ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/6760/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2020 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Скуба А.В. розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,- В С Т А Н О В И В:

28 серпня 2020 року о 13 год. 35 хв., ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Додж» по вул. Світлій у м. Києві, на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою руки, вказавши на ТЗ та подальше місце його зупинки, не зупинився. Транспорний засіб був зупинений шляхом переслідування, чим порушив п. 2.4, 8.9 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ст. 122-2 КУпАП не визнав та суду повідомив, що на момент подання вимоги про зупинку, він ввжав, що працівник поліції немає права подавати таку вимогу рукою, крім того на місці де працівник поліції вказав йому зупинитися знаходилася зелена зона, тому він проїхав 200-300 метрів та зупиниьтися у передбаченому для цього місці.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Заслухавши в судовому засіданні покази ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, а саме протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис із нагрудньої камери працівника поліції , суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП доведена в судовому засіданні "поза розумнім сумнівом" виходячи із наступного.

Так, із досліджених у судовому засіданні відеозаписів чітко вбається, що водій ОСОБА_1 на неодноразові вимоги працівника поліції про зупинку ніяк не регує та продовжує рух, в результаті чого автомобіль було переслідувано та заблокований службовим автомбілем працівників поліції. До показів ОСОБА_1 з приводу того, що йому не було відмо про те, що працівники поліції мають право подавати вимогу про зупинку за допомогою руки та про те, що він не хотів зупинятися посеред зеленої зони, суд ставиться критично та розцінює їх виключно як спосіб захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності. Крім того такі показання є неправдими та не щирими, оскільки із переглянутого у судовому засіданні відеозапису вбачається, що працівник поліції вказав на узбіччя дороги, як на місце зупинки транспортного засобу, а не на зелену зону. На переконання суду така позиція ОСОБА_1 свідчить про небажання останнього критично відноситися до своїх дій, робити з них висновки, а відповідно і виправлятися. У відповідності до рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2007 року у справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіня та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. Частиною 2 ст. 33 КУпАП передбачено, що при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність. Вирішуючи питання про вид та міру адмінстративного стягнення яке слід призначити ОСОБА_1 суд враховує обставини та характер вчиненого правопорушення, ступінь його вини, особу ОСОБА_1 , а саме його відшоння до скоєного, та покази надані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що останньому слід призначити адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транвпортним засобом у межах санкції ст.122-2 КУпАП, і лише таке стягнення буде необхідним та достатнім з метою його виховання та недопущення вчинення нових адміністративних правопорушень у майбутньому. На підставі ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок на користь держави. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 40-1, 126 ч. 3, 283, 284, 285 КУпАП, суддя,- П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП та накласти на нього стягнення у вигляді позбавлення права керувати транпортними засобами на строк три місяці. Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 гривень 40 копійок. Строк пред`явлення постанови до примусового виконання протягом трох місяців з дня її винесення. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя: