Справа № 225/3785/20
Провадження № 3/222/542/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року Суддя Володарського районного суду Донецької області Доценко С.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Нікольського відділення поліції Волноваського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ГП №221849 від 02.07.2020 року, ОСОБА_1 02.07.2020 року о 10-20 год. на автодорозі Кременівка-Ялта 31 км Нікольського району Донецької області керував транспортним засобом автомобілем Мерседес Бенз державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснював нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом в кількості більше пасажирів, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою ТЗ визначена в реєстраційних документах на цей ТЗ, чим порушив п.п.7 п. 3 Постанови КМУ №392 від 20.05.2020 року.

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 судове засідання не з`явився. Надав до суду письмові пояснення в яких зазначив, що вину у вчинення правопорушення не визнає, так як зазначений автомобіль він попросив у свого знайомого, щоб зі своєю сім`єю та сім`єю друга з`їздити на море оздоровити дітей. Не регулярні перевезення він не здійснював та не є суб`єктом господарювання. В автомобілі на руках сиділи малолітні діти. Просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення та розглянути справу у його відсутність.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі -КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ч. 2 ст. 251 КУпАП випливає, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 255 КУпАП уповноважені на те особи органів внутрішніх справ (Національної поліції) мають право складати протоколи про правопорушення, зокрема, передбачені ст. 44-3 КпАП.

Отже, обов`язок зі збирання доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення працівниками органів внутрішніх справ (Національної поліції) в даному випадку виконано не було.

З диспозиції статті 44-3 КпАП випливає, що відповідальність за даною нормою настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Слід звернути увагу, що стаття 44-3 КпАП не визначає конкретних правил карантину, проте має посилання на ряд нормативно-правових актів, якими такі правила встановлюються, тобто дана норма є бланкетною.

Відповідно до пп.7 п.3постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 року на період дії карантину забороняється: здійснення регулярних та нерегулярних пасажирських перевезень автомобільним транспортом, зокрема пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більше ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб. Перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та контроль використання засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок пасажирами під час перевезення.

Також у ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» дано визначення нерегулярних і регулярних пасажирських перевезень.

Зокрема, нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.

Перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, встановлений ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Зокрема, згідно з аб. 3 ч. 4 ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» документи для нерегулярних пасажирських перевезень це для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України, а для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Суд також вважає за доцільне зауважити, що правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 р. за № 176. Зокрема, розділом ІІ зазначених Правил визначено, що перевезення пасажирів автобусами залежно від режиму їх організації можуть бути: регулярними, регулярними спеціальними та нерегулярними. Відповідно, надано регламентацію здійснення таких перевезень.

Зокрема до протоколу про адміністративне правопорушення надано лише диск, копія посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 та копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. В протоколі зазначено, що свідки правопорушення відсутні. При цьому не надані документи, що в розумінні ст.1 Закону «Про автомобільний транспорт» підтверджували би здійснення ОСОБА_3 нерегулярних перевезень.

Отже, аналізуючи надані суду матеріали, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.44-3,247, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення у його діях.

Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Донецького апеляційного суду через Володарський районний суд Донецької області.

Суддя С.І. Доценко