Справа №438/254/20
Провадження № 3/438/197/2020
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 березня 2020 року суддя Бориславського міського суду Львівської області Слиш А.Т., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності, які надійшли з Бориславського ВП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області

стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки невідомий,

за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Водій ОСОБА_1 21 лютого 2020 року о 22 год. 35 хв. в м.Бориславі по вул.Коваліва керував скутером Lifan без державного номерного знаку з ознаками алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності свідків, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв від нього не надійшло, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, будь-яких заяв від нього не надійшло.

Суд вжив всіх необхідних заходів щодо повідомлення особи про час і місце судового розгляду, однак він не з`явився та доказів про поважність причин своєї неявки до суду не надав. Відповідно до положень ст.268 КУпАП визначений вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, під час розгляду яких участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, а справа про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП до таких не належить, тому суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 . Його право при цьому не порушується, в тому числі і на захист, оскільки будучи повідомленим про розгляд справи він не з`явився, тобто уникає судового розгляду, цим самим має на меті уникнення ним адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення шляхом зволікання з розглядом справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалого судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі. Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст. 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.

Аналіз наведених норм дає суду підстави дійти висновку, що наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може автоматично вважатись порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому суд вважає можливим розгляд справи проводити у відсутності правопорушника.

Таким чином, суд розглядає справу у відсутності ОСОБА_1 на підставі наявних матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена, враховуючи наступне.

Факт скоєння правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №029238 від 21 лютого 2020 року, зокрема поясненнями самого ОСОБА_1 , який в графі протоколу «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» власноручно зазначив, що «з порушенням згідний, пояснення дав на окремому аркуші». Із пояснень ОСОБА_1 від 21 лютого 2020 року вбачається, що останній 21 лютого 2020 року близько 22 год. 40 хв. їхав з гаражу додому на скутері, перед тим випив пиво алкогольне, продув алкотестер, показало 0,34 проміле.

Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів встановлено, що за допомогою пристрою Драгер ALCOTEST 6820 встановлено результати огляду на стан сп`яніння проба позитивна (0,34 проміле). З результатами огляду ОСОБА_1 був згідний, про що свідчить підпис останнього.

Будь-яких сумнівів щодо достовірності показів свідків, які зазначені в протоколі, у суду не виникає, суд вказані докази бере до уваги як належні та допустимі.

Протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 відповідає вимогам ст.256 КУпАП щодо їх змісту, оскільки в протоколі зазначено дату його складання, дані про службову особу, яка його склала, та особу правопорушника, місце, час вчинення та суть правопорушення, зазначено свідків, маються їх підписи.

Наведені обставини дають суду підстави дійти висновку, що протокол про адміністративне правопорушення складено поліцейським у відповідності до вимог діючого законодавства, зазначені письмові докази, досліджені судом, суд вважає достатньо переконливими, чіткими та такими, що узгоджуються між собою, одержані законним шляхом, а тому в суду не виникло жодних сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 в скоєному.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що правопорушення мало місце, вина ОСОБА_1 знайшла своє підтвердження в суді.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Судом не встановлені обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника.

Відповідно до довідки Територіального сервісного центру регіонального сервісного центру МВС України у Львівській області інформація щодо видачі посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 відсутня.

При призначенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, зокрема те, що ОСОБА_1 скоїв грубе порушення правил дорожнього руху, не є водієм, посвідчення водія не має, тому вважає за доцільне застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції статті за вказане правопорушення.

Крім того, відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, яка притягається до адміністративного відповідальності, підлягає стягненню судовий збір.

Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється Законом України «Про судовий збір». Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420 гривень 40 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 34, 40-1, 130, 251, 252, 256, 266, 283-285 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 10 200 гривень (Рахунок: 3001, отримувач: ГУК Львівської області 21081300, код отримувача (ЄДРПОУ): 38008294, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку: 899998, призначення платежу: «штраф у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху»).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір на користь держави в розмірі 420 гривень 40 копійок (Рахунок отримувача: 6001, отримувач: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за ЄДРПОУ 37993783, банк одержувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030106, призначення платежу: «судовий збір на користь держави»).

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, потерпілим, а також може бути опротестована прокурором протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження (опротестування) цієї постанови.

Суддя: А.Т.Слиш