Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/104/20 Головуючий у суді І-ї інстанції Червонописький В. С.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2020 року.Суддя судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду Ткаченко Л.Я., розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Березовської Ірини Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який працює водієм у ТОВ «Олександр + 2014», проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420 гривень 40 копійок.

За участю:

захисника Березовської І.А.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2020 року, ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до постанови суду ОСОБА_1 16 листопада 2019 року о 19 годин 30 хвилин по вул. Вишневій біля магазину «Крамниця» в селищі Компаніївка Кіровоградської області, керував транспортним засобом ВАЗ-2106, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . Після зупинення працівниками поліції, у ОСОБА_1 встановлено явні ознаки алкогольного спяніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, хитка хода, млява мова. На пропозицію працівників поліції ОСОБА_1 відмовився від продуття алкотестера «Драгер» та проходження медичного огляду на стан сп`яніння в медичному закладі у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Не погоджуючись із рішенням суду захисник Березовська І.А. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у якій просить скасувати постанову Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2020 року, щодо ОСОБА_1 та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. І ст. 130 КУпАП.

Обгрунтовує свої вимоги тим, що стороною захисту на початку розгляду справи суду було заявлено клопотання про повернення матеріалів адміністративної справи, щодо ОСОБА_1 для належного оформлення. Клопотання обгрунтовано тим, що відеозапис, доданий до протоколу оформлений з порушенням п. 3.5 розділу III Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 03.02.2016 р. № 100, яким визначено, що після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно. Проте, вказане клопотання залишено без задоволення.

В подальшому під час розгляду справи стороною захисту було заявлено клопотання про витребування від працівників поліції відомостей, щодо технічного пристрою, яким був здійснений відеозапис з підтверджуючою технічною документацією. Однак, судом дане клопотання також було відхилено без будь-якої мотивації.

Враховуючи, що в ході розгляду справи судом першої інстанції не було встановлено, яким технічним пристроєм здійснювалася відеозйомка та правомірність його використання працівниками поліції, долучені до матеріалів справи відеозаписи не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Також, вказує, що стороною захисту було заявлено клопотання про виклик у судове засідання та допиту ОСОБА_2 який був свідком вчиненого ОСОБА_1 правопорушення. Однак, суд безпідставно відмовив у задоволенні даного клопотання, чим грубо порушив право ОСОБА_1 на захист, оскільки позбав його права на справедливий судовий розгляд.

При цьому не допитавши безпосередньо свідка ОСОБА_2 у судовому засіданні, суд у своєму рішенні послався на пояснення вказаного свідка, обґрунтовуючи доведеність винуватості ОСОБА_1 в інкримінуємому йому адміністративному правопорушенні.

Отже, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, ст. 6 Конвенції про захист прав людини, рішення ЄСПЛ від 18 січня 1987 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А заява № 25), «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (n. 146), положення ст. 62 Конституції України, щодо презумпції невинуватості та порушення права ОСОБА_1 на захист, постанова суду підлягає безумовному скасуванню.

Відмова у задоволенні всіх заявлених клопотань сторони захисту, в ході розгляду справи є порушенням права на захист та безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

За відсутністю у матеріалах справи належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного право рушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, місцевий суд розглянув справу упереджено, як наслідок ухвалив незаконне рішення.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисника Березовську І.А. в його інтересах, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, в межах поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи, окрім іншого, має право давати пояснення, подавати докази та заявляти клопотання.

У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз.

Положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Виходячи з конструкції ч. 1 ст. 6 Конвенції, у ній закріплено такі елементи права на судовий захист: 1) право на розгляд справи; 2) справедливість судового розгляду; 3) публічність розгляду справи та проголошення рішення; 4) розумний строк розгляду справи; 5) розгляд справи судом, встановленим законом; 6) незалежність і безсторонність суду.

