Справа № 163/2188/20 Провадження №33/802/665/20 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С.
Категорія:ст. 472 МК України. Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю представника митниці Пікалюка М.С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 20 серпня 2020 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 21 572 (двадцять одна тисяча п`ятсот сімдесят дві) гривні з конфіскацією в дохід держави 21 572 (двадцять однієї тисячі п`ятисот сімдесяти двох) гривень.

Також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 420 гривень 40 копійок.

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він прямуючи 21.07.2020 з України в Республіку Польща через митний пост «Ягодин» Волинської митниці Держмитслужби водієм автомобіля «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_1 , не задекларував за встановленою формою 21 572 гривні, що знаходились у в дорожній сумці разом із задекларованою валютою і були виявлені під час її перерахунку, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 472 МК України.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову судді незаконною. Посилається на те, що 21 липня 2020 року здійснював робочу поїздку до Республіки Польща з метою придбання транспортного засобу, вартістю 42 000 злотих, саме ця сума була ним задекларована. Крім того, для подальшого розмитнення автомобіля він отримав позику від ОСОБА_3 60 000 гривень, про що було складено відповідний договір, що свідчить про законність походження переміщуваної валюти. Зазначає, він вважав, що українська гривня це валюта, яка не підлягає декларуванню, а тому він неї не задекларував. Вважає, що внаслідок його дій державі не завдано будь-яких збитків, а кошти мають законне походження. Просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі звільнивши його від відповідальності.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, на адресу апеляційного суду подав заяву, в якій прохає апеляційну скаргу задовольнити повністю, і у зв`язку з перебуванням у службовому відрядження, розгляд справи проводити без його участі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши представника митниці, який заперечив проти апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.

Висновки судді про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на відповідні суспільні відносини у сфері державної митної справи.

Відповідно до ч.1 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Стаття 472 МК України передбачає адміністративну відповідальність за недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, за обставин, вказаних у постанові, ґрунтується на досліджених судом доказах, зокрема, протоколі про порушення митних правил (а.с.1-4), митній декларації транскордонного переміщення валюти порушника та пасажира ОСОБА_4 , письмових поясненнях ОСОБА_1 про визнання факту виявлення валюти, акті про проведення митного огляду транспортного засобу (а.с.9), службовій записці (а.с.16), які знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку між собою, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються між собою.

Статтею 472 МК України передбачено, що недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України тягне за собою накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості цих товарів, транспортних засобів з конфіскацією зазначених товарів, транспортних засобів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.8 ЗУ «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018(введений в дію 07.02.2019), транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок транскордонного переміщення валютних цінностей суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами визначається Національним банком України з урахуванням норм частини першої цієї статті.

Статтею 4 МК України констатовано, що в тому числі і валютні цінності є товаром.

Згідно п.6 Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей (затвердженого постановою Правління НБУ №3 від 02.01.2019, набрала чинності 07.02.2019), фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Згідно п.18 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті (затверджене постановою Правління НБУ №5 від 02.01.2019, набрала чинності 07.02.2019), фізичні особи-резиденти здійснюють валютні операції з транскордонного переміщення валютних цінностей шляхом їх вивезення/пересилання за межі України в загальній сумі, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10000 євро, на підставі документів, що підтверджують зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10000 євро.

Таким чином, на думку апеляційного суду, переміщення, в тому числі валютних цінностей, через митний кордон України обмежено законодавством України.

Актом про проведення митного огляду транспортного засобу підтверджується виявлення не задекларованої валюти в сумі 21572 гривні, письмовими поясненнями особа, яка притягнута до відповідальності, підтвердила про належність коштів саме йому.

Апелянт на підтвердження законності походження не задекларованих ним коштів, додав до апеляційної скарги договір позики, та таким чином підтвердив законність походження коштів, переміщуваних ним через кордон понад 10000 Євро.

Однак, такі доводи апелянта не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки вони не відповідають приписам п.18 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті (затверджене постановою Правління НБУ №5 від 02.01.2019, набрала чинності 07.02.2019). Відповідно до вказаних положень фізичні особи-резиденти здійснюють валютні операції з транскордонного переміщення валютних цінностей шляхом їх вивезення/пересилання за межі України в загальній сумі, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10000 євро, на підставі документів, що підтверджують зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10000 Євро.

Проте, жодних документів, що підтверджують зняття ОСОБА_1 готівки з власних рахунків у банках і квитанцій про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою, останнім не представлено, а тому такі доводи апелянта не заслуговують на увагу.

Посилання апелянта як на підставу відсутності в його діях складу правопорушення, незнання щодо декларування гривні, не може слугувати беззаперечною підставою для прийняття рішення про невинуватість у вчиненні правопорушення.

Виходячи із встановлених обставин справи, пояснень особи, що притягається до адміністративної відповідальності, приходжу до висновку про неможливість задоволення апеляційної скарги в частині повернення коштів апелянту, оскільки документального походження цих коштів не підтверджено.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні порушення митних правил та притягнення його до адміністративної відповідальності.

Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з мотивів викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає, а тому її слід залишити без задоволення.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді Любомльського районного суду Волинської області від 20 серпня 2020 року є законною та обґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 20 серпня 2020 року щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.П. Денісов