П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2020 р. м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Малюк В.М., за участю особи, яка притягається до відповідальності - ОСОБА_1 та його адвоката Попюк М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород матеріали справи про адміністративне порушення за протоколом інспектора ВБДР УПП в Закарпатській області відносно гр. України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про ідентифікаційний номер платника податку в матеріалах справи відсутні, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст.44-3 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

18.08.2020 року, близько 15 год. 50 хв., на а/д 413 «Львів-Самбір-Ужгород» км.224, водій ОСОБА_1 здійснював пасажирські перевезення за маршрутом «Ужгород-Ужок» на ділянці, яка знаходиться в межах Ужгородського району, де рівень епідемічної небезпеки «помаранчевий» в кількості більше 50 місць, що перевищує кількість місць для сидіння в службовому «ПАЗ 4230-02» н.з. НОМЕР_1 , передбачених технічною характеристикою вказаного транспортного засобу, який належить ОСОБА_2 , чим порушив п.п.10, п.14 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року зі змінами затвердженими Постановою КМУ №712 від 12.08.2020 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав.

Адвокат Попюк М.І. в судовому засіданні просив провадження по справі зарити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, посилаючись на підстави, викладені ним в поясненнях, які додані до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його адвоката, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши наявні докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція ст. 44-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Норми ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні правила щодо карантину людей.

Відповідно до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб. Карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 №641 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з відповідними змінами затвердженими Постановою КМУ №712 від 12.08.2020р.) на території Закарпатської області встановлено карантин з забороною зокрема (п.п. 10 п. 14) перевезення пасажирів автомобільним (крім таксі) та міським електричним транспортом у міському, приміському, міжміському, міжрайонному сполученні у кількості більш як 50 відсотків кількості місць для сидіння, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу або визначених в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, за умови розсадки пасажирів з вільним місцем поруч, спереду, позаду.

Положеннями ст. 35 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть надаватися за видами режимів організації перевезень: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні.

Однак в розглядуваному протоколі про адміністративне правопорушення режим організації перевезення, здійснюваного ОСОБА_1 (регулярний, регулярний спеціальний, нерегулярний) з посиланням на відповідні докази не зазначений.

В протоколі вказано, що ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів в кількості, що перевищувала кількість місць для сидіння, однак з матеріалів справи не вдається встановити кількість місць для сидіння, допустиму технічною характеристикою вказаного транспортного засобу «ПАЗ 4230-02», як і не зазначено фактичну кількість пасажирів, присутню у такому на момент виявлення адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, а, відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається саме на особу, уповноважену на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначену ст. 255 КУпАП.

У підтвердження обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 №276251 від 18.08.2020 р. поліцейськими до протоколу додано рапорт поліцейського від 18.08.2020 р., пояснення ОСОБА_3 , фото та відеоматеріали.

Враховуючи, що в розглядуваному протоколі стверджується наявність пасажирів, у кількості, що перевищує допустиму, поліцейські на виконання вимог ст. 255 КУпАП мали можливість відібрати у таких як свідків пояснення на підтвердження причетності ОСОБА_1 до діяння передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Однак, матеріали протоколу не містять пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а також інших відомостей, необхідних для вирішення справи, а саме не відібрано покази пасажирів транспортного засобу, як свідків адміністративного правопорушення, а наявні відеоматеріали та фотоматеріаліи не містять доказу на підтвердження інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

З наданих до матеріалів справи пояснень ОСОБА_3 , такі стосуються зовсім іншої дорожньо - транспортної події, ніж зазначена у протоколі.

Разом з тим, суддя зазначає, що рапорт працівника поліції, який доданий до протоколу не може бути визнаний доказом підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, оскільки він не підтверджуються іншими доказами. Рапорт є внутрішнім документом та не може слугувати доказом по справі, оскільки механізм складання рапорту не врегульований законодавцем, складається у вільній формі, тому не відображає всіх необхідних відомостей для судового провадження, та в ньому відсутні джерела отримання інформації, у зв`язку із чим, не може бути доказом у розумінні ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Вказане положення знайшло своє відображення й у КУпАП, за ст. 7 якого ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи.

На думку суду, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП не здобуто належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винним у вчиненні розглядуваного правопорушення.

Згідно з приписів ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до переконання, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю, у зв`язку з відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, а саме об`єктивної сторони діяння.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 44-3, 247, 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, потерпілим, прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М.Малюк