Справа № 752/9211/20 Суддя в І-й інстанції Валігура Д.М.
Провадження № 33/824/2772/2020 Суддя в II-й інстанції Ігнатюк О.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

09 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ігнатюка О.В, з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Вагіна А.В., розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника Вагіна А.В. на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року на

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 136 гривень.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він, 27.04.2020 року, о 15 годині 30 хвилин, в м. Києві по просп. Голосіївському, 98/2, вчинив злісну непокору вимозі працівника, а саме: відмовився надати документи, які посвідчують особу та покинув місце вчинення правопорушення.

У апеляційній скарзі захисника Вагіна А.В. указано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування. В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, що постанова винесена із порушенням норм чинного законодавства, обставини справи з`ясовані неповно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Звернув увагу на те, що матеріали справи щодо ОСОБА_1 не містять протоколу про адміністративне правопорушення на який посилається суддя місцевого суду у постанові. Окрім цього, апелянт вказав на наявний у матеріалах справи рапорт працівника поліції, який суддею не міг бути використаний у якості доказу вини ОСОБА_1 з огляду на практику Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Наявний у матеріалах справи та переглянутий у ході судового розгляду диск з відеозаписом з місця події, на думку захисника також не міг бути використаний у якості доказу вини ОСОБА_1 , оскільки протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей про долучення будь-яких відеоматеріалів та відомостей про застосовані технічні засоби відеофіксації. На думку захисника, суд необґрунтовано відкинув долучений до матеріалів справи оптичний диск з відеозаписом, який сторона захисту використовувала у якості доказу невинуватості ОСОБА_1 . Просив скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення:

захисника Вагіна А.В., який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП суддя місцевого суду мотивував існуванням достатньої кількості доказів, які указують на наявність у діях ОСОБА_1 складу цього адміністративного правопорушення. Однак такі висновки зроблені внаслідок неналежної оцінки зібраних у справі доказів, неправильного застосування норм матеріального права і поголитись із ними не можливо.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП проявляється у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків. Аналіз указаної правової норми дає підстави стверджувати те, що непокора повинна бути злісною. Злісність непокори проявляється у відмові від виконання наполегливих, неодноразових законних вимог чи розпоряджень поліцейського при виконання ним службових обов`язків, або відмова, яка виражена в зухвалій формі, що свідчити про явну зневагу до поліцейського.

Іншою обов`язковою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП є законність розпорядження/вимоги поліцейського. Суд вважає, що цією ознакою охоплюється обов`язок поліцейського проінформувати особу у доступний для неї спосіб про те, що указане розпорядження/вимога надходить саме від поліцейського, що вимагає від особи особливого ставлення до такого розпорядження/вимоги та необхідності його виконання. Розпорядження/вимога поліцейського повинні бути законними, тобто можливість поліцейського зробити таке розпорядження чи вимогу, що породжує в подальшому у особи обов`язок вчинити певні дії, утриматись від їх вчинення, усвідомити, передбачити та спрогнозувати свою подальшу поведінку повинна передбачатись Законом України «Про національну поліцію» або іншими нормативними документами, що регламентують службову та професійну діяльність поліцейського. Таке розпорядження чи вимога повинні бути зрозумілі особі, обов`язок забезпечити зрозумілість цього розпорядження чи вимоги лежить на поліцейському.

Цих вимог закону поліцейськими не було дотримано, що в подальшому призвело до необґрунтованого складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення щодо ОСОБА_1 д постанови, яка не відповідає вимогам закону. Так, до матеріалів справи стороною обвинувачення був докладений диск із відеозаписом події, обставини якої в подальшому були поставлені у вину ОСОБА_1 . Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять даних про те, ким і за яких обставин був здійснений цей відеозапис, на який носій та місце знаходження цього носія. Проте, обставини, які встановлюються за допомогою цього відеозапису є таким, які на думку суду виправдовують ОСОБА_1 . Із урахуванням того, що указаний диск із відеозаписом наданий стороною обвинувачення суд вважає за можливе прийняти цей відеозапис у якості доказу, який виправдовує ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Як вбачається із даного відеозапису, події відбувалися на вході, чи біля вікна приміщення із якого здійснювався продаж кави на винос. Особа, що одягнута у цивільний одяг, після отримання кави висунув продавцю вимогу відкрити (за змістом можливо зробити висновок про те, що відкрити двері) та вийти. У ході цієї вимоги було вимовлено: «Поліція. Голосіївське управління». За кадром чути голос іншої людини яка також висуває вимогу вийти, один раз висуває вимогу надати документи та указує на порушення продавцем статті 44. Оскільки цей запис був наданий стороною обвинувачення у якості доказу вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку, що особи, одна із яких зображена на відеозаписі, а голос іншої чути за кадром є поліцейськими, висунуті ними вимоги є тими самими вимогами, які не виконав ОСОБА_1 щодо чого був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

