ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/7721/20 Головуючий суддя І інстанції Крівцов Д. А.
Провадження № 33/818/1098/20 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 23 липня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, мешкає за адресою: у АДРЕСА_1 , мешканець м. Харкова, -

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Постановою встановлено, що 07.05.2020 о 17-40 год. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21011», державний номерний знак НОМЕР_1 , по пр-ту Тракторобудівників, 86/137 в м. Харкові, з ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці ока, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить судову постанову скасувати, посилаючись на те, що матеріали справи не містять доказів його вини, а також вказує, що в його діях немає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Зокрема, 21.08.2020 року ОСОБА_1 передана телефонограма на його особистий телефон ( НОМЕР_2 ), та йому особисто було повідомлено про те, що судовий розгляд його апеляційної скарги призначено на 27.08.2020 року до 12.30 год. Під час телефонної розмови ОСОБА_1 підтвердив помічнику судді про свою обізнаність щодо часу та місця розгляду його апеляційної скарги.

27.08.2020 року ОСОБА_1 в судове засідання в суді апеляційної інстанції не з`явився та в телефонному режимі повідомив помічнику судді про те, що він перебуває за межами м. Харкова та не має фізичної можливості з`явитися до суду та просив перенести розгляд його апеляційної скарги на іншу дату. Під час цієї ж телефонної розмови ОСОБА_1 був повідомлений про час та місце наступного судового розгляду, а саме 23 вересня2020 року о 11.30 год.

Поряд з цим, 31.08.2020 року ОСОБА_1 була направлена судова повістка про виклик в судове засідання на 23.09.2020 року до 11.30 год. Ця повістка направлена саме на ту поштову адресу, яка зазначена апелянтом в його апеляційній скарзі, а саме: м. Харків, вул. Кронштадська, 16.

Відповідно до відомостей штрих кодового ідентифікатора поштового відправлення, які мають вільний доступ у мережі «Інтернет», судова повістка надійшла до точці видачі 01.09.2020 року та до теперішнього часу ОСОБА_1 внаслідок своєї неявки не отримав поштове повідомлення.

Крім того, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

При цьому суд апеляційної інстанції керується висновками, що містяться у Рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", де наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до відомостей, які наявні в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_1 жодним чином не дізнавався щодо розгляду його апеляційної скарги, яку він особисто направив до апеляційного суду через суд першої інстанції. Враховуючи ці відомості, а також наявність переданих йому особисто телефонограм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 обізнаний про те, що його апеляційна скарга перебуває на розгляді в апеляційному суді та не цікавиться її розглядом.

Враховуючи вищенаведене, а також дотримуючись вимог ст. 268 та ч.4 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 без його участі, оскільки останній не з`явився в судове засідання 23.09.2020 року без поважних причин.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245,251,252,280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, правопорушник не заявляв будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків, зазначених працівниками поліції у протоколі про адміністративне правопорушення.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 3), письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (арк. 4, 5), відеозапис бодікамер працівників поліції.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 3), ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці ока та поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків та про відповідальність попереджений.

З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис, а також власноручні пояснення.

В своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що «… хочю отстаивать свои права в суде так-как полицейские предвзято ко мне относятся».

Проте, слід зауважити, що будь-яких інших заперечень щодо відомостей, які зазначені в протоколі працівником поліції, ОСОБА_1 ані в протоколі, ані в окремих поясненнях не зазначив.

Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися.

Відповідно до інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак наркотичного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час зупинки ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції.

Крім того, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (арк. 4, 5) вбачається, що в їх присутності водію ОСОБА_1 було запропоновано працівниками поліції пройти у встановленому законом порядку огляд на стан сп`яніння у медичному закладі КНП ХОР «ОНД», від якого ОСОБА_1 відмовився.

Поряд з цим, відповідно до відомостей,що містяться на відеозапису бодікамер працівників поліції (арк. 7) вбачається, що працівниками поліції був зупинений транспортний засіб під керуванням саме ОСОБА_1 . До того ж в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_1 не заперечував саме він керував транспортним засобом під час зупинки його працівниками поліції.

Також, відповідно до цього відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 у присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Крім того, відповідно до власноручної розписки ОСОБА_1 від 07.05.2020 року (арк.6) вбачається, що ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортним засобом та довірив керування транспортним засобом ОСОБА_5 для переміщення свого транспортного засобу за місцем його постійного зберігання, а саме на вул. Кронштадтську, 16.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема - пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 23 липня 2020 року, щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков