Провадження №33/824/3439/2020 Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Галя А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Галя А.М. на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого в ДЮСШ №23 на посаді тренера-викладача, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушенні за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп. на користь держави.

Відповідно до постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 14.06.2020 року о 01 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Микільсько-Ботанічна, 27/29 керував автомобілем «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником ОСОБА_1 - адвокатом Галем А.М. подано апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити, на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Так, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції належним чином не дослідив докази у справі. Зокрема, суд не звернув уваги, що на відеозаписі, який був наданий працівниками поліції, не зафіксовано момент, коли автомобіль, за кермом якого нібито знаходився ОСОБА_1 рухався, а також момент зупинки цього автомобіля. При перегляді відеозапису відео файли перериваються, а на відеозаписі не видно особи, стосовно якої складено протокол. Крім того, на відеозапис у ОСОБА_1 абсолютно не вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння, а будь-які тести не проводились. Під час переривання відеозапису ОСОБА_1 , просив скористатися своїм правом на правову допомогу, на що від працівників поліції він отримав категоричну відмову, чим було суттєво порушено його конституційне право на професійну правничу допомогу. В протоколі не вказано номер нагрудної камери поліцейського, а сам поліцейський не повідомляв ОСОБА_1 про те, що буде здійснюватись відеозапис нагрудною камерою. Бланк протоколу, яким фіксувалось нібито вчинення ОСОБА_1 правопорушення, не відповідає стандартам, на балансі УПП у м. Києві не перебував, і тому не може служити належним доказом скоєння ОСОБА_1 такого правопорушення.

Суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що після складання протоколу ОСОБА_1 не був відсторонений працівниками поліції від керування транспортним засобом, що вони мали зробити, якщо б він дійсно був у стані алкогольного сп`яніння. Під час проведення самого судового засідання було порушено право ОСОБА_1 на правову допомогу, так як таке засідання проводилось на наступний день після інциденту і він фізично не міг встигнути зустрітися із адвокатом про надання йому професійної правової допомоги, а також судом з незрозумілих причин абсолютно не взяті до уваги його пояснення.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_1 та його захисника Галя А.М., на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.

Аналогічні положення щодо огляду громадян на стан сп`яніння містить «Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджена наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за №1413/27858.

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005, судам слід ураховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

У суді першої інстанції ОСОБА_1 пояснив, що перепаркував автомобіль, і коли вже сидів в авто з дружиною, випив слабоалкогольного напою. Пізніше під`їхала поліція, почала стверджувати, що він керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння та склали протокол за відмову. Вказав, що відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки не керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Слабоалкогольний напій вживав вже після того, як перепаркував авто.

Однак, до тверджень ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції ставиться критично, оскільки вони спростовуються доказами, наявними у справі про адміністративне правопорушення.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №400409 від 14.06.2020 вбачається, що ОСОБА_1 14.06.2020 року о 01 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Микільсько-Ботанічна, 27/29 керував автомобілем «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п.2.5 ПДР України (а.с.1).

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення в повній мірі відповідає вимогам ст.256 КУпАП.

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП (а.с.1).

При цьому, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу та у найближчому закладі охорони здоров`я безпосередньо підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 14.06.2020 (а.с.3).

Вказані письмові пояснення свідків, відповідно до вимог ст.251 КУпАП, є належними доказами у справі про адміністративне правопорушення. Крім того, вони в повній мірі узгоджуються з іншими доказами дослідженими судом першої інстанції та не викликають сумнівів у їх достовірності.

З рапорту поліцейських ППОП №1 ГУНП в м. Києві від 14.06.2020 року (а.с.4) вбачається, що 13.06.2020 року вони заступили на службу по ОПП Голосіївського району м. Києва в складі ГМР «Резус - 101». О 01 год. 30 хв. патрулюючи по вул. Микильсько-Ботанічна, 27/29 ними було зупинено автомобіль «Фольксваген» синього кольору д.н.з. НОМЕР_1 , в якому знаходився ОСОБА_1 , в якого із ротової порожнини був дуже різкий запах алкоголю. На місце події було викликано екіпаж патрульної поліції «Рубін-115» для подальшого документування.

Крім того, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що при зупинці працівниками поліції було у ввічливій формі було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, в присутності двох свідків, однак він відмовився. Також ОСОБА_1 не заперечував факт керування автомобілем, зокрема він вказав що його перепаковував.

Підстави вважати вказаний відеозапис недопустимим доказом у суду апеляційної інстанції відсутні, оскільки на ньому зафіксовані усі процесуальні дії, які мав вчинити поліцейський при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення.

Будь-яких доказів вчинення неправомірних дій працівниками поліції по відношенню до ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надано, а тому такі доводи апеляційної скарги суд вважає голослівними.

У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Доводи зазначені в апеляційній скарзі не впливають на законність постанови та не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР України за наявності у справі вищевказаних належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою, та повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Попри невизнання вини ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є обґрунтованими.

Також, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про порушення права на захист ОСОБА_1 . Як вбачається з матеріалів справи, подія відбулася 14.06.2020 року, а розгляд справи в суді - 15.07.2020 року, при цьому про дату та час її розгляду ОСОБА_1 був повідомлений завчасно і мав достатньо часу, щоб скористатися правовою допомогою. З огляду на це, доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості скористатися правовою допомогою, оскільки розгляд справи відбувся на наступний день після події є такими, що в повній мірі спростовуються матеріалами справи.

У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Доказів на спростування висновків місцевого суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.

Із огляду на вищезазначене, постанова місцевого суду відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Галя Андрія Михайловича, залишити без задоволення.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду В.О. Габрієль