Зокрема, принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

У пункті 24 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України (№ 2)» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Дотримання балансу між інтересами всіх сторін при розгляді справи покладено на суд, який, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін. Суд зобов`язаний дотримуватися встановлених законодавством правил та строків розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що вказаних вимог закону та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судом першої інстанції не було дотримано.

Так, під час розгляду справи судом першої інстанції, захисником Березовською І.А. було заявлено клопотання про допит свідків, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. Вказане клопотання судом було задоволено.

Проте, у судове засідання з`явився працівник поліції Скляренко О.С., який склав протокол про адміністративне правопорушення та свідок ОСОБА_3 , які були допитані судом.

З метою об`єктивного розгляду справи у судовому засіданні 22 січня 2020 року, стороною захисту було заявлено клопотання про повторний виклик свідка ОСОБА_2 у судове засідання. Однак, судом першої інтонації у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

При цьому, у своєму рішенні суд фактично обґрунтував відмову у задоволенні клопотання сторони захисту про повторний виклик свідка ОСОБА_2 , обмеженими строками накладення адміністративного стягнення передбаченими ст. 38 КУпАП України.

Разом з цим, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ОБ № 109019, правопорушення ОСОБА_1 вчинено 16 листопада 2019 року. При цьому, постанова місцевого суду ухвалена 22 січня 2020 року. Відтак, строк накладення адміністративного стягнення закінчувався лише 16 лютого 2020 року, тобто більше ніж через три тижні. Наведене свідчить про те, що місцевий суд мав достатньо часу для виклику свідка ОСОБА_2 у судове засідання та допиту останнього.

Отже, судом першої інтонації, в порушення змагального характеру судового розгляду, не було вжито належних заходів для виклику свідка ОСОБА_2 у судове засідання для всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, вирішення її у відповідності із законом, що з урахуванням практики ЄСПЛ є очевидним порушенням права ОСОБА_1 на захист.

Окрім, того не дослідивши та не допитавши безпосередньо у судовому засіданні, як на тому наполягала сторона захисту, свідка ОСОБА_2 , місцевий суд послався на пояснення вказаного свідка, як на доказ доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінуємого йому адміністративного правопорушення, чим порушив принцип безпосередності дослідження показань.

Встановлені вище обставини, на переконання апеляційного суду, беззаперечно вказують на порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки місцевим судом порушено право на захист ОСОБА_1 , що у свою чергу є безумовною підставою для скасування рішення суду.

При таких істотних порушеннях норм процесуального права, розгляд справи не був всебічним, повним та об`єктивним. Постанова місцевого суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не може вважатися законною та обґрунтованою, а тому підлягає безумовному скасуванню.

Статтею 245 КУпАП регламентовано, що завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Ці фактичні дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Згідно із ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Згідно із п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Пунктами 1, 12 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735, за наявності ознак алкогольного сп`яніння, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Пунктом 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, який затверджений постановою КМУ від 17.12.2008 №1103, визначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Дослідженими під час апеляційного розгляду доказами доведено, що 16 листопада 2019 року о 19 годин 30 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ-2106 державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Вишневій біля магазину «Крамниця» у селищі Компаніївка Кіровоградської області з ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, хитка хода, млява мова).

Від продуття алкотестера «Драгер» та проходження медичного огляду на визначення стану сп`яніння у медичній установі, ОСОБА_1 у встановленому законом порядку, відмовився у присутності двох свідків, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується перевіреними під час апеляційного розгляду, наявними у матеріалах справи належними доказами в їх сукупності, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення серії Об № 109019 від 16.11.2019 року (а.с.1);

письмовим зобов`язанням ОСОБА_4 , доставити транспортний засіб ВАЗ-2106 державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , до місця стоянки та повернути власнику після повного його протверезіння (а.с.3);

письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 , доданими до матеріалів справи, згідно яких він 16.11.2019 року, близько 19 год. 40 хв. на вул. Вишнева, біля магазину «Крамниця» був свідком того, як водій ОСОБА_1 , який зі слів поліцейських, керував транспортним засобом ВАЗ-2106 державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . На пропозицію працівників поліції відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Драгер» та проходження медичного огляду у медичному закладі (а.с.4);

письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 , згідно яких 16.11.2019 року, близько 19 год. 40 хв. на вул. Вишнева, біля магазину «Крамниця» був свідком того, як водій транспортного засобу ВАЗ-2106 державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 на пропозицію працівників поліції відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Драгер» та проходження медичного огляду у медичній установі (а.с.5);

відеозаписом події правопорушення, який долучений до матеріалів справи та був переглянутий під час апеляційного розгляду справи, відповідно до якого ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, проте він відмовився від продуття алкотестера «Драгер» та проходження медичного огляду на визначення стану сп`яніння у медичній установі, у встановленому законом порядку, у присутності двох свідків (а.с.6).

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що працівниками поліції при встановленні правопорушення та складанні протоколу про адміністративне правопорушення дотримано вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію» та інструкції (затвердженої Наказом МВС України 07 листопада 2015 року N 1395, зареєстрованої в МЮ України 10 листопада 2015 р. за N 1408/27853) з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, в якій в розділі IX викладені особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП.

У рішенні по справі «О Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Допитаний під час апеляційного розгляду, за клопотанням сторони захисту, свідок ОСОБА_2 показав, що деякі обставини, свідком яких він був на даний час не пам`ятає. При цьому зазначив, що не бачив, щоб працівники поліції пропонували ОСОБА_1 продути алкотестер «Драгер», оскільки вказаного алкотестеру у них не було. Разом з цим, підтвердив, що був свідком того, як ОСОБА_1 відмовся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Драгер» та проходження медичного огляду у медичній установі. Пояснення він підписував особисто.

Отже, показання свідка ОСОБА_2 , допитаного за клопотанням сторони захисту, жодним чином не спростовують доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи наведені в апеляційній скарзі захисника Березовської І.А. відносно того, що долучена до протоколу копія відео події правопорушення, складається з окремих фрагментів, тому не може бути належним доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не заслуговують на увагу, враховуючи наступне.

Під час апеляційного розгляду справи, судом було переглянуто диск на якому міститься відеозапис поді правопорушення складений з окремих фрагментів. При цьому, на диску також міститься інший відеозапис події правопорушення з нагрудної відеокамери працівника поліції, на якому зафіксовано все спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції безперервно (а.с.6).

Таким чином, працівниками поліції дотримано вимог п. 3.5 розділу III Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 03.02.2016 р. № 100, яким визначено, що після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

За таких обставин, долучені до матеріалів справи відеозаписи є належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відтак, і доводи сторони захисту про повернення матеріалів адміністративної справи, щодо ОСОБА_1 для доопрацювання та належного оформлення з підстав складання відеозапису з окремих частин, не грунтуються на вимогах закону.

Інших переконливих доводів, які б ставили під розумний сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, в апеляційній скарзі не наведено та не надано стороною захисту під час апеляційного розгляду справи.

За таких обстави, перевіривши під час апеляційного розгляду матеріали адміністративної справи, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків, переглянувши долучену до протоколу копію відеозапису події правопорушення, допитавши правопорушника ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 , апеляційний суд дійшов висновку, що вина водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є доведеною.

Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення за цим Кодексом чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Частиною 8 статті 294 КУпАП, визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; скасувати постанову та закрити провадження у справі; скасувати постанову та прийняти нову постанову; змінити постанову.

Правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 вчинив 16 листопада 2019 року, отже на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції закінчилися строки накладання адміністративного стягнення, передбачені ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції, як прийняту з істотними порушеннями норм процесуального права - скасувати, прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст. 7 ч. 2 ст. 38, ст. 245, 252, п. 7 ст. 247, ч. 8 ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника Березовської Ірини Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2020 року, якою ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Прийняту нову постанову, якою ОСОБА_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та провадження по справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л.Я. Ткаченко