Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1442/20
Провадження № 3/553/703/2020
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30.09.2020м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Новака Ю.Д.,

при секретарі Козицькому Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції у Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП ,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу серії ДПР18 №401188, складеного 20.07.2020 року, 20.07.2020 року, о 13 год. 30 хв. в м. Полтава по просп. Миру, 32, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, проводився в ПОНД у встановленому законом порядку у чергового лікаря, згідно висновку №341 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху.

Представник притягуємого в судовому засіданні пояснив, що у відповідності до обставин справи, які повідомив йому ОСОБА_1 , він не визнає пред`явлене обвинувачення у вчиненні даного адміністративного правопорушення, що обгрунтовується наступним. ОСОБА_1 не заперечує, що 20 липня 2020 року перебував у салоні автомобіля ВАЗ-21011, д.н.з. НОМЕР_1 , але на пасажирському сидінні. Даний автомобіль не належить ОСОБА_1 , оскільки зі змісту протоколу вбачається, що власником є ОСОБА_2 . Як пояснив представнику сам ОСОБА_1 , 20 липня 2020 року він біля річки Ворскла познайомився із трьома чоловіками, які відпочивали. Один із них на ім`я ОСОБА_3 був на автомобілі ВАЗ-21011, д.н.з. НОМЕР_1 . Після спільного відпочинку, ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_1 підвести його до зупинки громадського транспорту для того, щоб ОСОБА_1 міг поїхати додому за адресою м. Полтава, вул. Сосюри,44. ОСОБА_3 сів на водійське сидіння, а ОСОБА_1 на переднє пасажирське, оскільки йому було їхати ближче всіх до зупинки громадського транспорту. По дорозі сталася ДТП, але водій не зупинився та поїхав далі, а потім з одним із чоловіків зник у невідомому напрямку. Автомобіль не зупинився одразу після ДТП, а продовжив рух та у подальшому був заблокований невідомими чоловіками. ОСОБА_1 та інший чоловік, ім`я якого він не зміг пригадати, залишилися у автомобілі. У подальшому до автомобіля підбігли кілька чоловік та приїхали патрульні поліцейські. Почали з`ясовувати хто водій. Інший пасажир автомобіля ВАЗ-21011 д.н.з. НОМЕР_1 взагалі не мав при собі документів та відмовився повідомити свої анкетні дані. Сам ОСОБА_1 на питання працівників поліції про те хто він такий та де водій автомобіля, - розповів все як було та повідомив свої ПІБ та адресу проживання, але йому не повірили та почали складати адміністративні матеріали, бо більше не було на кого. ОСОБА_1 повідомив, що не керував автомобілем і не мав при собі навіть водійського посвідчення, це підтверджується відомостями із протоколу, де вказано, що особу встановлено за допомогою бази «Армор» та водійське посвідчення не вилучалось. Крім того, докази, які знаходяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення не доводять винуватість ОСОБА_1 та наявність в його діях складу правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки відсутні об`єктивні докази того, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем у стані сп`яніння. Жоден свідок у своїх поясненнях не вказав, що був очевидцем того, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 із ознаками сп`яніння. Наявний у матеріалах справи відеозапис не відображає факту керування ОСОБА_1 автомобілем із ознаками сп`яніння. Тим більше, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 інкримінують вчинення правопорушення об 13 год. 30 хв 20 липня 2020 року. А відеозапис містить фіксацію ОСОБА_1 об 16 год. 40 хв., тобто після спливу більше 3-х годин. При цьому, інші відеозаписи у матеріалах справи відсутні. Таким чином, факт керування автомобілем із ознаками сп`яніння є недоведеним. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Наголошував на тому, що наявні у справі документи та диск із відеозаписом, не доводять наявність складу правопорушення у діях ОСОБА_1 . Крім того, відсутні докази того, що ОСОБА_1 були в повному обсязі роз`яснені його права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, зокрема, право на захист та юридичну допомогу адвоката. Як повідомив ОСОБА_1 , він не керував автомобілем в стані сп`яніння. Про ці обставини він повідомив патрульних поліцейських на місці події та просив надати можливість отримати правничу допомогу та використати право на захист і участь адвоката в процесі складання адміністративних матеріалів. Проте, ОСОБА_1 було відмовлено у реалізації права на захист. І це не спростовується матеріалами справи, а навпаки підтверджується тим, що на відеозапису поліцейський не роз`яснює ОСОБА_1 право на отримання правничої допомоги захисника, що є істотним порушенням права та має наслідком недійсність результатів. Так само відсутні відеодокази освідування ОСОБА_1 на місці події. А тому з урахуванням викладеного, просив суд закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за відсутністю складу та події правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 20 липня 2020 року він виїхав зі сторони «Сільпо» на Леваді. Проїхали поворот на розвороті, там де автостоянка. Включив поворот, а їхав по середній смузі дороги. Почав маневр, але в нього в`їхав інший автомобіль. Після удару автомобіль прокотився ще метрів 10. Потім він встав, а винуватець ДТП поїхав прямо. Зупинились інші водії, а потім поїхали. Пізніше вони приїхали десь хвилин через 15 20 і сказали, що біля магазину «Сільпо» зупинили винуватця ДТП і оформляють пригоду яка відбулась. В автомобілі винуватця ДТП було четверо чоловік, частина з яких, як йому стало відомо, втекли. Він до магазину «Сільпо» під`їжджав коли працівники поліції вже оформляли матеріали на ОСОБА_1 , який був у стані алкогольного сп`яніння. Коли він приїхав ОСОБА_1 був з товаришем, інші два хлопці, як йому сказали втекли. Коли складали адміністративний протокол по ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 він безпосередньо не був присутнім. Коли він приїхав, то патрульні вже складали протокол.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він працює лікарем наркологом Полтавського обласного наркологічного диспансеру. ОСОБА_1 освідував 20.07.2020 року. Його привезли працівники поліції. Поліцейський давав направлення. На підставі нього він проводив огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння у даного громадянина. Він не знав чи проводилось освідування ОСОБА_1 за допомогою приладу «Драгер». Для освідування їм не потрібна причина з якої доставляють особу на перевірку. Йому не відомо чи керував ОСОБА_1 транспортним засобом, чи проводилось на місці освідування. Відеофіксація проведення огляду у них не проводиться, бо вони закритий заклад. ОСОБА_1 йому нічого не повідомляв щодо керування транспортним заосбом. Він провів огляд та видав відповідний висновок.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали адміністративної справи, докази наявні в ній та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За умовами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, окрім іншого, настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі -Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч.1 ст.266 КУпАП та п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Проведення огляду особи з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється відповідно до «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858 (далі Інструкція).

