П О С Т А Н О В А

іменем України

Справа №377/213/20

Провадження №3/377/66/20

19 березня 2020 року суддя Славутицького міського суду Київської області Малишенко Т.О., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, що надійшла із Славутицького ВП Броварського ВП ГУ Національної поліції в Київській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воробйов Ріпкинського району, Чернігівської області, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

-про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, -

УСТАНОВИЛА:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР №200073 від 27 грудня 2019 року 25 грудня 2019 року близько 06 години 00 хвилин ОСОБА_2 за місцем проживання АДРЕСА_1 , вчинив психологічне насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_3 , а саме кричав на неї, ображав та пригнічував, чим міг заподіяти шкоди психологічному здоров`ю останньої, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 , винним себе не визнав, пояснив, що 25.12.2019 року він прокинувся о 06 годині ранку та пішов у ванну кімнату. Не виявивши там свого ванного приладдя він пішов у кімнату своєї колишньої дружини ОСОБА_3 , з якою спільно проживає, щоб з`ясувати де вони. Вона відповіла, що їх не брала і буде викликати наряд поліції. Так як сварок та жодних неправомірних дій відносно ОСОБА_3 він не вчиняв, то чекав наряд поліції, щоб пояснити ситуацію, яка склалася.

Із письмової заяви ОСОБА_3 , слідує, що вона просить притягнути до адміністративної відповідальності її колишнього чоловіка ОСОБА_2 , який 25.12.2019 року з 05 години ранку вчинив над нею сімейне насильство.

Відповідно до ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції України і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 9 КУпАП встановлено поняття адміністративного правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення завжди є протиправною дією (бездіяльністю)тобто діянням, забороненим законом або іншим нормативним правовим актом. Громадянин, що вчиняє протиправну дію, порушує свій конституційний обов`язок, оскільки норми ч.1 ст.68 Конституції України встановлюють, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Закон розглядає протиправну дію (бездіяльність), вчинену певною особою, як адміністративний проступок лише в тому випадку, якщо має місце вина цієї особи, тобто якщо вчинене було здійснено навмисно або з необережності. Наявність вини є невід`ємною ознакою складу адміністративного проступку. Адміністративне правопорушення з погляду його складу містить 1) об`єкт правопорушення (суспільні відносини в тій чи іншій сфері, на нормальний розвиток яких посягає правопорушення); 2)об`єктивну сторону (конкретні дії, що виразилися в порушенні встановлених правил); 3)суб`єкт правопорушення конкретна осудна фізична особа, що досягла 16-річного віку; 4)суб`єктивну сторону складу (є ставлення особи до вчиненого нею діяння, тобто вину у формі умислу або необережності). Всі перераховані ознаки визначають у сукупності склад адміністративного правопорушення (проступку). Об`єкт адміністративного правопорушення це те, на що воно посягає, чому воно завдає шкоди. Об`єктивну сторону адміністративного правопорушення характеризують ознаки, які визначають акт зовнішньої поведінки правопорушника (діяння чи бездіяльність), його шкідливі наслідки, причинний зв`язок між діянням і наслідками, місце, час, обстановка, спосіб, знаряддя та засоби вчинення проступку. Основною і обов`язковою ознакою об`єктивної сторони є протиправне діяння, відсутність її виключає склад будь якого адміністративного правопорушення. Суб`єктивну сторону адміністративного правопорушення становить пов,язана із його вчиненням психічна діяльність особи. До ознак, які характеризують суб`єктивну сторону, належить вина, мотив і мета вчинення правопорушення. Вина основна і обов`язкова ознака суб`єктивної сторони будь-якого адміністративного проступку. Це психічне ставлення особи до вчиненого нею суспільно шкідливого діяння і його наслідків, яке виявляється у формі умислу або необережності. Мотив і мета вчинення складу адміністративного правопорушення факультативні ознаки суб`єктивної сторони складу проступку. Під мотивом розуміється усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яким вона керувалася під час вчинення проступку. Мета це протиправний результат, наслідок, якого прагне досягти особа вчиненням адміністративного правопорушення. Відповідно до ч.1 ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

В статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, невиконання захисного припису або не проходження корекційної програми, в статі дві частини перша і друга. Відповідальність за правопорушення передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП за ознаками вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування

фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян. Об`єктивна сторона даного правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів, на які потерпілий має передбачене законом право) внаслідок чого могла бути завдана чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а також у невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений. Відповідно до Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» від 15.11.2201р. №2789-ІІІ насильство в сім`ї будь-які дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю. Протиправні дії за цією статтею можуть мати характер фізичного, психологічного чи економічного насильства. Фізичне насильство в сім`ї це умисне насильство, яке не завдає фізичного болю і не спричиняє тілесних ушкоджень. Психологічне насильство в сім`ї насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних обрах або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдатися або завдається шкода психічному здоров`ю. Економічне насильство в сім`ї умисне позбавлення одним членом сім`ї іншого члена сім`ї житла, їжі, одягу та іншого майна чи коштів, на які постраждалий має передбачене законом право, що може призвести до порушення фізичного чи психічного здоров`я. Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу. Суб`єктом правопорушення є особа, якій виповнилося 16 років, і яка вчинила насильство до одного із членів своєї сім`ї.

Ст.245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами по справі є будь які фактичні дані, на підставі яких посадова особа у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, речовими доказами, а також іншими документами.

На підтвердження обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, суду надано: письмову заяву ОСОБА_3 , її письмові пояснення, письмові пояснення ОСОБА_2 , а також свідка ОСОБА_4 , яка зазначає, що зі слів ОСОБА_3 їй відомо,що остання скаржиться на поведінку колишнього чоловіка ОСОБА_5 , а саме те, що він вчиняє сварки.

Зазначені матеріали справи не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_2 , дій, зазначених у диспозицій ч.1 ст.173-2 КУпАП, та настання для потерпілої особи наслідків, зазначених у цій статті.

Дії вчиненні ОСОБА_2 , в межах цього конфлікту не вказують на вчинення ним того виду насильства, який визначений у диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ГР №200073 від 27.12.2019 року, який є процесуальним документом, внаслідок якого проводиться подальше провадження у справі, не містить посилання на наявність обов`язкових наслідків, зазначених у ч.1 ст.173-2 КУпАП, що виключає відповідальність особи за даною статтею.

Крім того, пояснення ОСОБА_3 , про те, що її цивільним чоловіком ОСОБА_2 , спричинено домашнє насильство в сім`ї, нічим не підтверджено, що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_2 , ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо) внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вивчивши надані письмові матеріали, вважаю за необхідне зробити висновок, що наведене указує на відсутність обов`язкової ознаки об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2КУпАП.

Крім того, вважаю, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, суд позбавляється статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

За таких обставин, вважаю за необхідне звільнити ОСОБА_2 , від адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 173-2 ч.1 ст.247, 283-285, КУпАП України, -

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити у притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити за відсутністю складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т. О. Малишенко