Справа № 491/796/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2020 року м. Ананьїв

Суддя Ананьївського районного суду Одеської області Желясков Олег Олександрович, розглянувши справу про адміністративне правопорушення,яка надійшла від Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Точилове Ананьївського району Одеської області, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області 6 лютого 2004 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючого, раніше протягом року до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП не притягувався,

ВСТАНОВИВ:

Зі змісту справи про адміністративне правопорушення вбачається, що 2 липня 2020 року близько 11 години 00 хвилин громадянин ОСОБА_1 здійснював рух по автодорозі в с.Точилове Ананьївського району Одеської області, керуючи автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2106» з номерним знаком « НОМЕР_3 », маючи при цьому явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: нестійку ходу, запах алкоголю з ротової порожнини. При цьому, від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

За вказаним фактом працівником Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення від 9 вересня 2020 року серії ДПР18 №441045 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Громадянин ОСОБА_1 з`явився за викликом до суду та йому було вручено пам`ятку про його права та обов`язки, передбачені Конституцією України та Кодексом України про адміністративні правопорушення.

При цьому, у судовому засіданні ОСОБА_1 зазначив, що свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення він не визнає.

Суд оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю вважає, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що нею фактично визначено перелік критерії для визначення доказів у справи про адміністративне правопорушення належними, а також джерел таких доказів.

Проте, Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить критеріїв оцінки доказів з точки зору їх допустимості, у зв`язку з чим суд вважає за доцільне звернутися до аналогії права, зокрема до норм Кримінального процесуального кодексу України, яким як і КУпАП врегульовано процесуальні питання притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 86 КПК України визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Оцінюючи докази у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності суд зазначає наступне.

Так, частиною 2 статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.

При цьому, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що особу яка притягується до адміністративної відповідальності було встановлено ще 2 липня 2020 року, що підтверджується, зокрема, доданими до протоколу письмовими поясненнями самого ОСОБА_1 , відібраними в нього працівниками поліції 2 липня 2020 року (а.с.9), а також поясненнями свідків ОСОБА_2 (а.с.10), ОСОБА_3 (а.с.11), ОСОБА_4 (а.с.12) та ОСОБА_5 (а.с.13), які відібрані в свідків працівниками поліції також 2 липня 2020 року.

Слід зауважити, що КУпАП передбачено випадок складення протоколу про адміністративне правопорушення пізніше ніж через двадцять чотири години після виявлення особи, яка вчинила правопорушення.

Зокрема зі змісту частини 6 статті 38 КУпАП вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення може бути складений після закриття кримінального провадження у разі, якщо в діях особи відсутній склад кримінального правопорушення, проте її діяння підпадає під визначення адміністративного правопорушення.

Проте, матеріали справи будь-яких відомостей про те, що за фактом, який став підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення від 9 вересня 2020 року серії ДПР18 №441045, було розпочато кримінальне провадження або, хоча б, проводилась будь-яка дослідча перевірка, не містять.

З наведеного вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення від 9 вересня 2020 року серії ДПР18 №441045 не може бути визнаний допустимим доказом та, відповідно, використаним для доказування у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, слід зауважити, що з системного аналізу Розділу IV «Провадження в справах про адміністративні правопорушення» Кодексу України про адміністративні правопорушення вбачається, що провадження у справі про адміністративне правопорушення розпочинається зі складення протоколу про адміністративне правопорушення, яким фіксується сам факт вчинення діяння, яке підпадає визначення адміністративного правопорушення. Єдиним винятком з цього правила є ті випадки коли відповідно до статті 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Проте, правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП, не входять до категорії, визначеної статтею 258 КУпАП.

Слід звернути увагу на те, що пов`язання початку провадження у справі про адміністративне правопорушення з моментом складення протоколу логічно узгоджується з тим, що відповідно до частини 4 статті 256 КУпАП при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Тобто, саме з цього моменту вважати, що особа набуває процесуального статусу у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, оскільки саме після ознайомлення з її правами та обов`язками вона може вільно ними користуватися, зокрема здійснювати свій захист особисто чи за допомогою захисника.

Крім того, згідно частини 3 статті 256 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

З цього, приводу слід зауважити, що аналізуючи практику ЄСПЛ, можна зробити висновок, що при вирішенні питання про недопустимість доказів, національні суди повинні мати на увазі можливість обвинуваченого оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, а також обставини в процесі збирання доказів, що дозволяють їх вважати неприпустимими (Постанови ЄСПЛ у справі «Ялло проти ФРН» від 11.07.2006, у справі «Биков проти РФ» від 10.03.2009).

Таким, чином, з урахуванням положень КУпАП та КПК України, а також практики ЄСПЛ, можливо дійти висновку про те, що докази у справі про адміністративне правопорушення, отримані до складення протоколу про адміністративне правопорушення, також мають бути визнані недопустимими, оскільки на момент їх отримання особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не була ознайомлена з її правами та обов`язками, передбаченими КУпАП, у зв`язку з чим була позбавлена можливості ефективно здійснювати свій захист.

Крім того, окремо слід зауважити, що не можуть бути визнані допустимими доказами додані до протоколу про адміністративне правопорушення рапорти співробітників Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області (а.с.6-8), оскільки вони складені особами, які є зацікавленими при розгляді цієї справи, а тому існують обґрунтовані сумніви щодо об`єктивності відображення в них інформації.

Така позиція узгоджується з висновками Верховного суду, висловленому в постановах від 28 травня 2020 року у справі № 524/4668/17, від 20 травня 2020 року, справа № 524/5741/16-а та від 29 квітня 2020 року у справі №161/5372/17.

Також, слід зауважити, що Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що співробітниками поліції інкримінується ОСОБА_1 відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, частиною 1 статті 266 КУпАП визначено, що особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Порядок здійснення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначено ч.ч.2, 3 ст.266 КУпАП.

Так, відповідно до частини 2 статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Частиною 3 статті 266 КУпАП визначено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

При цьому, протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_1 відмовився від проведення поліцейським у присутності двох свідків огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, з використанням спеціальних технічних засобів або його незгоди з результатами проведення такого огляду.

Натомість, з матеріалів справи вбачається що співробітниками поліції ОСОБА_1 було доставлено до КНП «Ананьївська центральна лікарні» Ананьївської районної ради та саме її лікарями було зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду в медичному закладі.

З наведеного вбачається, що працівниками поліції було порушено порядок огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, визначений ст.266 КУпАП.

Відповідно до статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Частинами 1 та 2 статті 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.255 КУпАП посадова особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

При цьому, з урахуванням встановлених судом при розгляді справи обставин, виникають сумніви у достовірності доказів, які підтверджують вину ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, що в свою чергу, відповідно до наведених вище норм законодавства трактується на користь особи, яка притягується до відповідальності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що за встановлених судом обставин, є недоведеним існування самої події адміністративного правопорушення, яка утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Частиною 1 статті 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.130, 221, 247, 251, 283-284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за протоколом про адміністративне правопорушення від 9 вересня 2020 року серії ДПР18 №441045 за фактом вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем с.Точилове Ананьївського району Одеської області, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області 6 лютого 2004 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , мешканцем АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючим, адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Копію постанови направити до Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області та ОСОБА_1 .

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Ананьївського районного суду

Одеської області О.О. Желясков

Постанова вступила в законну силу „___ _______ 20__ року.