Справа №589/233/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Прачук О. В.
Номер провадження 33/816/457/20 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 173-2 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , його захисника- адвоката Хоменка Г.М., та потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Шостка Сумської області, громадянина України, працюючого на посаді економіста в Державному науково-дослідному інституті хімічних продуктів, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та закрито провадження у даній справі у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2020 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КупАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КупАП закрито, у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 22 січня 2020 року серії АПР18 № 254100, 22 січня 2020 близько 08.00 ОСОБА_1 , за місцем мешкання в АДРЕСА_1 , вчинив сімейну сварку з колишньою дружиною ОСОБА_2 в ході якої висловлювався на її адресу нецензурною лайкою та образами, чим міг завдати останній шкоду її психічному стану здоров`я.

У поданій апеляційні скарзі, ОСОБА_1 , вважаючи оскаржувану постанову незаконною, просить постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28.08.2020 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою закрити провадження відносно нього у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Свої доводи мотивує тим, що матеріалами справи не доведено, що ОСОБА_2 є жертвою насильства з його боку. Зазначає, що між ним та колишньою дружиною є спір щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків, через що, з метою скомпрометувати його та надати докази, що він начебто вчиняє акти домашнього насильства, ОСОБА_2 після розірвання шлюбу систематично намагалася створити різні конфліктні ситуації, зокрема під різними приводами створювала штучні перепони для зменшення спілкування з малолітнім сином. В свою чергу, зазначає, що він робив все залежне, щоб мирно по доброму вирішувати всі спірні питання, зокрема з метою уникнення конфліктних ситуацій він став проживати в орендованій квартирі.

Наголошує, що його мати є інвалідом першої групи і потребує постійного догляду , тому він кожного дня приїздить по декілька разів на день до будинку АДРЕСА_1 . Зазначає, що 22.01.2020 року він як завжди приїхав до зазначеного будинку, співвласником якого є він разом зі своєю мамою, надавши необхідну допомогу матері, він запропонував підвезти сина до школи, однак у відповідь ОСОБА_2 почала кричати, що вона сина не дасть і взагалі засадить його до в`язниці, оскільки колишня дружина поводилась агресивно, то він лише сказав сину, що він поїде разом з мамою, а ніяких погроз на адресу колишньої дружини, а тим більше насильства він не вчиняв.

Вважає, що за наслідками розгляду справи відносно нього, місцевий суд вказаний конфлікт та сварку безпідставно розцінив як насильство. Крім того, вказує, що з метою створення доказів щодо вчинення ним домашнього насильства ОСОБА_2 запросила до суду в якості свідків вихователя та музичного керівника, які не були очевидцями конфлікту.

Зазначає, що в судовому засіданні спочатку ОСОБА_2 , а потім і вказані свідки дали покази щодо побиття ним колишньої дружини, тягання її за волосся, однак під час розгляду справи ОСОБА_2 не підтвердила, що він висловлювався на її адресу нецензурною лайкою та образами, тому вказує, що ОСОБА_2 ніколи і ні за яких обставин ні в заяві від 22.01.2020 ні в поясненнях на адресу керівника відділу поліції не повідомляла правоохоронні органи про застосування 22.01.2020 насильства.

На його переконання, коли суддею запропоновано запросити до суду - сина, то колишня дружина була дуже проти цього, про що можна почути на технічному записі засідання, оскільки дитина це єдиний хто міг сказати правду. Зазначає, що показання безпосередніх свідків події ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для суду стали непереконливими, оскільки спростовувалися іншими доками в сукупності, з чим він не згоден.

