ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3047/20
провадження № 3/753/1880/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2020 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Цимбал І.К., розглянувши матеріали, які надійшли з Дарницького УПГУНП в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, проживає АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

11.02.2020 до Дарницького районного суду м. Києва надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України.

Згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення від 06.02.2020 ОСОБА_1 01.02.2020 о 13.30 год. за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї доньки ОСОБА_2 насильство в сім`ї, що полягало у діях психологічного характеру, а також у нецензурній лайці, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що 01.02.2020 за адресою місця проживання, донька ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_3 почали виносити із кімнати, де проживають останні, меблеву стінку у коридор, у зв`язку з чим ОСОБА_1 зробив зауваження дружині, без використання ненормативної лексики та образ, оскільки ці меблі купувалися з великими складнощами у 80 - х роках. Після чого ОСОБА_2 штовхнула ОСОБА_1 , внаслідок чого останній впав на підлогу та забився головою, а ОСОБА_2 викликала поліцію. Обставини побиття ОСОБА_1 не фіксував, у поліцію не заявляв, при огляді в лікарні про обставини побиття не повідомив, через моральні міркування.

Крім того, у письмових поясненнях ОСОБА_1 долучених до матеріалів справи за його клопотання, разом із медичними документами останнього, ОСОБА_1 зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення не може вважатися належним доказом у справі, оскільки складений в порушення вимог закону, не протягом 24 годин, а через 5 днів.

Потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що її батько ОСОБА_1 протягом шести років забороняє робити ремонт в квартирі, де проживає родина, а саме: батько ОСОБА_1 , матір ОСОБА_3 , сама ОСОБА_2 та її сестра. Вже тривалий час в квартирі у коробках стоять придбані ними нові меблі, які не можуть бути розпаковані, оскільки ОСОБА_1 чинить у цьому перешкоди. 01.02.2020 ОСОБА_2 разом із матір`ю ОСОБА_3 вирішили винести стару меблеву стінку з кімнати, в який проживають останні, у коридор та поставити придбану ними нову. В той час як ОСОБА_2 та ОСОБА_3 винесли у коридор зазначене майно, із своєї кімнати вийшов батько ОСОБА_1 і почав кричати на матір, щоб вони припинили торкатися меблів. В цей час ОСОБА_2 зробила остатньому зауваження, припинити крики, ОСОБА_1 почав словесно ображати ОСОБА_2 та висловлюватися на її бік нецензурною лайкою, зазначаючи, що ОСОБА_2 не має будь яких прав в квартирі, де проживає родина, оскільки вказана квартира та все майно, що в ній перебуває належить виключно ОСОБА_1 . Після цього матір ОСОБА_2 . ОСОБА_3 завела доньку у їх кімнату, надала заспокійливі ліки, оскільки остання перебувала у стресовому та пригніченому стані, а в подальшому ОСОБА_2 викликала працівників поліції. ОСОБА_2 зазначає, що батька не торкалася, останній на підлогу не падав, і взагалі остання боїться його агресивної поведінки, оскільки мали місця випадки застосування з боку батька фізичного насильства.

Допитана в якості свідка ОСОБА_3 повністю підтвердила пояснення ОСОБА_2 та додатково показала, що ОСОБА_1 постійно тероризує родину з приводу заборони зробити ремонт, не дає можливості це робити, старі меблі нікуди не забирає і не дозволяє їх винести до місць загального користування. Після того, як ОСОБА_3 надала донці ліки, остання зайшла до кімнати, де фактично мешкає ОСОБА_1 та спробувала поговорити з приводу обміну кімнатами, запропонувала переїхати в кімнату де проживає вона з донькою, яка є більшою і перенести туди старі меблі, якщо ОСОБА_1 бажає зберегти останні. Після приїзду поліції та на час розгляду даної справи ОСОБА_1 , припинив агресивну поведінку по відношенню до своєї родини.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад інкримінованого адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, пояснень потерпілої та свідка, зокрема наданих в судовому засіданні, вбачається що ОСОБА_1 , з метою обмеження волевиявлення потерпілої зробити ремонт та облаштувати кімнату новими меблями, де мешкає остання, влаштував сімейну сварку з метою ненадання можливості доньці та дружині перенести старі меблі з їх кімнати у коридор квартири, при чому висловлювався на адресу доньки нецензурною лайкою, допускав образи та дорікання про відсутність будь яких прав потерпілої у квартирі, де остання проживає. Такі дії ОСОБА_4 , завдали шкоди психічному здоров`ю доньки, остання плакала та не могла зупинитися, перебувала у пригніченому стані, внаслідок чого вимушена була приймати заспокійливі ліки, які надавала їй матір.

ОСОБА_1 зазначає, що саме потерпіла вчинила насильство фізичного та психологічного характеру, разом з тим доказів на підтвердження своїх доводів не надав. ОСОБА_1 зазначаючи, в судовому засіданні, що не збирав докази на підтвердження його доводів, оскільки не бажав розголошувати події, що трапились, разом з тим у поясненнях відібраних працівниками поліції, зазначив, про те що його побила донька. Зазначене свідчить, що ОСОБА_1 мав не бажання розголошувати події, а не мав доказів на підтвердження своїх доводів, внаслідок чого і збоку правоохоронних органів не мало місця будь якої реакції на пояснення ОСОБА_1 щодо застосування до нього фізичного насильства.

Що стосується доводів про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений не у передбачений законом строк і тому не може вважатися належним та допустимим доказом, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 2.3. порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушенняу протоколі про адміністративне правопорушення (далі - порядок) зазначаються: дата i місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків i потерпілих, якщо вони є; наявність або відсутність пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Як вбачається з рапорту працівника поліції, який був прибув за викликом потерпілої, подія мала місце 01.02.2020, в подальшому повідомлення про вчинення правопорушення було передано на виконання дільничному інспектору 06.02.2020, який в цей же день, прибув до місця події, опитав учасників останньої, встановив особу ОСОБА_1 та склав відносно останнього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, а отже останній був складений у передбачений КУпАП строк та з дотриманням порядку.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При призначенні адміністративного стягнення враховую характер вчиненого правопорушення, особу порушника, який є інвалідом ІІ групи, пенсіонером, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність та вважаю за можливе призначити ОСОБА_1 штраф в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Керуючись ст. ст. 33 - 35, 40 - 1, ч. 1ст. 173-2, ст. ст. 251, 252, 247, 284-285, 294 КУпАП, суддя-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 /сто сімдесят/ грн. в доход держави.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420 гривень 40 копійок.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

СУДДЯ: ЦИМБАЛ І.К.