Справа №: 793/14/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 рокум.Христинівка Черкаської області

Суддя Христинівського районного суду Черкаської області Орендарчук М.П., при секретарі Карбівській Я.Є., за участі прокурора Швеця Є.О., адвоката Пудиуса М.А., розглянувши в залі суду м.Христинівка справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі складеним 25.06.2019 протоколом №36/2019 про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , будучи суддею Уманського міськрайонного суду Черкаської області у відставці являючись відповідно до пп. «г» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону та примітки до статті 172-6 КУпАП, суб`єктом відповідальності на якого поширюється дія Закону, пункту 1 рішення НАЗК від 10.06.2016 №2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави та місцевого самоврядування» та п. 6 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Реєстру, затвердженого рішенням НАЗК від 10.06.2016 №3 не повідомила про суттєві зміни майновому стані, які виникли у зв`язку із нарахуванням та виплатою 26.04.2019 вихідної допомоги в сумі 146956,50 грн., чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Відповідальним працівником поліції дії ОСОБА_1 , кваліфіковані за ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

У судові засідання ОСОБА_1 , якій систематично направлялися повістки про виклик до суду за адресою місця проживання, а також вручались її адвокату для вручення, особі яка притягується до адміністративної відповідальності до суду не з`явилася. При цьому, розгляд справи зупинявся, приводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності також не виконано без поважних причин про що свідчать рапорти працівників поліції. Однак, ОСОБА_1 надіслала на адресу суду заяву-пояснення щодо інкримінованого її адміністративного правопорушення, у якому вину не визнає повністю.

Відповідно до ст.268 ч.1 КУпАП справа про адміністративне правопорушення може бути розглянута під час відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Окрім того, суд зазначає, що особа яка притягується до адміністративної відповідальності під час складання протоколу відмовилась від отримання та підпису вищевказаного протоколу.

Суддею відзначається те, що законодавством встановлено строки здійснення провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності з метою забезпечення учасникам процесу визначеності у часі, протягом якого суд розгляне справу. Передусім такі строки слугують інтересам особи, яка зазнає заходів впливу, оскільки наявність визначеного строку дає розуміння того, скільки триватиме такий вплив. Водночас протягом такого строку особу наділено процесуальними правами та обов`язками, що дає особі можливість, в тому числі з використанням адміністративного ресурсу (повноважень суду щодо витребування доказів, допиту свідків тощо), представити суду доводи на захист своєї правової позиції. Добросовісна участь особи у процесі вирішення її справи полягає в активній участі у розгляді її справи і недопущенні зловживань наданими їй правами.

За таких обставин, ігнорування викликів сприймаються судом як незгода останньої із складеним відносно неї протоколом, зважаючи на усі застосовані судом процесуальні заходи передбачені законом в тому числі і привід та враховуючи стислі строки розгляду даної категорії справ та відповідність складеного протоколу вимогам ст.256 КУпАП, вважаю можливим розглянути справу про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_1 .

Дотримання балансу між інтересами всіх сторін при розгляді справи покладено на суд, який, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін, також зобов`язаний дотримуватися встановлених законодавством правил та строків розгляду справи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейськогосуду зправ людини»суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, добросовісність застосування якого входить до обов`язків судді, визначених статтею 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року, згідно з яким «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм провадження». Вказаним рішенням встановлено порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справах цивільної юрисдикції, а тому таке рішення не може за аналогією бути застосовано у кримінальних справах, оскільки відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Прудивус М.А. з посиланням на практику Верховного Суду України зазначив, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу, вчинення діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. При цьому діяння, передбачені ст. 172-6 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

ОСОБА_1 , 16.04.2019 року подала декларацію перед звільненням в якій і вказала вихідну допомогу в сумі 146957 грн., адвокат звертає увагу суду, що в матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 умислу на порушення вимог фінансового контролю. Крім цього, відсутні відомості про наявність в її діях корупційного інтересу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП спростовуються поданою нею декларацією зазначеною вище.