Вважає, що суд не об`єктивно та упереджено вирішив справу відносно нього і за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення ним домашнього насильства відносно ОСОБА_2 визнав його винним у вчиненні дій, які він не скоював, у зв`язку з чим, висновок суду який викладений в оскаржуваній постанові про те, що він вчинив домашнє насильство щодо своєї колишньої дружини яке виразилося у висловленні на її адресу нецензурної лайки та образ, внаслідок чого їй могла бути завдана шкода психічному стану здоров`я, не відповідає фактичним обставинам, оскільки не наведено обґрунтування стосовно того, в чому ж конкретно виражались образи та яким чином ці так звані образи могли заподіяти шкоду психічному здоров`ю потерпілої.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Хоменка Г.М., які підтримали подану апеляційну скаргу, та просили задовольнити її вимоги, позицію потерпілої ОСОБА_2 , яка просила постанову суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обставинам зазначеним в протоколі про адміністративне правопорушення, з урахуванням наявних в матеріалах справи письмових доказів, суддя міськрайонного суду дав об`єктивну та належну оцінку і дійшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст. 173-2 КУпАП визначає, що вчинення насильства в сім`ї, - умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.

Відповідно до Закону України "Про попередження насильства в сім`ї" насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, зокрема на вина ОСОБА_1 підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР 18 № 254100 від 22.01.2020, згідно якого 22.01.2020 близько 08.00 години ОСОБА_1 за місцем мешкання АДРЕСА_1 , вчинив сімейну сварку з колишньою дружиною ОСОБА_2 , в ході якої виражався на її адресу нецензурною лайкою та образами, чим міг завдати останній шкоду її психічному стану здоров`я. З даним протоколом про адміністративне правопорушення, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 був ознайомлений, копію даного протоколу отримав, що свідчить його власноручний підпис. При цьому, зауважень або заперечень на цей протокол та дії працівників поліції ОСОБА_1 в протоколі не вказав (а.с.1);

- копією реєстрації звернення ОСОБА_2 від 22.01.2020, а саме: що колишній чоловік вчинив з нею словесну сварку (а.с.2);

- протоколом прийняття заяви від 22.01.2020, згідно якого 22.01.2020 близько 08.00 години ОСОБА_1 вчинив сварку з ОСОБА_2 , в ході якої висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, образами та погрозами фізичної розправи, а саме вхопив за горло (а.с.3);

- письмові пояснення ОСОБА_2 від 22.01.2020, зі змістом, яких 22.01.2020 року близько 08.00 год. за адресою її мешкання прийшов її колишній чоловік ОСОБА_1 , в ході розмови в них виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_1 виражався на її адресу нецензурною лайкою, образами, погрожував фізичною розправою, після чого він вхопив її за шию та притис її до холодильника, після чого він пішов (а.с.4);

- письмові пояснення ОСОБА_1 від 22.01.2020, згідно яких він 22.01.2020 близько 08.00 год. прийшов до своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , щоб відвести сина до школи, однак ОСОБА_2 відмовила, потім дозволила, і в подальшому між ними виникла словесна сварка, в ході якої він виражався на її адресу нецензурною лайкою та образами, однак фізичну силу він не застосовував. У скоєному вину визнає повністю. На вказаних поясненнях наявне позначення: «Записано вірно» та підпис ОСОБА_1 (а.с.5).

Крім того, судом першої інстанції здійснено допит, свідка ОСОБА_6 , що є колегою ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_7 , музичного керівника в ДНЗ № 2, які повідомили, що ОСОБА_2 прийшла на роботу в стресовому стані, збуджена і знервована, плакала та повідомила їм про сварку з колишнім чоловіком.

Також, судом першої інстанції здійснено допит свідка - малолітного ОСОБА_8 , який допитувався в присутності психолога, досліджено позитивну характеристику ОСОБА_1 за місцем роботи, а також відеозапис пояснень матері ОСОБА_1 - ОСОБА_4 від 23.01.2020.

