Справа № 428/6569/20
Провадження №3/428/1691/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в особі судді Олійник В.М., за участю секретаря судового засідання Солошенка П.В., прокурора Сухіна Д.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Свистуна Г.В., розглянувши матеріали, які надійшли з УСР в Луганській області ДСР Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 , працюючого старшим державним інспектором відділу державного контролю та нагляду на пасажирському транспорті, який зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до адміністративного протоколу №105 від 12.08.2020, складеного старшим оперуповноваженим 1-го сектору (протидії корупції) УСР в Луганській області ДСР Національної поліції України Калачовою Є.Б., ОСОБА_1 будучи старшим державним інспектором відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті управління Укртрансбезпеки у Луганській області, відповідно до підпункту «и» пункту 1 частини 1статті 3 Закону України «Про запобігання корупції є суб`єктом на якого поширюється дія цього Закону, примітки до статті 172-6 КУпАП суб`єктом правопорушення, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 розділу VII «Фінансовий контроль» та абз. 2-1, несвоєчасно, без поважних причин подав шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства питань запобігання корупції, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, за формою, що визначається Національним агентством, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.

Вказані дії ОСОБА_1 було кваліфіковано за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У судовому засіданні ОСОБА_1 не визнав свою винуватість, просив закрити провадження щодо нього, обґрунтовуючи чим, що він подав декларацію з порушенням на 1 день, а саме 02.06.2020 замість 01.06.2020. При цьому він перебував на той час у відрядженні, а також вважав, що повинен її подати 01.07.2020.

Захисник Свистун Г.В. у судовому засіданні просив закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки в порушення вимог ч.2 ст. 254 КУпАП протокол щодо ОСОБА_1 складено з порушенням строків, що виключає вказаний протокол у якості доказу, а інші докази у провадженні відсутні.

Прокурор Сухін Д.В. у судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та притягнути до адміністративної відповідальності у виді штрафу, оскільки у судовому засіданні доведено несвоєчасність подання декларації. Крім того, вважає, що надані матеріли справи свідчать про те, що протокол у відношенні ОСОБА_1 складено вчасно.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, захисника та прокурора, дослідивши матеріали провадження, суд дійшов наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що у відношенні ОСОБА_1 було складено старшим оперуповноваженим 1-го сектору (протидії корупції) УСР в Луганській області ДСР Національної поліції України Калачовою Є.Б., адміністративний протокол №105 від 12.08.2020 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною першої статті 172-6 КУпАП визначено як адміністративне правопорушення - Несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, виходячи з положень ст. 251, 254 КУпАП - протокол про адміністративне правопорушення є доказом, на основі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, такий документ повинен бути складений не пізніше 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.

Окрім протоколу суду також надано копію посадової інструкції старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області, копію наказу в.о. голови Державної служби України з безпеки на транспорті від 15.10.2019 № 1802-к про призначення ОСОБА_1 на посаду, копію особової картки державного службовця ОСОБА_1 , копію листа ознайомлення ОСОБА_1 з вимогами закону України «Про запобігання корупції», копію повідомлення Державної служби України з безпеки на транспорті до НАЗК стосовно ОСОБА_1 від 12.06.2020, ще 01.07.2020 за вихідним № 4944/09/15-20 були спрямовані до УСР в Луганській області ДСР НПУ відповіддю на запит Головою Державної служби України з безпеки на транспорті Погорілим О. та 07.07.2020 отримані УСР відповідно до дати на вхідному штемпелі, відповідь в.о. керівника Управління Національного агентства з питань запобігання корупції Амплеєва О. за вихідним № 47-07/31170/20 від 13.07.2020, яка була отримана 20.07.2020 на запит начальника УСР в Луганській області ДСР НПУ Камишанського О. від 23.06.2020 за № 2757/55/111/01-2020, відповідь т.в.о. голови Державної служби України з питань безпеки на транспорті Лагуніна М. за вихідним № 5592/07/15-20 від 22.07.2020, яка отримана лише 12.08.2020 на запит т.в.о. начальника УСР в Луганській області ДСР НПУ Фрікель А. від 13.07.2020 за № 3081/55/111/01-2020, пояснення ОСОБА_1 на ім`я начальника управління Укртрансбезпеки у Луганській області ОСОБА_2 датовані 02.06.2020, відповідь керівника Управління Національного агентства з питань запобігання корупції Ковтуненко А. за вихідним № 71-03/27282/20 від 24.06.2020 (а.п.53), яка була отримана 02.07.2020 на запит УСР в Луганській області ДСР НПУ від 18.06.2020 за № 2681/55/111/01-2020.

Однак, суд вважає недопустимим доказом відповідь т.в.о. голови Державної служби України з питань безпеки на транспорті Лагуніна М. за вихідним № 5592/07/15-20 від 22.07.2020, оскільки з наданого документи не можливо встановити, який статус має цей документ, чи є він оригіналом чи копією. Оскільки вказаний документи не мітить будь-яких ознак офіційного листа, зокрема не містить а ні підпису, а ні печатки, чи відомостей, що цей документ є електронним, чи підписаний електронним підписом, як і способу його спрямування та отримання особою, якою складено адміністративний протокол. Тож відомості про те, що він отриманий 12.08.2020 не може бути підставою для відліку строку для складання адміністративного протоколу. Вказані відомості дають суду підстави вважати, що адміністративний протокол повинен був складений не пізніше 21.07.2020, так як останні дії щодо встановлення особи правопорушення та обставин, вчинені особою, яка уповноважена на складання адміністративного протоколу 20.07.2020. Отже зважаючи на те, що відповідно до ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом, на основі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, і судом встановлено, що цей доказ отримано з порушенням визначеного ч. 2 ст. 254 КУпАП порядку, він має бути визнаний недопустимим, тобто, на нього не можна посилатися при ухваленні судового рішення.

Аналогічну правову позицію висловлено і Луганським апеляційним судом у рішеннях від 05.06.2020 (справа № 419/639/20) та від 12.08.2020 (справа № 415/4033/20).

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950, ратифікованою Україною 17.07.1997 передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно з п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотне.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з визнанням протоколу в якості доказу недопустимим, інших доказів недостатньо для висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, і з цих підстав провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 1, 7, 9, 22, 23, 26, 172-6, 247, 278, 280-287 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підставі протоколу № 105 від 12.08.2020, закрити відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд.

Суддя В. М. Олійник