ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/2917/20 Головуючий в 1 інст. Піх Ю.Р.
Провадження №33/807/636/20 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Малишева О.В. розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою останнього на постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07 серпня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 420,40 грн.

Згідно з постановою суду, 31 травня 2020 року о 12 годині 44 хвилини, біля будинку 13-г по вул. Чубанова в м. Запоріжжя, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21063, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на світло, почервоніння очей). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі у встановленому законодавством порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що з тексту оскаржуваної постанови та матеріалів справи вбачається, що судовий розгляд проведено формально, однобічно та без з`ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також апелянт зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 298397 від 31 травня 2020 року складений із численними порушеннями ч.1 ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 № 1376.

Так, у тексті протоколу одночасно описані ознаки двох складів адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП -керування транспортним засобом особою в стані наркотичного сп`яніння та відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Через це взагалі неможливо встановити, які саме його дії були кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

Наведене спричинило неправильне сприйняття судом суті адміністративного правопорушення, оскільки в оскаржуваній постанові вказано, що суд прийшов до висновку про порушення ним вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, цитуючи водночас положення пп.«а» п. 2.9 цих Правил щодо заборони водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Після цього суд в оскаржуваній постанові кваліфікував його дії за ч.1 ст.130 КУпАП, вказавши всі три склади адміністративних правопорушень, які у ній викладені.

Тобто, з оскаржуваної постанови, так само як і з протоколу, неможливо однозначно визначити суть інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Також апелянт зазначає, що суд взагалі не досліджував питання, чи складений протокол уповноваженою особою, хоча, виходячи з положень абз. 2 п.1 ч.1 ст.255 КУпАП, протоколи про правопорушення за ст.130 КУпАП мають право складати виключно уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

Наявність повноважень посадової особи Національної поліції на складання протоколу встановлюється його посадовою інструкцією, чинною на дату складання протоколу.

Але така посадова інструкція в матеріалах справи відсутня, судом не досліджувалась та всупереч поданому ним письмовому клопотанню, витребувана не була.

Крім того, апелянт зазначає, що згадані в оскаржуваній постанові письмові пояснення свідків не є належними доказами, оскільки ці особи у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а тому їх пояснення не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ним адміністративного правопорушення.

Суд необґрунтовано відмовив у задоволенні його клопотання про виклик в судове засідання та допит як свідка ОСОБА_2 , якому відомі обставини, що підлягають встановленню по даній справі.

Також ОСОБА_1 зазначив, що йому до залучення понятих не були роз`яснені його права та обов`язки, порядок огляду на стан сп`яніння, відповідальність, яка наступає при відмові від проходження огляду. Вказані дії працівників поліції потягли за собою порушення його прав.

На момент складання протоколу, коли на місце події прибув ОСОБА_2 , він (апелянт) наполягав на проходженні огляду в закладі охорони здоров`я, однак всупереч приписам ст.266 КУпАП поліцейський відмовився це робити, мотивуючи тим, що вже складає протокол, де зафіксував відмову апелянта від проходження такого огляду.

Відсутність його відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння підтверджується і тим, що після складання протоколу той самий поліцейський все ж доставив його до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради, де було проведено його огляд, що доводиться долученим до матеріалів справи відповідним висновком щодо результатів огляду від 31 травня 2020 року.

Проте, даним, які містяться у висновку, суд дав неправильну оцінку, вказавши, що висновок нібито підтверджує його вину.

Натомість висновок, як згадано вище, спростовує як факт його відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, так і факт його перебування у такому стані, про що об`єктивно свідчить відсутність відповідного запису у пп. 1 п. 10 висновку. Запис щодо встановлення факту вживання ним марихуани зроблено у пп. 2 п. 10 висновку, де вказано, що ознак сп`яніння не виявлено.

Поза увагою суду залишився факт того, що долучені до матеріалів справи відеозаписи події є неповними та не відображають всі обставини, які мали місце.

Тобто, надані суду фрагменти відеозаписів, які не містять більшої частини часу самої події, не можуть бути прийняті як однозначно належні та допустимі докази, оскільки не дозволяють всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати дійсні обставини справи, так само, як і не спростовують його доводи.

Сукупність наведених обставин свідчить про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які беззаперечно та поза розумним сумнівом доводять його вину у вчинені адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Малишева О.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Суд дійшов правильного висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена даними, що містяться: у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 298397 від 31 травня 2020 року, згідно з яким ОСОБА_1 у зазначений час керував транспортним засобом ВАЗ 21063, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння (тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на світло, почервоніння очей), від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі у встановленому законодавством порядку відмовився у присутності двох свідків; зі змістом протоколу ознайомлений, будь-яких зауважень чи клопотань не заявляв; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 31 травня 2020 року в КУ «ОКНД» ЗОР; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від 31 травня 2020 року, згідно з якими, ОСОБА_1 працівниками поліції, у зв`язку із наявністю в останнього ознак наркотичного сп`яніння, було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, проте останній відмовився від проходження такого огляду; DVD-диском з відеозаписом.

