Справа № 304/141/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
24.09.2020 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
постановою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 17 лютого 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , студента, громадянина України,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.
Згідно постанови, 08 січня 2020 року о 02.00 год. по вул. Центральній у с. Дубриничі Перечинського району Закарпатської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Форд Ескорт», д/н НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги передбачені п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною. Зазначає, що справа підлягає розгляду у Великоберезнянському районному суді, однак заявлене ним клопотання у цій частині судом не було розглянуто. Вказує на те, що не згоден із протоколом про адміністративне правопорушення та вважає, що протокол складений із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Стверджує, що запис у протоколі про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння не відповідає дійсності, що поліцейськими ОСОБА_1 не було направлено на огляд до закладу охорони здоров`я, а в матеріалах справи відсутній будь-який доказ керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, так як свідки були залучені уже після зупинки транспортного засобу та не були очевидцями події. Просить постанову скасувати, ухвалити нову, якою провадження в справі закрити за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , неявка якого з урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак подав заяву про розгляд справи без його участі.
Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставними, оскільки винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених судом першої та апеляційної інстанції доказів.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 216083, 08 січня 2020 року о 02.00 год. по вул. Центральній у с. Дубриничі Перечинського району Закарпатської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Форд Ескорт», д/н НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується проведеним зі згоди водія у присутності двох свідків тестом за допомогою приладу «Драгер, чим порушив вимоги, передбачені п. 2. 9 «а» ПДР, що тягне настання адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З указаного протоколу також убачається, що такий складено у присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 відмовився від підписання протоколу, ознайомлення з його змістом, отримання його копії та надання будь-яких пояснень по суті правопорушення (а. с. 1).
З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, проведеного начальником СРПП № 1 Перечинського відділення поліції Терпай Ю. за допомогою приладу «Drager» у присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вбачається, що огляд проведений у зв`язку з виявленими у гр. ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота та почервоніння шкіри обличчя), - результат огляду - 0,87 % проміле (а. с. 2), що також підтверджується наявною в матеріалах справи роздруківкою тестування на алкоголь (а. с. 3). З указаних документів також убачається, що ОСОБА_1 відмовився від їх підписання.
З наявних у матеріалах справи письмових пояснень громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_2 убачається, що вони були запрошені в якості свідків при складанні адміністративного протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , і в їхній присутності вказаний водій пройшов огляд у встановленому Законом порядку за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер» для визначення стану сп`яніння, в результаті чого в нього було виявлено 0,87 % проміле алкоголю (а. с. 4-5).
Викладені в протоколі обставини підтверджуються і наявним у матеріалах справи відеозаписом із місця події (а. с. 10).
Окрім цього, з даних ОСОБА_1 у суді першої інстанції пояснень вбачається, що вину в скоєнні правопорушення він визнав повністю, щиро розкаявся і підтвердив, що, випивши декілька пляшок пива, сів за кермо належного гр. ОСОБА_4 автомобіля, оскільки останній знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння і перебуваючи за кермом міг допустити шляхово - транспортну пригоду.,
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський ОСОБА_5 був упереджений при проведенні огляду та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний поліцейський при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Крім того, під час апеляційного розгляду справи не встановлено й даних про те, що в громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які були залучені в якості свідків проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння та складанні щодо нього протоколу, були підстави для обмови ОСОБА_1 , такі дані в матеріалах справи також відсутні й до апеляційної скарги таких також не додано.
Доводи апеляційної скарги про те, що запис у протоколі про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння не відповідає дійсності, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та не відповідають змісту протоколу, з якого вбачається, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведено у встановленому законом порядку в присутності двох свідків за допомогою приладу «Драгер».
Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейськими не було направлено ОСОБА_1 на огляд до закладу охорони здоров`я, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують факту порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.9 «а» ПДР. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що ОСОБА_1 не погоджувався з результатами огляду, проведеного працівниками поліції та бажав пройти огляд у закладі охорони здоров`я.
Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах відсутній будь-який доказ керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не знайшли свого підтвердження, оскільки з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не оспорював факту керування транспортним засобом та добровільно пройшов огляд на стан сп`яніння, який проведений працівниками поліції за допомогою приладу «Драгер».
Доводи апеляційної скарги про те, що свідки були залучені уже після зупинки транспортного засобу та не були очевидцями події, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі, жодним чином не спростовують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, враховується те, що з відеозапису вбачається, що свідки були присутні під час проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння. При оцінці цих доводів та прийнятті судового рішення, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 , посилаючись на те, що свідки були залучені уже після зупинки транспортного засобу та не були очевидцями події, фактично визнає факт керування ним транспортним засобом та зупинки автомобіля працівниками поліції під час руху.
Доводи апеляційної скарги про те, що протокол складений із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, апеляційний суд не приймає до уваги, так як зі змісту протоколу вбачається, що в такому містяться всі необхідні відомості, які передбачені ст. 256 КУпАП, і які підтверджуються іншими матеріалами справи, що в свою чергу свідчить про те, що вказаний протокол складено з додержанням вимог вказаної норми.
Доводи апеляційної скарги про те, що справа підлягала розгляду Великоберезнянським районним судом, однак заявлене ОСОБА_1 клопотання судом не було розглянуто, апеляційний суд із урахуванням наведеного вище, відхиляє як такі, що жодним чином не спростовують факту порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.9 «а» ПДР та не впливають на висновки суду про наявність у його діях складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Тому, доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду та не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» ПДР та скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, у зв`язку із чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова суду першої інстанції як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга без задоволення.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і, не з`явившись на розгляд справи, подавши заяву про такий розгляд без його участі, ОСОБА_1 позбавив себе можливості заявити в ході апеляційного розгляду обґрунтовані клопотання, у тому числі й про виклик свідків, та надати які-небудь докази у підтвердження обґрунтованості доводів апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 17 лютого 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан