСОБА_1 було порушено громадський порядок та спокій громадян.

На дану постанову ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену постанову скасувати, провадження у справі закрити.

В обґрунтування вимог про скасування постанови, апелянтка зазначає, що суддя районного суду не вірно зазначив місце події, вказавши назву вулиці та зазначивши, що це є громадське місце, так як зазначена обставина не підтверджується жодними доказами, наявними в матеріалах справи. Також зазначає, що висновки судді районного суду про винуватість ОСОБА_1 зроблено на підставі показань свідків, які є зацікавленими в притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Крім цього зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складено в порушення вимог ст. 254 КУпАП, а саме з пропущенням 24 годин.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 неодноразово викликались до апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги, однак в судові засідання не з`являлися, причини неявки не повідомляли.

Враховуючи вищевикладене, суддя апеляційного суду вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги без учасників провадження.

Дослідивши вимоги апеляційної скарги, матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності, суддя апеляційного суду приходить до таких висновків.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вимогами ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що суддя суду першої інстанції під час розгляду справи в повній мірі дотримався вищевказаних вимог КУпАП.

При розгляді справи суддею суду першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП не були повно, всебічно та об`єктивно встановлені фактичні обставини та зібраним у справі доказам у їх сукупності не дана належна оцінка.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Суть вчиненого адміністративного правопорушення в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР 18 серії 339656 від 22.01.2020 (далі - протокол) викладена наступним чином: «13.12.2019 о 14.00 годині ОСОБА_1 знаходячись по вул. Центральній в с. Білолісся виражалась нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 , чим своїми діями порушила громадський порядок та спокій громадян» (а. с. 1).

Вказані дії ОСОБА_1 були кваліфіковані працівниками поліції за ст. 173 КУпАП тобто за порушення останньою громадського порядку та спокою громадян.

Диспозиція ст. 173 КУпАП передбачає, що дрібне хуліганство - це нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. При цьому такі дії мають вчинятися безпричинно, з неповаги до громадського порядку і спокою громадян.

З системного аналізу діючого законодавства вбачається, що суть даного правопорушення зводиться до вчинення таких дій, що привели до дестабілізації стану суспільства.

Громадська небезпека дій правопорушників проявляється в тому, що дрібне хуліганство певною мірою дезорганізує весь комплекс суспільних відносин, що склалися, а дії правопорушників спрямовані проти забезпечення нормального життя, суспільно-політичної діяльності громадян.

Матеріали провадження містять заяву ОСОБА_2 від 13.12.2019, про те, що ОСОБА_1 , 13.12.2019 о 14.00. годині, біля школи в с. Білолісся, влаштувала сварку в присутності її неповнолітньої дитини, висловлювалася на її адресу грубою нецензурною лайкою, принижувала її гідність, намагалася вчинити бійку, чим довела її дитину до психічного стресу (а. с. 10).

До справи також долучено: рапорт старшого інспектора-чергового Татарбунарського відділення поліції (а. с. 9); пояснення ОСОБА_2 про те, що 13.12.2019 близько 14 годині вона із своїм сином, 2009 р. народження, йшли із школи додому. До них підійшла ОСОБА_1 , яка безпідставно почала шарпати її за одяг, висловлювалась на її адресу нецензурною лайкою, принижувала її, висловлювала образи на її рідню. Все це відбувалось у присутності її дитини, яка дуже злякалась і їй стало погано, через що довелось звернутись за медичною допомогою (а. с. 11); пояснення ОСОБА_3 , з яких слідує, що 13.12.2019 приблизно о 14 годині вона перебувала в приміщенні Білоліської ЗОШ та через вікно бачила як ОСОБА_1 сварилась з ОСОБА_2 , але про що вони розмовляли, їй не було чутно. Під час сварки ОСОБА_1 сильно розмахувала руками, але вона нікого не штовхала та нікого не зачіпала. Однак, син ОСОБА_2 був дуже збентежений та переляканий, через що його мати зверталась за медичною допомогою (а. с. 13); пояснення ОСОБА_4 , згідно яких, 13.12.2019 о 14.30 годині йому зателефонувала його дочка ОСОБА_2 і повідомила, що ОСОБА_1 вчиняє проти неї та її сина неправомірні дії, після чого він зразу ж поїхав до школи, де ці дії відбувались. Прибувши на місце, побачив, що ОСОБА_1 висловлювалась на адресу його дочки та онука нецензурно та штовхала їх. Онук дуже плакав. Він намагався їх заспокоїти, але ОСОБА_1 не реагувала. Тоді він забрав онука, а дочці сказав, щоб вона йшла додому (а. с. 14); поясненнями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з яких вбачається, що 13.12.2019 приблизно о 14 годині вони стояли на порозі Будинку культури в с. Білолісся та помітили, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відбувався конфлікт, при цьому остання махала руками, штовхаючи ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_7 , висловлювалась на їх адресу нецензурною лайкою. ОСОБА_1 замахнулась на ОСОБА_2 і попала по дитині. Дитина ОСОБА_2 дуже плакала та кричала. Зі школи вийшла вчитель ОСОБА_8 і забрала ОСОБА_2 і її сина. Коли ОСОБА_2 вийшла із школи ОСОБА_1 знову почала її ображати. Потім приїхав ОСОБА_4 , батько ОСОБА_2 , і забрав дочку і онука (а. с. 15, 16); відеозаписом події (а. с. 22).

