Справа №461/2591/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2020 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю представника митниці Бедрія М.Б., розглянувши матеріали, які надійшли від Галицької митниці Держмитслужби про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює водієм, проживає у АДРЕСА_1 ,

за ст.472 Митного кодексу України,

встановив:

18.12.2019 року близько 16 години 23 хвилин ОСОБА_1 у якості водія туристичного автобуса марки RENAULT FR1 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 повертався із службової поїздки з Республіки Польщі в Україну через м/п «Рава-Руська» Галицької митниці Держмитслужби. У ході проведення письмового декларування ОСОБА_1 заявив про відсутність у нього будь-яких товарів і наявність особистих речей. Після перевірки заявлених відомостей та завірення митної декларації штампом «Під митним контролем» Львівської митниці ДФС, у ході проведення митного контролю автобуса на оглядовому майданчику, в багажному відділенні та салоні транспортного засобу без ознак приховування було виявлено незадекларований за встановленою формою товар, а саме моторні оливи, автомобільні рідини та автозапчастини в асортименті в кількості 53 штуки.

Відповідно до ст.526 МК України, вважаю можливим провести розгляд справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та не з`явилася в судове засідання, хоча належним чином повідомлялась про час і місце розгляду справи, що підтверджується розпискою на рекомендованому поштовому відправленні про отримання повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. Матеріали справи свідчать про обізнаність ОСОБА_1 щодо розпочатого відносно нього адміністративного провадження, складення протоколу з приводу вищенаведених обставин, скерування протоколу на розгляд до суду та дати розгляду справи судом. Суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Представник Галицької митниці Держмитслужби протокол підтримав.

Заслухавши представника митниці, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч.1 ст.486 МК України).

Згідно ст.458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Статтею 472 МК України, передбачена відповідальність за недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Підставою для переміщення предметів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митниці на пропуск предметів через митний кордон. Законодавчими актами встановлено, зокрема, що це може бути митна декларація.

Статтею 257 МК України, визначено, що декларування здійснюється шляхом з`явлення за встановленою формою точних відомостей про товари, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, а саме останній вчинив недекларування товарів, які підлягають обов`язковому письмовому декларуванню, що підтверджується протоколом про порушення митних правил №4860/20900/19 від 18.12.2019 року, долученими до нього митними деклараціями, копіями товаросупровідних документах, копією паспорта ОСОБА_1 , копією контрольного талону, описом предметів, вилучених у ОСОБА_1 , актом огляду товарів та фотокопіями до нього, письмовими поясненнями ОСОБА_1 наданими митному органу.

Вищенаведені докази в своїй сукупності доводять факт вчинення правопорушення, є належними та допустимими. При цьому, ОСОБА_1 , будучи обізнаним щодо даного адміністративного провадження жодних доказів на спростування відомостей відображених у протоколі та вищенаведених встановлених судом обставин не подав. Письмові пояснення ОСОБА_1 , надані митному органу, про те, що товар йому не належить, не спростовують факту вчинення ним адміністративного правопорушення та спростовуються наявними у справі вищенаведеними доказами. Водночас, наведені пояснення свідчать про те, що ОСОБА_1 був обізнаний в тому, що в автобусі перевозиться сумка з предметами, які не були задекларовані, адже, як він стверджує, він особисто впустив до автобусу пасажира якому, як стверджує ОСОБА_1 , належали незадекларовані речі. Більше того, будучи обізнаними, що пасажир, на якого він вказує у поясненнях, покинув автобус, ОСОБА_1 не переконався у тому, що даний пасажир забрав речі, а також не перевірив достовірність відомостей зазначеним ним у декларації, співставивши їх з предметами які він ( ОСОБА_1 ) перевозив.

Таким чином, аналізуючи подані докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, приходжу до висновку, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України доведена повністю.

Окрім цього, у відповідності до ст.487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність особи обставин судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення виду стягнення за порушення митних правил, суд бере до уваги те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Така позиція ґрунтується на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004.

При вирішенні питання про призначення стягнення за вчинене порушення суд також враховує положення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, у відповідності до яких, кожна фізична або юридична особа мас право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням характеру вчиненого порушення, особи порушника, який раніше до адміністративної відповідальності за порушення митних правил не притягувався, ступеня його вини, способу вчинення правопорушення, враховуючи мету призначення покарання та співрозмірність покарання вчиненому правопорушенню, приходжу до висновку, що до ОСОБА_1 слід застосувати стягнення у виді штрафу в розмірі 100% вартості товару, а товар, що був предметом порушення митних правил слід конфіскувати в дохід держави.

Відповідно до висновку експертизи вартість переміщуваного товару становить 14 503,54 гривень.

Крім цього, з особи, яка притягається до відповідальності, підлягають стягненню витрати, понесені митним органом за зберігання товарів, які стали предметом порушення митних правил на складі митниці.

З матеріалів справи вбачається, що порушення митних правил мало місце 18.12.2019 року. У справі проводилось ряд процесуальних дій, у тому числі товарознавча експертиза №-0150 від 17.02.2020 року.

Постановою Державної фіскальної служби від 09.01.2020 року по даній справі призначено експертизу. Матеріали справи після проведення експертизи до Галицької митниці Держмитслужби повернуто 18.02.2020 року.

Згідно п.8 Розділу 2 Наказу Міністерства фінансів від 15.06.2012 року №731 «Про затвердження Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів», порядку обчислення сум витрат у справах про порушення митних правил та їх відшкодування та розмірів відшкодувань за зберігання на складах митних органів товарів та транспортних засобів при обрахунку витрат митним органом до розрахункового строку не включається: час проведення митним органом в рамках процедури митного контролю оформлення досліджень (аналізів, експертиз). Проміжок часу витрачений на проведення досліджень (експертиз) підтверджується копіями документів, що засвідчують факт прийняття рішення митним органом про необхідність таких досліджень та дату отримання митним органом відповідної інформації.

Оскільки, з 09.01.2020 року до 18.02.2020 року (41 доба), матеріали справи перебували на експертизі - даний проміжок часу не враховується в строк зберігання товарів на складі митного органу для обчислення вартості витрат понесених митним органом.

Згідно розрахунку долученого до матеріалів справи, сума витрат за зберігання товару становить 389,54 гривень. За добу - становить 0,130 євро, а курс євро станом на 26.03.2020 року 30,267100 гривень.

41 доба х 0,130 євро = 5,33 євро. 5,33 євро х 30,267100 = 161,32 гривень, тобто саме на дану суму слід зменшити розмір витрат, які підлягають до стягнення з ОСОБА_1 за зберігання товару на складі митниці, тобто такі становлять 228,22 гривень (389,54 гривень 161,32 гривень).

Крім цього, статтею 40-1КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420,40 гривень.

Керуючись ст.ст.458, 459, 461, 472, 486, 527, 528 МК України,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.472 Митного кодексу України та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 100% вартості товару, який був предметом порушення митних правил 14 503,54 гривень.

Вилучений згідно протоколу №4860/20900/19 від 18.12.2019 року товар конфіскувати в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 витрати за зберігання на складі митниці товарів, які є предметом порушення митних правил 228,22 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави в особі Державної судової адміністрації України 420,40 гривень судового збору.

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.