Враховуючи досліджені докази в сукупності, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства щодо колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме: умисному вчиненні дій психологічного характеру - висловлювання на адресу ОСОБА_2 нецензурної лайки та образ, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному стану здоров`я останньої та кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Що стосується доводів апеляційної скарги апелянта, стосовно, не доведення, що ОСОБА_2 є жертвою насильства з його боку, оскільки між ним та колишньою дружиною є спір щодо визначення місця проживання дитини, тому ОСОБА_2 після розірвання шлюбу систематично намагалася створити різні конфліктні ситуації, зокрема під різними приводами створювала штучні перепони для зменшення спілкування з малолітнім сином, а він в свою чергу, робив все залежне, щоб мирно по доброму вирішувати всі спірні питання, а 22.01.2020 року надавши необхідну допомогу матері, запропонувавши підвезти сина до школи, ОСОБА_2 у відповідь почала кричати, що вона сина не дасть і взагалі засадить його до в`язниці, проте ніяких погроз на адресу колишньої дружини, а тим більше насильства він не вчиняв, то вищезазначені доводи апелянта, шляхом дослідження матеріалів справи були предметом детального дослідження в суді першої інстанції.

Доводи ОСОБА_1 , що місцевий суд вказаний конфлікт та сварку безпідставно розцінив як насильство є необгрунтованими та спростовуються положеннями ч.1 ст. 173-2 КУпАП та Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року.

Доводи апелянта, щодо неналежного допиту в судовому засіданні в якості свідків вихователя та музичного керівника, які не були очевидцями конфлікту є необґрунтованими, оскільки відповідні свідки засвідчують стан потерпілої безпосередньо після зазначеної події, а саме вчинення відносно останньої домашнього насильства, відповідно до яких потерпіла перебувала в стресовому стані, збуджена і знервована, плакала та повідомляла про сварку з колишнім чоловіком.

Крім іншого, слід наголосити, що і в своїх письмових поясненнях під час складання протоколу ОСОБА_1 свою вину в скоєному визнавав повністю, при цьому й визнав факт вживання ним нецензурної лайки на адресу дружини.

Що стосується доводів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, стосовно того, що в судовому засіданні спочатку ОСОБА_2 , а потім і вказані свідки дали покази щодо побиття ним колишньої дружини, тягання її за волосся, однак під час розгляду справи ОСОБА_2 не підтвердила, що він висловлювався на її адресу нецензурною лайкою та образами, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення в частині застосування ОСОБА_1 фізичного насильства щодо потерпілої не враховував покази потерпілої та свідків та не надав їм оцінку, оскільки суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і виходити за межі викладеного в протоколі складу адміністративного правопорушення в бік погіршення становища особи, що притягується до відповідальності.

Крім того, ОСОБА_2 , як в наданих нею письмових поясненнях так і в судовому засіданні суду першої інстанції, а також і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтвердила, що її колишній чоловік ОСОБА_1 висловлювався відносно неї нецензурною лайкою та образами, що завдало шкоду її психічному стану здоров`я.

Апеляційний суд, погоджується з висновками суду першої інстанції, що покази малолітнього свідка - сина сторін, що він нічого не бачив і не чув, свідчать про те, що дитина в рівній мірі любить батька та матір і намагається їх захистити (з точки зору дитини) від можливих неприємностей, а також через побоювання втрати прихильність батьків та щодо критичного ставлення до пояснень матері ОСОБА_1 , яка заперечувала вживання її сином лайки та образ на адресу потерпілої під час сварки, у зв`язку з чим доводи апелянта в цій частині вважаються необґрунтованими.

Доводи ОСОБА_1 , щодо не наведення обґрунтування стосовно того, в чому ж конкретно виражались образи та яким чином ці так звані образи могли заподіяти шкоду психічному здоров`ю потерпілої, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення, оскільки жодним чином не спростовують наявність у діях ОСОБА_1 вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Крім того, оскільки вказане правопорушення було вчинене 22.01.2020 року, а на день винесення постанови, а саме станом на 28.08.2020 року по справі закінчились строки, передбачені ч. 2 ст. 38 КУпАП, то як правильно було встановлено судом першої інстанції, відповідно до п.7 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі викладено, будь-яких порушень норм КУпАП, які б стали підставою для скасування рішення суду першої інстанції, не встановлено, а тому постанова Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2020 року, як законна та обґрунтована, має бути залишена без зміни, а апеляційна скарга особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на цю постанову - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та закрито провадження у даній справі у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП - залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.