Аналізуючи суть, зміст та форму вимоги, яка була висунута ОСОБА_1 суд враховує те, що ця вимога стосувалася необхідності відкривання ОСОБА_1 дверей у приміщення, необхідності його виходу із приміщення та необхідності надання документів, остання вимога була висунута лише один раз. Суд звертає увагу на відсутність на зазначеному відеозаписі даних, які би указували на те, що ОСОБА_1 безумовно було доведено те, що вимоги йому висунули поліцейські із зазначенням їх конкретних прізвищ та посад. На записі відсутні дані про те із яких, передбачених законом підстав, поліцейськими були висунуті зазначені вимоги, що стало причиною їх висунення та для якої мети ОСОБА_1 повинні були вчинятись дії, про вчинення яких поліцейським була висунута вимога. Репліку невідомої особи за кадром на порушення статті 44 не можливо розцінити у якості обґрунтування зазначених вимог, оскільки у цій репліці відсутнє послання на жодний нормативний документ, який містить статтю 44, що указує на неконкретність та незрозумілість цієї вимоги. Суд звертає увагу на те, що указані вимоги були висловлені у не коректній, грубій, формі, із демонстрацією своєї зверхності, зверненням до ОСОБА_1 на «ти», що є явним проявом неповаги та із застосуванням в подальшому нецензурної лексики. Суд звертає увагу на те, що у процесі указаних дій поліцейські вимагали впустити їх у приміщення, а в подальшому вчинили намагання увійти до цього приміщення у силовий спосіб, не пояснивши при цьому ОСОБА_1 правових підстав які би надавали їм право увійти у це приміщення, зважаючи на те, що це приміщення, за ознаками, які можливо встановити із наданого відеозапису відноситься до категорії «приміщення, яке перебуває у володінні особи» і на входження у яке існує спеціальний порядок, гарантований Конституцією України, Кримінальним процесуальним кодексом України та іншими законами та підзаконними нормативними актами. Доказів того, що поліцейськими цей порядок був дотриманий матеріали справи не містять.

Із урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що вимоги поліцейських, які ними були висунуті ОСОБА_1 не можливо визнати законними, тому дії остатнього, які проявились у невиконання цих вимог, не можливо визнати такими, які підпадають під ознаки об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Неврахування цих обставин суддею місцевого суду призвело до ухвалення необґрунтованого рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 185 КУпАП. При цьому поза увагою судді залишились також і порушення, які поліцейським були допущені у ході складання протоколу про адміністративне правопорушення. Так, дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч.1 ст. 185 КУпАП. При цьому, поза увагою поліцейського залишилось те, що ст. 185 КУпАП не містить частин. У протоколі поліцейським не викладені дії ОСОБА_1 , які би утворювали об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП. Зокрема у протоколі зазначено те, що ОСОБА_1 вчинив злісну непокору працівнику поліції, а саме: відмовився надати документи, які посвідчують особу та покинув місце порушення. Між тим, поза увагою поліцейського залишилось те, що відповідальність за ст. 185 КУпАП настає за вчинення злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського, що указує на необхідність зазначення у протоколі того, яка вимога чи розпорядження були висунуті особі із обґрунтуванням законності цього розпорядження чи вимоги. Проте, при викладенні поліцейським обставин правопорушення ним не зазначено про наявність розпорядження чи вимоги взагалі, не викладена суть цього розпорядження чи вимоги та не обґрунтована їх законність. Поза увагою поліцейських залишилось те, що відповідальність за ст. 185 КУпАП настає лише за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського. У чому проявилась саме злісність непокори у протоколі не зазначено. Протокол не містить будь-яких посилань на те, які обставини перешкоджали ОСОБА_1 залишати місце події із урахуванням його права на вільне пересування та відсутності у матеріалах справи даних про те, що це його право було тимчасово обмежене.

Ці обставини указують на те, що при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення поліцейським були допущені такі порушення вимог ст. 256 КУпАП в частині викладення обставин правопорушення, які виключали можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за цим протоколом.

За наявності зазначених вище порушень вимог КУпАП постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 не може визнаватись законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню. У зв`язку із тим, що у ході провадження цій справі не зібрано доказів, якими би доводилась наявність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, провадження у цій справі підлягає закриттю із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Вагіна А.В. задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення, тобто із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Ігнатюк