Відповідно до п.6 розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: а) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); б) лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ вказаної Інструкції за наявності ознак алкогольного сп`яніння, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції (зокрема: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), поліцейський проводить огляд за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Такий огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції (п.4 розділу ІІ Інструкції).

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

При цьому, в силу положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.1 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).

У відповідності зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року (далі - ЄСПЛ ), не тільки Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), але й, практика ЄСПЛ застосовується судами України як джерело права, та має більшу юридичну силу чим норми КПК України, оскільки згідно ст.19 Закону, законодавчий орган держави (орган представництва) має здійснювати експертизу та перевірку чинних законів і підзаконних актів на відповідність Конвенції та практиці ЄСПЛ.

На підставі ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

Отже, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, по третє- відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У п.2.5. Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Статтею 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Тобто, у разі оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1-4 ст.130 КУпАП, до нього долучаються докази перебування особи у стані алкогольного сп`яніння або відмови від проходження такого огляду.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Окрім цього, згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо, є неналежними доказами.

Згідно ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Аналізуючи докази які знаходяться в матеріалах справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП не доведена. Висновок про це суд зробив із сукупності досліджених у справі доказів та фактів.

Так суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнано беззаперечним доказом відповідно до вимог ст.251 КУпАП, а саме керування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння 20.07.2020 року. Відповідно до ст.254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 3.3 нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна використовуватися працівниками патрульної поліції та знаходитися в режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди, перевірці документів, арешті або затримання особи, поверхневому огляді, загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї, при наданні допомоги особам, у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.

Проте до матеріалів справи додано відеозапис з камер поліцейських, на якому не зафіксовано як ОСОБА_1 безпосередньо керував автомобілем із ознаками сп`яніння та був зупинений працівниками поліції. Тим більше, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 інкриміють вчинення правопорушення об 13 год. 30 хв. 20 липня 2020 року. А відеозапис містить фіксацію безпосередньо ОСОБА_1 об 16 год. 40 хв., тобто після спливу більше 3-х годин.

Крім того, на неодноразові виклики до суду інші свідки по справі, які зазначені в матеріалах справи, відносно ОСОБА_1 не з`явилися, та ніяких письмових заяв до суду не направляли. А отже суд позбавлений можливості безпосередньо перевірити фактичні обставини викладені в протоколі відносно ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

За умовами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, оцінюючи докази наявні в матеріалах адміністративної справи, суд приходить до висновку, що вони суперечать принципу доведення винуватості «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій». Крім цього, згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, суд вважає, що фактичні дані та будь-які інші докази, які були одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина, зокрема, порушення права на захист, були здобуті з порушенням встановленого законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних, а отже є неналежними доказами.

За таких підстав, вина у скоєнні адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не доведена належними та допустимими доказами, а тому, не може слугувати доказом вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення.

Інші докази вчинення ОСОБА_1 зазначеного вище правопорушення, у матеріалах справи відсутні.

А тому, із врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відтак, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. 130, 247, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанову може бути оскаржено протягом 10 днів з моменту її винесення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Ю. Д. Новак