Справа № 462/3749/20 Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 33/811/1239/20 Доповідач: Гуцал І. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Гуцал І.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його представника - адвоката Куцого Сергія Олександровича, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 14 серпня 2020 року про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

постановою судді Залізничного районного суду м. Львова від 14 серпня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 420 гривень 40 копійок судового збору.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 13 червня 2020 року о 14:30 год. на вул. Городоцька, 118 у м. Львові, керував автомобілем марки «АUDI», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість шкіри обличчя, звужені зіниці, що не реагують на світло, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду для визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

На постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 14 серпня 2020 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що постанова судді місцевого суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки така не відповідає фактичним обставинам справи та не ґрунтується на належних, достатніх і допустимих доказах.

Вказує, що категорично заперечує твердження поліцейських та не згідний із рішенням суду, яким його визнали винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зокрема, ним було надано від`ємні результати проведення токсикологічного дослідження, яке не було взято до уваги судом через те, що його результати датуються трьома днями пізніше, ніж мала місце подія. Разом з тим, пройти огляд швидше він не міг, оскільки 13 червня 2020 року був вихідний день.

Посилається на те, що він не відмовлявся пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, оскільки він сів у поліцейську машину та був доставлений у заклад охорони здоров`я, що спростовує версію поліцейських про відмову від проходження ним огляду.

При цьому суддя місцевого суду трактував як відмову від проходження огляду те, що він сім разів намагався надати біоматеріал у вигляді сечі. Вказує, що жодного разу не відмовлявся пройти такий огляд. Крім того, запропонував надати інший біоматеріал для проведення огляду, а саме: зразки крові.

Вказує, що поліцейськими було порушено його право на захист, оскільки порядок проходження огляду та його права йому не роз`яснили.

Посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення було складено не на місці зупинки транспортного засобу у присутності двох свідків, а на вул. Кульпарківській, що також є незаконним.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його представника - адвоката Куцого С.О., які підтримали подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду в достатній мірі повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали, з`ясував позицію ОСОБА_1 і його представника та дійшов правильного висновку про доведеність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з вимогами п. 3, 4 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року за № 1452/735 (далі Інструкція №1452/735), ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота), тобто порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці; звужені чи дуже розширені зіниці,які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи,мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Пунктом 12 даної Інструкції встановлено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Як вбачається з матеріалів справи, працівники поліції доставили ОСОБА_1 до КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень».

При цьому доводи апелянта в частині того, що в ОСОБА_1 у медичному закладі відмовилися брати на аналіз зразки іншого біологічного середовища, зокрема крові не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 10, 12 розділу Інструкції №1452/735 зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів. Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Разом з тим, у даній Інструкції №1452/735 не передбачено, що особа, доставлена для проходження огляду на стан сп`яніння, має право вибирати, зразки якого біологічного середовища слід надати для дослідження. Відтак, такий вибір здійснює лікар, що проводить огляд. При цьому враховується, які саме зразки біологічного середовища можна дослідити у даному закладі охорони здоров`я, а також швидкість проведення дослідження.

Крім того, відповідно до вимог п.13 розділу ІІІ зазначеної Інструкції для дослідження біологічного середовища кров використовується лише у тих випадках, коли в особи неможливо взяти інші зразки біологічного середовища, наприклад, якщо водій внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами.

З наявного у матеріалах справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснили, що для проведення швидкого експрес-тесту на стан наркотичного сп`яніння необхідно здати сечу.

Також на даному відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 на пропозицію лікаря здати сечу, ОСОБА_1 неодноразово, а саме: сім разів, зокрема о 15:25, 15:37, 16:01; 16:20; 16:36; 17:02; 17:11 проходить в туалет, повертаючись заявляє про неможливість здати біологічне середовище (сечу) для проведення аналізу на виявлення стану наркотичного сп`яніння.

