справа № 204/4592/20
провадження № 3/204/3594/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2020 року суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Некрасов О.О., розглянувши адміністративний матеріал у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, працюючої продавцем, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія АПР18 № 662230 від 27 червня 2020 року, 27 червня 2020 року о 23 годині 40 хвилин за адресою вул. Володимира Антоновича, буд. 85 «а», на посаді продавця здійснювала торгівлю в кафе без засобів індивідуального захисту, без маски або распіратора, чим порушила вимоги Постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20 травня 2020 року, за що передбачена відповідальність ст. 44-3 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явилась. Про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2020 року справу про адміністративне правопорушення була повернута до Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області для належного оформлення, однак недоліки які були вказані в постанові виправлені не були.

Статтею 44-3 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Так, диспозиція статті 44-3 КУпАП є бланкетною, тобто такою, що для розкриття змісту відсилає до спеціальних нормативних актів.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 662230 від 27 червня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_2 порушила вимоги Постанови Кабінету Міністрів від 20 травня 2020 року за № 392, однак відповідальною особою не було зазначено який саме пункт Постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року (зі змінами внесеними 17 червня 2020 року) за № 392 нею було порушено.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Так, у рішенні від 09 жовтня 2008 р. у справі «Абромін проти Росії» п.п. 34, 35 Європейський суд з прав людини (далі - Суд) зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має довдитися в суді; суд також має право самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Крім того, адміністративний матеріал стосовно ОСОБА_2 не містить відомостей та належних доказів щодо суб`єкта господарювання, якому належить кафе, в якому здійснювала торгівлю ОСОБА_2 , а також відсутні відомості щодо класифікації видів економічної діяльності, якою має право займатися суб`єкт господарювання, який здійснює свою діяльність в кафе за адресою АДРЕСА_2 , та посадових осіб зазначеного суб`єкту господарювання.

Як вбачається з матеріалів справи, у протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 662230 не зазначено осіб, яким ОСОБА_2 здійснювала продаж без захисної маски, однак, як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_3 , які були долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що у неї була маска на обличчі, однак вона була приспущена. Свідки вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення відсутні, що вбачається з відсутності пояснень останніх.

Також до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено трудовий договір між суб`єктом господарювання та продавцем ОСОБА_2 на основі, якого вона здійснює обов`язки продавця.

Окрім цього, в протоколі про адміністративне правопорушення у відповідній графі вказано, що правопорушником є « ОСОБА_2 », однак з доданої до матеріалів справи копії паспорту вбачається, що прізвище правопорушниці вказано як « ОСОБА_3 ».

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, керуючись положеннями ч. 3 ст. 62 Конституції України стосовно тлумачення сумнівів щодо доведеності вини на користь обвинуваченої особи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, у зв`язку з чим відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 283, 284, 290, 291 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП, відносно ОСОБА_4 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя О.О. Некрасов