ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/554/20 Справа № 216/1277/20 Суддя у 1-й інстанції - Онопченко Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко В. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд, в особі судді Коваленко В.Д., за участю: ОСОБА_1 , адвоката Голуб С.О., який діє в інтересах ОСОБА_2 , та з іншого боку ОСОБА_1 та його адвоката Іоаніді Д.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Голуб С.О., який дії в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2020 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є громадянином України, офіційно не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 КУпАП - закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою суду провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито, на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В постанові районного суду зазначено, що органом поліції у відношенні ОСОБА_1 складено протокол за те, що він о 08 год. 25 хв. 21 лютого 2020 року, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi ASX», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Добровольського в м. Кривому Розі, який в районі буд. № 8, виконуючи маневр правого повороту до буд. № 8 з не відповідного крайнього положення, не переконався в безпечності свого маневру та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , чим порушив вимоги п.п. 10.1, 10.4 ПДР України. ОСОБА_1 інкриміноване адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, надавши відповідну правову оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам і наданим учасниками судового засідання поясненням, суд прийшов до висновку про відсутність в діях водія ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрив провадження на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

ОСОБА_2 , а також її представник-адвокат Голуб С.О. не згодні з рішенням суду першої інстанції. В апеляційній скарзі просять постанову скасувати, постановити нову, якою визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вважають, що судовий розгляд справи проведено неповно і необ`єктивно, а висновки суду, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення такими, які не відповідають фактичним обставинам справи. Посилаються, що не був допитаний в ході судового розгляду інспектор поліції, не зважаючи на рішення суду про його допит.

Посилаються, що останній хоча і не визнав вину у вчиненні адміністративного правопорушення, але підтвердив факт порушення ПДР, які призвели до ДТП. На його думку, вина повністю підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, схемою ДТП, фототаблицею ДТП, первісними поясненнями водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Також, на думку адвоката Голуб С.О., в ході судового розгляду було порушено права ОСОБА_2 як потерпілої особи, оскільки не було роз`яснено право мати свого представника - адвоката, право подавати клопотання, знайомитися з матеріалами справи.

В апеляційному суді адвокат Голуб С.О. та ОСОБА_2 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

ОСОБА_1 та адвокат Іоніді Д.С. в апеляційному суді просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Заслухавши головуючого суддю, обговоривши доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відповідні докази, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до ст. ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримався цих вимог закону належним чином, в повному обсязі.

За змістом ст.ст.7, 254, 279, КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється тільки щодо правопорушника і підставою для її розгляду є протокол про адміністративне правопорушення, тобто справа розглядається в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Оскільки така норма закону як ст.124 КУпАП, яка інкримінується ОСОБА_1 , є бланкетною, то при провадженні у справі необхідно з`ясовувати, серед іншого, яку норму спеціального закону порушила особа, в чому полягає суть цих порушень, із відповідним закріпленням вказаних норм, як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в постанові суду.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що основним джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до ст.251 КУпАП, є протокол про адміністративне правопорушення, який повинен відповідати вимогам ст.ст. 254-256 КУпАП, в якому повинно бути викладено відповідні обставини вчинення особою адміністративного правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 інкриміновано те, що він порушив п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України.

Згідно до п. 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Пунктом п. 10.4 ПДР України передбачено, що перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Разом з цим, в п. 10.6 ПДР України, зазначено, що якщо транспортний засіб через свої габарити або інші причини не може виконати поворот чи розворот з відповідного крайнього положення, дозволяється відступити від вимог пункту 10.4 цих Правил, якщо це не суперечить вимогам заборонних чи наказових дорожніх знаків, дорожньої розмітки та не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. У разі потреби, для забезпечення безпеки дорожнього руху, слід звернутися за допомогою до інших осіб.

Так, в суді ОСОБА_1 пояснив, що йому необхідно було повернути до свого домоволодіння для здійснення заїзду у ворота, швидкість його автомобіля була приблизно 15-20 км/год. Він таким чином завжди здійснював заїзд до свого домоволодіння. Приблизно за 15-20 метрів він увімкнув покажчик правого повороту, та для того щоб здійснити заїзд взяв трохи лівіше і одразу повернув праворуч, після чого в праву передні двері його автомобіля вдарив автомобіль, яким керувала ОСОБА_2 . При цьому, пояснив, що суцільної лінії на ділянці дороги не було, а автомобіль, яким керувала ОСОБА_2 був позаду приблизно за 10-15 метрів.

В свою чергу ОСОБА_2 , пояснила, що перед нею приблизно на відстані 10-15 метрів рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , показник повороту він не вмикав, але погодилася, що для здійснення заїзду до подвір`я необхідно було виїхати на зустрічну смугу руху.

В районному суді був допитаний свідок ОСОБА_3 , який зазначив, що перебував у автомобілі ОСОБА_1 на передньому правому пасажирському сидінні, і вказав, що ОСОБА_1 завчасно включив поворот, пригальмував та почав здійснювати поворот праворуч, після чого відбулося ДТП. Також, він вказав, що удар був досить сильним.

Районний суд дослідив схему дорожньо-транспортної пригоди, з`ясував ширину вул. Івана Добровольського в м. Кривому Розі, де сталася пригоди, яка становить 7,5 метри. Зіткнення сталося на відстані 2,35 м. від правого краю проїзної частини, маневр автомобіля Mitsubishi ASX, яким керував ОСОБА_1 відбувся приблизно з середини проїзної частини, при ширині однієї полоси руху в 3, 75 метри. На схемі не зафіксовано суцільної смуги руху на ділянці дороги, не видно її і із фототаблиці доданої до схеми. Тобто суцільна смуга відсутня.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що районний суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 не порушував п.10.4 ПДР України, адже він виконав вимоги п.10.6 ПДР України, та здійснюючи заїзд в подвір`я, прийняв трохи лівіше на проїзній частині, оскільки якби зайняв відповідне крайнє праве положення на проїзній частині, то не зміг здійснити заїзд, що також підтвердила в районному суді Іванова Г.О..