Між тим, ані в протоколі, ані в долучених поясненнях, взагалі не зазначено, яким чином був порушений громадський порядок і спокій громадян, в той час як протокол, є актом обвинувачення, й повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вимог КУпАП.

З наявних в матеріалах провадження пояснень ОСОБА_1 встановлено, що вона зустрілась 13.12.2019 приблизно о 14 годині, неподалік від Білоліської ЗОШ, з ОСОБА_2 , та намагалася з нею поговорити, однак остання вчинила конфлікт. Також ОСОБА_1 зазначила, що між ним були й раніше конфлікти (а. с. 12).

В той же час, суб`єктивна сторона дрібного хуліганства характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства.

Порушення громадського порядку та спокою громадян шляхом нецензурної лайки, образливого чіпляння до громадян чи іншими подібними діями, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вказаного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 173 КУпАП.

Разом з тим як в суді першої інстанції, та й під час перевірки доказів судом апеляційної інстанції, безаперечних доказів порушення громадського порядку та спокою громадян ОСОБА_1 не встановлено.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 підтвердила, що вона намагалася поговорити з ОСОБА_2 , однак остання вчинила конфлікт. Запевняла суд, що не висловлювалась нецензурною лайкою, не кричала, не чіплялася до громадян, свідків не було.

Дослідження пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дозволяє дійти висновку про те, що ініціатором конфлікту вони вважають один одного, та конфлікт виник на ґрунті тривалих неприязних стосунків між ними, внаслідок чого відбувалось з`ясування особистих стосунків, що не призвело до порушення громадського порядку, тобто спокійної обстановки нормальних умов мешкання інших жителів села.

Разом з цим, наявні в матеріалах справи пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбувся словесний конфлікт, однак, викладені в письмових поясненнях зазначених осіб відомості не відображають суті адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а саме в них не відображено будь-яких доказів порушення громадського порядку або спокою громадян.

Між тим, об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.

Громадський порядок це система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення за ст. 173 КУпАП, є місце його скоєння, а саме - громадське місце, яке дістало законодавче визначення як частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, зокрема під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Відсутність інших громадян, яким би дії ОСОБА_1 порушували спокійну обстановку суспільного життя або нормальні умови для праці і відпочинку людей, унеможливлює в свою чергу таку кваліфікуючу ознаку дрібного хуліганства як прояв неповаги до суспільства, або порушення громадського порядку.

Саме по собі нецензурні висловлювання, за умови, що такі дії виникли внаслідок триваючих неприязних стосунків між особами, які знайомі один з одним, не можуть вважатись дрібним хуліганством в конкретній події, що досліджувалась судом.

Фактично відбувалось з`ясування особистих стосунків і умислу на порушення громадського порядку, у вказаному конкретному випадку, не встановлено. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням змісту обставин, що викладені в протоколі, сама по собі словесна перепалка, унеможливлює в свою чергу таку кваліфікуючу ознаку дрібного хуліганства як прояв неповаги до суспільства, або порушення громадського порядку, що в свою чергу не підірвала моральні принципи суспільства в цілому та жодним чином негативно не вплинула на підсвідомість інших людей, а тому не охоплюються складом вказаного правопорушення.

Наведені факти, в сукупності з вищевикладеними доказами у справі, знаходяться у взаємозв`язку між собою, та поза всяким розумним сумнівом свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Суддя апеляційного суду звертає увагу також на те, що процес про адміністративне правопорушення цілком пов`язаний з презумпціями процесу кримінального, оскільки Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення (рішення по справах «Надточій проти України» та «Гурепка проти України»).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції передбачає, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення". Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції "кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку". А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (рішенні у справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.)

Склад правопорушення включає в себе наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Рішенням ЄСПЛ, від 14 жовтня 2010 року, у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які б указували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ст. 173 КУпАП, та які б підпадали саме під ознаки дрібного хуліганства.

Встановлені суддею апеляційного суду обставини свідчать про відсутність в матеріалах справи доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а відповідно і складу адміністративного правопорушення, в зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена постанова - скасуванню, з закриттям провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Разом з цим, суддею суду першої інстанції не взяті до уваги порушення, допущені працівниками поліції під час складання адміністративних матеріалів.

Так, відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення серії АПР 18 №339656 від 22.01.2020 відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП не відповідає вимогам закону, так як в ньому не зазначено громадське місце, де було вчинено правопорушення та конкретно не викладено суть адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а саме якими саме діями ОСОБА_1 порушила громадський порядок та спокій. Також в протоколі відсутні відомості щодо свідків адміністративного правопорушення, хоча в матеріалах справи наявні показання інших осіб, окрім ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Частинами 1, 2 статті 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно з матеріалами справи, заяву про вчинене правопорушення прийнято 13.12.2019, останнє пояснення відібрано 14.01.2020, однак, протокол про адміністративне правопорушення складено лише 22.01.2020, тобто з пропуском двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, що передбачено ч. 2 ст. 254 КУпАП (а. с. 1, 9, 10, 14, 15, 16).

Усім вищевказаним обставинам суддя суду першої інстанції належної правової оцінки не надав, що свідчить про істотну неповноту та однобічність судового розгляду справи та є безумовною підставою для скасування оскарженої постанови.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена постанова судді районного суду - скасуванню, а провадження у справі - закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 28.01.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП - задовольнити.

Постанову судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 28.01.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП - скасувати.

Провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Кадегроб