Кропивницький апеляційний суд
Справа № 33/4809/30/20 Головуючий у суді І інстанції: Колесник С.І.
Категорія: 41 КУпАП Доповідач в суді ІІ - інстанції: Бондарчук Р.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2020 року. Суддя судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду Бондарчук Р.А.,

з участю:

особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 ,

представникаособи, яка притягується до відповідальності - адвоката Черниша В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькийапеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Петрівського районного суду Кіровоградської області від 04 грудня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, мешканця АДРЕСА_1 , одружений, на утриманні 3 неповнолітніх дітей, працює головою правління СВК "Маріампольська",

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у дохід держави в розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 04 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у дохід держави в розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Згідно постанови суду за результатами перевірки дотримання чинного законодавства про працю в СВК "Маріампольська" головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю ОСОБА_2 було складено протокол про порушення головою правління СВК "Маріампольська" ОСОБА_1 чинного законодавства про працю, які кваліфікуються за ч.1 ст.41 КУпАП, а саме:

позаплановою перевіркою, проведеною в СВК «Агрофірма Маріампольська» 04 вересня 2019 року - 05 вересня 2019 року за юридичною адресою підприємства: Кіровоградська область, Петрівський район, с. Луганка, вул. Гагаріна, буд. 21 корп. 1, встановлено наступне:

при перевірці СВК «Агрофірма Маріампольська» було виявлено порушення вимог ч.1 ст.115 КЗпП України щодо виплати працівникові заробітної плати у зазначені строки, які передбаченні у даній статті.

Згідно довідки, виданої СВК «АФ Маріампольська», заробітна плата ОСОБА_3 за період з листопада 2016 року по серпень 2019 року не виплачена у зв`язку з небажанням працівника її отримувати. Сума заборгованості по заробітній платі за вище вказаний період складає 86320,00 грн. чим порушено вимоги ч.1 ст.115 КЗпПУ.

Згідно розрахунково-платіжної відомості за жовтень 2016 р., заробітна плата ОСОБА_3 не виплачувалася про що свідчить відмітка у розділі «підпис отримувача», але відповідно до платіжної відомості заробітна плата за жовтень 2016 року виплачена у сумі 1520,00 грн. про що свідчить підпис у графі «розписка про отримання», але встановити дату отримання заробітної плати не має можливості, оскільки відсутні будь які дати, чим порушено вимоги ст. 30 ЗУ «Про оплату праці».

Відповідно до довідки СВК «АФ Маріампольська», у ОСОБА_3 є невикористані відпустки за 2007, 2009, 2010, 2012 та 2013 роки, що призводить до порушення ч.5 ст.80 КЗпПУ.

Також встановлено порушення ч.4 ст.79 КЗпПУ, оскільки у графіку відпусток відсутні підписи працівників про ознайомлення, також графіком передбачено надання відпустки ОСОБА_3 у лютому 2019 року, але відпустка згідно графіку не надавалася, також у графік не включено не використані відпустки за попередній період. Згідно заяви ОСОБА_3 про надання відпустки за 2007 рік відповідно до Наказу № 47 від 30.05.2019 року йому було надано відпустку за 2015- 2016 роки.

Згідно постанови суду першої інстанції вищезазначені порушення свідчать про невиконання обов`язків, визначених статутом «Агрофірма Маріампольська», головою правління ОСОБА_1 в частині оперативного керівництва діяльністю господарства, розпорядження грошовими коштами, звільненням працівників, чим порушив вимоги ч.1 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову районного суду і закрити провадження у справі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що його не було повідомлено у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, внаслідок чого він був позбавлений можливості захищати свої права та скористатися правовою допомогою захисника.

Дійсно, СВК «»Агрофірма Маріампольська» повинна виплатити ОСОБА_3 заробітну плату в розмірі 86320 грн. за період з листопада 2016 року по серпень 2019 року. Але, єдина причина по якій ці кошти не виплачені, є категорична відмова ОСОБА_3 їх отримувати. ОСОБА_3 не має банківського рахунку, на який могли б бути перераховані зазначені кошти, а діюче законодавство не передбачає можливості примусової виплати заробітної плати особі, яка її не бажає отримувати.

У ОСОБА_3 дійсно були невикористані відпустки за 2007, 2009, 2010, 2012, 2013 роки. Але дані відпустки існували у зв`язку з небажанням ОСОБА_3 їх використовувати.

Роботодавцю заборонено не надавати працівникам щорічні відпустки повної тривалості протягом 2-х років поспіль, а також не надавати їх протягом робочого року особам віком до 18-ти років і працівникам, які мають право на щорічні додаткові відпустки за роботу зі шкідливими й важкими умовами чи з особливим характером праці (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про відпустки», ч. 5 ст. 80 КЗпП). Проте вказана заборона стосується роботодавця, але жодним чином не зобов`язує працівника використовувати в примусовому порядку надане законами право на відпустку.

Згідно до ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок, і відпустка це право, а не обов`язок кожного, хто працює.

На виконання вимог чинного законодавства ОСОБА_3 був включений до графіків щорічних відпусток, тим самим йому надавалося право на відпустку. Однак використання цього права залежить лише від волі працівника, оскільки відсутній правовий механізм примусового направлення працівників у відпустку.

