Справа №591/2983/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сибільов О. В.
Номер провадження 33/816/323/20 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/2983/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 09.06.2020, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

захисника адвоката Сукач О. С.,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки т/з він не керував, пояснення свідків складені працівниками поліції, а суд відмовив у клопотанні про виклик свідків і розглянув справу без захисника.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Сум від 09.06.2020 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 420,40 грн судового збору.

Згідно постанови судді, 17.05.2020 о 23:35 ОСОБА_3 керував автомобілем ВАЗ 2101 н. з. НОМЕР_1 в м. Суми по вул. Першотравневій, 21 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, тремтіння пальців рук, від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічних засобів та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Вислухавши доводи ОСОБА_3 та його захисника Сукач О. С., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 136718 від 18.05.2020, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що водій ОСОБА_3 керував т/з із ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- показаннями в апеляційному суді свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (працівників поліції), згідно яких під час патрулювання зупинений т/з ВАЗ 2101 н. з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , який виявляв ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим йому запропонували пройти відповідний огляд на місці та у закладі охорони здоров`я, на що водій відмовився в присутності двох свідків;

- показаннями в апеляційному суді свідка ОСОБА_7 , згідно яких 17.05.2020 він був запрошений працівниками поліції зафіксувати факт відмови водія, який мав ознаки алкогольного сп`яніння, від проходження відповідного огляду. Спочатку він знаходився осторонь, оскільки між поліцейськими та присутніми особами був конфлікт останні голосно сварилися та сперечалися. Через деякий час один із працівників поліції надав йому документ, зміст якого на теперішній час він не пам`ятає, але який він власноруч підписав. Підтвердив апеляційному суду, що письмові пояснення від 18.05.2020, згідно яких ОСОБА_3 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, підписані саме ним;

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_8 , згідно яких 17.05.2020 у його присутності ОСОБА_3 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатора та в закладі охорони здоров`я;

- відеозаписами з патрульного поліцейського автомобіля та персонального мобільного відеореєстратора працівника поліції, з яких убачається як зі сторони водійських дверей т/з ВАЗ 2101 н. з. НОМЕР_1 вийшов ОСОБА_3 , під час спілкування з яким виникла підозра, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим працівники поліції йому неодноразово пропонували пройти відповідний огляд, що водієм було проігноровано;

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідка ОСОБА_8 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як докази вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що цей свідок, будучи повідомленим в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростував перед судом у будь-який спосіб викладені ним у його письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.

Зокрема, письмові пояснення свідка ОСОБА_8 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності. При цьому, викладення тексту пояснень поліцейським зі слів свідка ОСОБА_8 , за відсутності будь-яких даних, що ставлять під сумнів зміст цих пояснень, не може бути підставою для визнання цих показів неналежними чи недопустимими, оскільки цей свідок власноруч завірив правильність цих пояснень.

Апеляційний суд вважає можливим також використати показання свідка ОСОБА_7 як доказ винуватості ОСОБА_3 , оскільки незважаючи на те, що цей свідок і не зміг детально пригадати всього перебігу подій, які відбувалися 17.05.2020, однак зміст письмових пояснень від 18.05.2020 не заперечив і підтвердив, що запис «з моїх слів було зачитано вірно та мною прочитано» та підпис зроблені ним власноруч, тому у своїй сукупності ці докази також є належними та достовірними. При цьому свідок ОСОБА_7 підтвердив, що т/з, де знаходився він і ОСОБА_8 був зупинений працівниками поліції, які запропонували їм бути присутніми при відмові іншого водія пройти огляд на стан сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що він не керував т/з не заслуговують на увагу, оскільки з відеозаписів камер службового автомобіля працівників поліції вбачається, що зі сторони водійських дверей т/з ВАЗ 2101 н. з. НОМЕР_1 вийшов саме ОСОБА_3 , а не будь-яка інша особа, що підтвердили в апеляційному суді свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . При цьому вартою уваги є та обставина, що протягом тривалого часу спілкування з працівниками поліції ні ОСОБА_3 , ні його пасажири, жодним чином не заперечували тієї обставини, що водієм т/з був саме ОСОБА_3 . На цей факт вказує також й те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 розмовляв з поліцейськими безпосередньо як водій, незаконно зупиненого на його думку т/з.