Прокурор Швець Є.О. висловив думку про доведеність вини ОСОБА_1 і просив притягнути її до відповідальності за ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

У відповідності до вимог ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Згідно ч. 2 ст.172-6 КУпАП відповідальність настає у разі неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стан

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу, вчинення діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При цьому діяння, передбачені ст. 172-6 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Інтелектуальний момент прямого умислу полягає в усвідомленні особою протиправного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її шкідливих наслідків.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненої дії чи бездіяльності, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного проступку, а й певне розуміння його шкідливих наслідків. Здебільшого наявність усвідомлення винним шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності є очевидною, про що свідчать фактичні обставини справи. Якщо особа цього не усвідомлює, то це може свідчити про її неосудність або про відсутність умислу при вчиненні правопорушення.

Передбачення - це розумове уявлення особи про результати своєї дії (бездіяльності). При вчиненні правопорушення винний усвідомлює зміст конкретних наслідків своїх дій, шкідливість їх наслідків (шкоду, яка буде заподіяна об`єктам посягання), а також неминучість або можливість настання таких наслідків. Отже, передбаченням винного охоплюється в загальних рисах і причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) та наслідками.

Вольовий момент прямого умислу характеризується бажанням настання шкідливих наслідків. Під бажанням розуміють прагнення досягти конкретного результату, що передбачає свідому і цілеспрямовану діяльність особи. Бажання - це воля, спрямована на досягнення чітко визначеної мети.

Вказана позиція визначена в роз`ясненнях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» від 22.05.2017 року Конституційним Судом України в рішенні від 06.10.2010 року (справа N 1-27/2010). Аналогічної позиції дотримується Верховний суд при розгляді справи №814/886/17.

Отже, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП має бути встановлено і доведено, що особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, знала про обов`язок подати декларацію, передбачену ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», про строк її подання, проте усвідомлено з будь-яких мотивів вирішила не подавати декларацію і умисно не подала її.

Усі дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб`єкт декларування не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно посадові особи НАЗК, у тому числі і вирішувати питання щодо притягнення особи до відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобовязані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно з положеннями ст. 48 цього Закону НАЗК проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю:

1) щодо своєчасності подання;

2) щодо правильності та повноти заповнення;

3) логічний та арифметичний контроль.

Порядок проведення передбачених цієї статтею видів контролю, а також повної перевірки декларації визначається самим НАЗК.

Статтею 49 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти НАЗК про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

НАЗК перевіряє факт подання відповідно до цього Закону декларацій особами, зазначеними у п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону.

Якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, НАЗК письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному ч. 1 ст. 45 України «Про запобігання корупції».

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Верховний Суд під час розгляду справи № 200/18903/17,зазначив, що для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 366-1 КК України має бути встановлено і доведено, що особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, знала про обов?язок подати декларацію, передбачену ст. 45, Закону України «Про запобігання корупції», про строк її подання, проте усвідомлено з будь-яких мотивів вирішила не подавати декларацію і умисно не подала її.

У матеріалах справи відсутні достовірні і переконливі докази «поза розумним сумнівом» того, що ОСОБА_1 знала про обов`язок подати декларацію, передбачену ч. 2 ст. 52 Закону «Про запобігання корупції».

Так матеріали справи а.с.(32) свідчить про те, що працівники НПУ ДЗЕ УЗЕ в Черкаській області а.с.(32), чітко знали про одну із складових адміністративного правопорушення за ч.2 ст.172-6 КУпАП , оскільки звертались до Уманського міськрайонного суду із вимогою надати документи про ознайомлення ОСОБА_1 із вимогами та попередження про дотримання ЗУ «Про запобігання корупції». На що отримали відповідь про те, що підтверджуючі документи про ознайомлення ОСОБА_1 із вимогами та попередження про дотримання ЗУ «Про запобігання корупції», відсутні.

Незважаючи на вище зазначену відповідь, працівники поліції всупереч встановленому порядку, Закону та сталій практиці, склали відповідній протокол.

Таким чином, матеріали справи, які були зібрані управлінням захисту економіки в Черкаській області Департаментом захисту економіки Національної поліції України та досліджені в судовому засіданні спростовують умисел ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення, який полягає у неподанні декларації про суттєві зміни майнового стану.

За таких обставин суд доходить висновку, що належні докази вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП не надані, а тому в її діях відсутній склад цього адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247, 252, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду.

Скаргу на постанову у справі, може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, через районний суд. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження, не було подано.

Суддя М. П. Орендарчук