Таким чином, ОСОБА_4 не бажав користуватися своїм право на відпустки і мною не порушувалося вказане право ОСОБА_3

Заслухавши Міщаніна К.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив постанову суду скасувати і закрити провадження по справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 участі в розгляді справи у районному суді не приймав та в матеріалах справи відсутня інформація про отримання ним копії оскаржуваного судового рішення, апеляційний суд приходить до висновку про те, що йому необхідно поновити строк на апеляційне оскарження постанови Петрівського районного суду Кіровоградської області від 04 грудня 2019 року.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 251 даного Кодексу передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками…, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.280 КУпАП зазначається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції зазначених вимог Закону в повному обсязі не дотримався, належним чином встановити та перевірити обставини, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, що призвело до здійснення помилкових висновків про наявність в її діях правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП.

Так частиною 1 статті 41 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України "Про звернення громадян", або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

Відповідно до акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № КР3176/384/АВ від 05 вересня 2019 року виявлено порушення частин

1 статті 115 КЗпП України, ч. 5 ст. 80 КЗпП України, ч. 4 ст. 79 КЗпП України, статті 30 Закону України «Про оплату праці».

Порушено ч. 1 ст. 115 КЗпП України, а саме згідно довідки виданої СВК «АФ Маріампольська» (додається) заробітна плата ОСОБА_3 за період з листопада 2016 року по серпень 2019 року не виплачена у зв`язку з небажанням працівника її отримувати. Сума заборгованості по заробітній платі за вище вказаний період складає 86320,00грн. чим порушено вимоги ч. 1 ст. 115 КЗпПУ.

Однак, як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , свідчень наданих в судовому засіданні апеляційного суду свідками ОСОБА_5 , яка працює бухгалтером по нарахуванню заробітної плати СВК «АФ ОСОБА_6 , яка працює інспектором по кадрам СВК, касира СВК ОСОБА_7 , а також згідно матеріалів справи, а саме з акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № КР3176/384/АВ від 05 вересня 2019 року складеного головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативних актів Яновської І.О. (а.с. 6-13) СВК «АФ Маріампольська» не має можливості проводити виплати заробітної платиОСОБА_3 у встановлені законодавством строки, оскільки останній відмовляється їх отримувати.

Суд апеляційної інстанції неодноразово викликав ОСОБА_3 до апеляційного суду, проте останній до суду не з`явився, поважних причин неявки не зазначив, а отже не довів суду апеляційної інстанції стосовно порушень його трудових прав.

На підставі вищенаведеного, та враховуючи встановлені обставини, зокрема, що єдиною причиною по якій кошти не виплачені ОСОБА_3 є категорична відмова останнього в їх отриманні та ОСОБА_3 не має банківського рахунку, на якій могли б бути перераховані кошти, а тому на думку апеляційного суду в діях ОСОБА_1 відсутня порушення ч. 1 ст. 115 КЗпПУ.

Відповідно до довідки СВК «АФ Маріампольська» (додається) у ОСОБА_3 є невикористані відпустки за 2007, 2009, 2010, 2012 та 2013 роки, що призводить до порушення ч. 5 ст. 80 КЗпПУ

Однак, у матеріалах справи знаходяться докази, які вказують про небажання йти у відпустку ОСОБА_3 та про неможливість виконання графіка відпусток.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вказана в ст. 80 КЗпП України заборона стосується роботодавця, однак жодним чином не зобов`язує працівника використовувати в примусовому порядку надане законами право на відпустку. Отже, відпустка це право, а не обов`язок кожного, хто працює.

Отже, в судовому засіданні апеляційного суду достовірно встановлено, щона виконання вимог чинного законодавства роботодавець в особі голови СВК «АФ Маріампольська» включив до графіка щорічних відпусток ОСОБА_3 , тим самим надав йому право на відпустку. Використання ж цього права залежить лише від волі працівника, оскільки відсутній правовий механізм примусового направлення працівників у відпустку, а тому на думку апеляційного суду в діях ОСОБА_1 відсутня порушення ч. 5 ст. 80 КЗпПУ.

Також, встановлено порушення ч. 4 ст. 79 КЗпПУ, оскільки у графіку відпусток відсутні підписи працівників про ознайомлення, також графіком передбачено надання відпустки ОСОБА_3 у лютому 2019 року, але відпустка згідно графіку не надавалася, також у графік не включено не використані відпустки за попередній період. Згідно заяви ОСОБА_3 (копія додається) про надання відпустки за 2007 рік відповідно до Наказу № 47 від 30.05.2019 року йому було надано відпустку за 2015- 2016 роки.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 79 КЗпПУ черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

Щорічна відпустка може бути перенесена на інший період. Можливість такого перенесення передбачена ст. 80 КЗпПУ і ст. 11 Закону України «Про відпустки».

Таким чином апеляційний суд не вбачає порушення черговість надання відпусток, оскільки вимогами законодавства передбачено перенесення відпустки на інший період.

При цьому суд звертає увагу на те, що графік відпусток (а.с. 25) взагалі не підписаний ОСОБА_1 , оскільки як зазначили свідки останній категорично відмовляється підписувати графік відпусток та скористатися наданою відпусткою.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

А тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а провадження по справі необхідно закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови

Петрівського районного суду Кіровоградської області від 04 грудня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову Петрівського районного суду Кіровоградської області від 04 грудня 2019 рокупро притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП, - скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Р.А. Бондарчук