Отже, ОСОБА_1 правомірно відступив від виконання п.10.4 ПДР України.

Також, апеляційний суд вважає, що районний суд прийшов до правильного висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 порушення п.10.1 ПДР України, остільки останній бачив автомобіль ОСОБА_2 позаду свого, який знаходився на відстані приблизно 15 метрів та рухався близько 30-40 км/год., і ОСОБА_1 , здійснюючи маневр повороту праворуч дотримався п.10.6 Правил дорожнього руху України, і розраховував, що відповідно до п.1.4 ПДР України, ОСОБА_2 буде дотримуватись цих Правил.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в тексті апеляційної скарги зазначено ряд невідповідностей обставинам даної справи. Аналізом свідчень водія ОСОБА_2 , що надані в судових засіданнях судів першої та апеляційної інстанцій встановлено, що і свідчення є непослідовними. Так, в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_2 зазначала, що рухалась на своєму автомобілі зі швидкістю 35 км/год., що й було в подальшому взято судовим експертом за основу під час здійснення розрахунків під час проведення експертного дослідження. Однак ОСОБА_2 в судовому засіданні вказувала що рухалась зі швидкість 40 км/год. Внаслідок цього, розрахунок судовим експертом було проведено з невірними вихідними даними. Відстань до автомобіля Міцубісі АСХ, під керуванням ОСОБА_1 , як пояснила ОСОБА_2 , складала 10-12 метрів. Однак в своїх свідченнях водій ОСОБА_1 зазначав відстань 15-20 метрів до автомобіля Фольцваген Пассат, який рухався позаду нього. Але, даний факт судовим експертом під час проведення експертного дослідження також не був врахований та відповідно не було здійснено належний математичний розрахунок. При цьому, судовий експерт в своїх розрахунках виходив з відстані 10 метрів між автомобілями.

Також в тексті висновку експертного дослідження №19/104-17/1/4д/3 від 06.05.2020 року, яке долучено за клопотанням адвоката Голуб С.О. та досліджено в апеляційному суді, вбачається, що експертом не прийнята до уваги швидкість руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_1 .. Дана обставина в свою чергу відповідним чином може впливати на правильність результатів експертного дослідження та відповідно результатів математичних розрахунків.

Крім цього, допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_4 пояснив, що під час проведення експертного дослідження він керувався науковою літературою «радянських часів» приблизно 1980х років.

У звязку з цим адвокатом Іоаніді Д.С. було зазначено, що трансортним засобом, що був взятий експертом як приклад для розрахунків став автомобіль марки ВАЗ 2101. Сучасної літератури з автотехнічної експертизи небагато. Існуючі методичні вказівки для її проведення базуються на даних, які отримані при випробуванні автомобілів застарілої конструкції випуску 60-70 років минулого століття. В основному в них розглядаються дорожньо-транспортні пригоди за участю автомобілів, що мають конструкцію гальмівної системи, яка допускає блокування коліс, що супроводжується появою слідів юза на дорожньому покритті. На практиці це приводить до того, що експерту досить проблемно об`єктивно визначити початкову швидкість руху сучасного автомобіля, який обладнаний антиблокувальною системою, оскільки сліди гальмування на дорозі у випадку ДТП будуть відсутні.

Є також слушною думка адвоката, що маса автомобіля марки ВАЗ 2101 становить-955кг., тоді як автомобіль марки Фольксваген Пассат Б6, на якому рухалась ОСОБА_2 становить - 1504 кг. Вказане є суттєвою різницею в масі, адже в разі гальмування чи прискорення автомобіля з іншою масою, більшою на 550 кг, будуть відповідно різні результати дослідженні.

При цьому апеляційний суд звертає увагу і на той факт, що автомобіль марки ВАЗ 2101 та автомобіль марки Фольксваген Пассат Б6 мають різну за конструкцією систему гальм, різну ефективність гальм та час спрацьовування механізму гальм.

Водій ОСОБА_2 відповідно до вимог ПДР України повинна бути уважною за кермом автомобіля та дотримуватись безпечної дистанції відносно інших учасників дорожнього руху. Також в своїх свідченнях водія ОСОБА_2 вказала, що маневр повороту праворуч, виконаний у відповідності до п. 10.6 ПДР України - був для неї не зрозумілим. Водій ОСОБА_1 рухаючись в попутному напрямі, попереду автомобіля ОСОБА_2 , міг і розраховував, що водій автомобіля, що рухається позаду нього, знає та керується ПДР України та відповідно не маючи перешкод для руху здійснив маневр повороту праворуч у відповідності до дорожньої обстановки та п. 10.6 ПДР України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає вказане заключення необєктивним, та не визнає його належним та допустимим доказом.

Таким чином, під час апеляційного перегляду, доводи ОСОБА_2 про необхідність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, за порушення п. 10.1, 10.4 ПДР України, не знайшли свого підтвердження.

Вказану справу районний суд розглянув з дотриманням вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, із всебічним, повним і об`єктивним з`ясуванням справи та було належно встановлено, що ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні не є винним.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду, як законну - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Голуб С.О., який дії в інтересах потерпілої ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2020 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП - закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду В.Д. Коваленко