Вказані докази узгоджуються з відомостями з рапорту працівника поліції Михайленко С.О., в якому зафіксовано, що 31 травня 2020 року під час несення за адресою вул. Чубанова, 13Г біля АЗС «ОККО» о 12-44 годин за порушення ПДР було зупинено транспортний засіб ВАЗ 21063, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , у якого під час спілкування були виявлені явні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук. Водієві ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд в медичному закладі у лікаря нарколога, у встановленому законом порядку, на що останній відмовився у присутності двох свідків. На громадянина ОСОБА_1 було складено адміністративний матеріал, а саме протокол серії ДПР18 №298397 від 31 травня 2020 року за ч.1 ст.130 КУпАП. Вилучено посвідчення водія, видано ТД. Від керування транспортного засобу відсторонений, шляхом передачі тверезому водію. Фізична сила та спец. засоби не застосовувались.

Висновок лікаря КУ «ОКНД» ЗОР щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №2818 від 31 травня 2020 року, який надано останнім у судовому засіданні, не лише не спростовує, а навіть підтверджує висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 , в т.ч. наявність у останнього ознак наркотичного сп`яніння, а відповідно і підстав для направлення його на огляд.

Зазначені докази у їх сукупності підтверджують те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.

Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено відносно нього з порушенням вимог чинного законодавства, є безпідставними, оскільки вищевказаний протокол складений з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості. Якихось істотних недоліків при складанні протоколу, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.

Протокол складено уповноваженою на те особою, а доводи апелянта про протилежне є безпідставними та ґрунтуються на припущеннях.

Те, що ОСОБА_1 інкриміновано порушення п. 2,5 ПДР України, а не п. 2,9 ПДР України, жодним чином не спростовує наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки керування транспортним засобом у стані сп`яніння останньому не інкримінується, а відмова водія, який має ознаки сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку є самостійним складом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В той же час, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі підтверджується матеріалами справи.

При дослідженні матеріалів справи, в т.ч. при перегляді відеозапису, порушень з боку поліцейських, які оформлювали адміністративний матеріал, не встановлено.

Той факт, що в судовому засіданні не були заслухані свідки, не завадило суду повно і всебічно дослідити обставини справи та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Більш того, в матеріалах справи містяться письмові пояснення свідків, ставити під сумнів достовірність яких підстав не вбачається, оскільки ці пояснення узгоджуються з іншими доказами, в т.ч. із відеозаписом.

Доводи апелянта про те, що йому не було роз`яснено те, що за відмову від медичного огляду він буде нести таку ж відповідальність, як за управління автомобілем нетверезому стані, є непереконливими, нічим не підтверджуються та спростовуються матеріалами справи, згідно з якими процесуальні права ОСОБА_1 роз`ясненні та їх порушення при оформленні адміністративного матеріалу не допущено, в т.ч. і порушення права останнього на захист. Більш того, такі доводи жодним чином не спростовують наявності в діях апелянта складу вказаного правопорушення.

Згідно з відеозаписом, який був відтворений при апеляційному розгляді, поліцейські пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, але останній відмовився; перед складанням протоколу останньому роз`яснено його процесуальні права; з протоколом він ознайомлений; на прохання поліцейських про надання письмових пояснень відмовився; ОСОБА_1 оголошено, що водійські права вилучено та надано тимчасовий дозвіл під особистий підпис останнього; копію протоколу йому вручено. Більш того, як вбачається з п`ятого файлу відеозапису, ОСОБА_1 зазначив, що вживав наркотичні засоби.

Зі скаргами на дії працівників поліції у встановленому законом порядку ОСОБА_1 теж не звертався.

Те, що ОСОБА_1 після складання протоколу та більш ніж через три години після зупинки транспортного засобу пройшов огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, та встановлено факт вживання ним марихуани, не вказує на безпідставність складення відносно нього протоколу та притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки жодним чином не спростовує його вини.

Те, що до протоколу долучено фрагменти відеозапису, а не безперервний відеозапис процесу оформлення адміністративного матеріалу, також не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки ніким не заперечується та не спростований той факт, що події, які зафіксовані на наданих фрагментах запису, відбувалися в дійсності.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам належну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.ст.33 КУпАП, врахував характер вчинених правопорушень, особу порушника, ступінь його вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Дадашева

Дата документу Справа № 333/2917/20