Крім того, у письмових поясненнях ОСОБА_1 від 13 червня 2020 року та його поясненнях, наданих судам першої та апеляційної інстанцій, містяться суттєві розбіжності, зокрема: у письмових показах він зазначає, що здати кров йому не пропонували, натомість у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що він запропонував здати зразки крові.

Таку зміну показів суддя апеляційної інстанції оцінює критично, як таку, що спрямована на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене.

Стосовно перебування працівника поліції (тієї ж статі) поряд з ОСОБА_1 у момент здачі аналізів, суддя першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що такі дії є допустимими, оскільки унеможливлюють підміну біологічного матеріалу особою, яка проходить огляд на стан сп`яніння.

З огляду на наведене, а також те, що ОСОБА_1 не здав біологічного матеріалу для проведення необхідного дослідження, що розцінюється суддею апеляційної інстанції як відмова ОСОБА_1 від проходження огляду.

Так, статтею 130 КУпАП України (у редакції станом на 13 червня 2020 року) встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у даному випадку полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння.

Таким чином, попри наявність у водія обов`язку пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського, особа також може відмовитися від його виконання. Така відмова може відбутися і на місці зупинки транспортного засобу, і в медичному закладі. Оскільки ОСОБА_1 є водієм, а тому презюмується його знання Правил дорожнього руху, своїх обов`язків як водія, а також наслідків від виконання таких обов`язків.

З огляду на наведене, доводи ОСОБА_1 та його адвоката Куцого С.О. про те, що лікар не врахував неможливість ОСОБА_1 здати сечу для проведення огляду на визначення стану сп`яніння, через що його дії було помилково трактовано таку як відмову останнього від проходження огляду, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

При цьому суддею апеляційної інстанції не беруться до уваги доводи апелянта в частині того, що ОСОБА_1 16 червня 2020 року здав аналізи на стан наркотичного сп`яніння в лабораторії «Синево», відповідно до висновку якого, наркотичні речовини в його організмі не виявлено, оскільки, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №522067 від 13 червня 2020 року, інкримінується не керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а відмова від проходження огляду на виявлення такого стану, що являє собою окремий склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, Інструкцією №1452/735 визначено два можливі способи проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в закладі охорони здоров`я. При цьому порядок проходження такого огляду є різним.

Зокрема, відповідно до вимог ч. 6 розділу ІІ Інструкції №1452/735 огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. В той самий час, згідно з ч. 3 розділу ІІІ огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я, який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. При цьому під час проходження огляду в медичному закладі, чинним законодавством вимог щодо присутності свідків не передбачено.

З огляду на наведене, доводи апелянта в частині того, що огляд на стан сп`яніння проводився у відсутності свідків, що має наслідком неналежне складення такого, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 4 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 12 березня 2016 року №672/5 при викладенні обставин правопорушення у протоколі вказуються місце та час вчинення правопорушення, його суть, які саме протиправні дії чи бездіяльність вчинила особа, щодо якої складається протокол про адміністративне правопорушення, та які положення законодавства порушено.

Таким чином, законодавцем визначена вимога щодо обов`язкового зазначення в протоколі місця вчинення правопорушення. Разом з тим, вимога про те, що у разі проходження огляду на стан сп`яніння (чи відмови від проходження такого) у закладі охорони здоров`я, протокол про адміністративне правопорушення все одно має складатись на місці зупинки транспортного засобу, відсутня.

Участь захисника під час складення протоколу про адміністративне правопорушення не є обов`язковою. При цьому, особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 271 КУпАП, може залучити до участі у справі захисника під час розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у судах першої та апеляційної інстанції таким правом скористався.

За таких обставин, апеляційна скарга не містить належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин, доводи апеляційної скарги про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі за відсутністю події та складу складу правопорушення є безпідставними та не підтверджені належними доказами.

Беручи до уваги наведене вище, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і наклав стягнення з урахуванням положень ст. 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є необхідним і достатнім та відповідає меті адміністративного стягнення.

З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, відтак підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 14 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Гуцал І.П.