Апеляційний суд критично оцінює показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки будучи близькими товаришами ОСОБА_3 , ці особи певним чином заінтересовані у наслідках розгляду справи та у своїх поясненнях не можуть бути об`єктивними і безсторонніми у повному об`ємі для надання відповідних суджень, так як ще на місці зупинки т/з активно і голосно виказували свою незгоду з діями працівників патрульної поліції. При цьому твердження вказаних свідків про керування т/з іншим, ніж ОСОБА_3 , водієм, не відповідають фактичним обставинам справи та повністю спростовуються зазначеними вище доказами.

Є необгрунтованими й доводи апеляційної скарги відносно того, що суддя суду першої інстанції не допитав свідків, так як справа розглянута на підставі наявних доказів, достатніх для прийняття відповідного процесуального рішення, а у матеріалах справи відсутні жодні документи (заяви, клопотання тощо) з боку сторони захисту щодо виклику та допиту певних свідків.

Доводи ОСОБА_3 про порушення його права на захист також не знайшли свого підтвердження, оскільки справа розглянута за участю ОСОБА_3 , а будь-яких даних про те, що він був позбавлений можливості залучити адвоката для здійснення його захисту в суді першої інстанції матеріали справи не містять.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім іншого, настає за відмову особи, яка керує т/з, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, а тому і поліцейським спочатку, і суддею суду першої інстанції у подальшому правильно установлені як факт керування т/з особою із ознаками сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, тремтіння пальців рук), так і факт відмови цієї особи від проходження огляду щодо стану алкогольного сп`яніння в присутності 2-х свідків. Оскільки зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, то у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_3 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння у свою чергу закріплений у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в МЮ 10.11.2015 № 1408/27853), розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в МЮ 11.11.2015 за № 1413/27858) і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМ 17.12.2008 № 1103, з послідуючими змінами) і являє собою процедуру направлення водіїв т/з для проведення огляду з метою виявлення зазначеного стану і безпосередньо проведення такого огляду.

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у присутності 2-х свідків; 2) у відповідному закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. При цьому необхідно зазначити, що норми чинного законодавства щодо процедури направлення водіїв т/з для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння і проведення такого огляду не передбачають обов`язковості дотримання якоїсь черговості у його проходженні і мають лише визначені обмеження, пов`язані виключно зі специфікою стану певного сп`яніння.

Таким чином, ОСОБА_3 , щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, незалежно від причин, які стали підставою для зупинки т/з, відсторонення чи не відсторонення особи від керування т/з, водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги п. 2.5 ПДР, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.

Що стосується заявленого клопотання про закриття провадження у справі через скасування адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (порушення п. 2.5 ПДР), то воно задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Так, до набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018, тобто до 01.07.2020, КУпАП передбачав відповідальність за відмову особи, яка керує т/з, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а після набрання чинності Законом, відповідальність за вчинення вказаних дій виключено із ст. 130 КУпАП і закріплено у ст. 286-1 КК, тобто відповідальність була посилена.

Згідно ч. 1, 2 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

У теорії права виділяють три види дії нормативно-правових актів (далі НПА): 1) пряма дія; 2) зворотна (ретроактивна) дія; переживаюча (ультраактивна) дія (окремі положення НПА продовжують свою дію навіть після втрати чинності внаслідок скасування всього НПА чи зміни відповідної його частини). Зокрема, ультраактивність має місце тоді, коли приписи НПА, який діяв раніше, поширюються на не реалізовані або не припинені на момент втрати ним чинності правовідносини, оскільки дія акта, який вводиться замість діючого раніше, поширюється лише на правовідносини, що виникнуть після набрання ним чинності.

Виходячи із цих положень, до 01.07.2020 до осіб, які керували т/з та відмовилися від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, має бути застосовано закон (ч. 1 ст. 130 КУпАП в ред. ЗУ № 1446- VIII від 07.07.2016), який діяв під час вчинення правопорушення (17.05.2020), тому підстава для закриття провадження у справі, передбачена п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП відсутня, оскільки в цьому пункті йдеться мова про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність вчинення вказаних дій, не скасована, а виключена, після чого знову введена в дію.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 09.06.2020 відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.