Справа № 307/3494/19
Провадження № 3/307/236/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Бобрушко В.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, вчинене :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцем АДРЕСА_1 України, громадянином України, передбачене

ст. 173-2 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 18.10.2019 року за №051752 серії АПР, ОСОБА_1 , 20 вересня 2019 року, близько 22 год. 30 хв., в АДРЕСА_2 , ображав нецензурними словами та погрожував фізичною розправою ОСОБА_2 , чим завдав шкоди її психологічному здоров`ю.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину свою не визнав та пояснив, що ОСОБА_2 є його колишньою невісткою. 20 вересня 2019 року він з нею бачився, але не ображав її нецензурними словами та не погрожував фізичною розправою. В одному будинку разом із ОСОБА_2 вони не проживають.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

Згідно вимог ч.1 ст.245, ст.280 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Виходячи з системного аналізу положень ст.ст.7, 254, 279 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачає адміністративне правопорушення, яке полягає у вчинені домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою,стосовно якої він винесений, не проходженні колекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Згідно пункту 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 18.10.2019 року за №051752 серії АПР, ОСОБА_1 , 20 вересня 2019 року, близько 22 год. 30 хв., в АДРЕСА_2 , ображав нецензурними словами та погрожував фізичною розправою ОСОБА_2 , чим завдав шкоди її психологічному здоров`ю.

Разом з тим, беручи до уваги положення ч.1 ст.173-2 КУпАП та аналізуючи вказаний протокол про адміністративне правопорушення, суд приходить висновку, що вчинене ОСОБА_3 правопорушення є неконкретизованим та не вбачається, в яких саме діях ОСОБА_3 виразилось домашнє насильство по відношенню до його колишньої невістки.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 не проживає в одному будинку разом із ОСОБА_2 , і дії ОСОБА_1 не містили ознак психологічного насильства, так як не були спрямовані на обмеження волевиявлення ОСОБА_2 , та не викликали у неї побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, не спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, не завдали шкоди її психічному здоров`ю, тобто не є психологічним насиллям.

ОСОБА_2 є самостійною, психологічно чи матеріально не залежить від ОСОБА_1 , впливу на неї ОСОБА_1 не має.

Згідно вимог ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП конкретними даними і об`єктивними доказами не підтверджена, а тому за наведених обставин в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому провадження в даній справі слід закрити.

Тому, керуючись ст.ст. 247 п.1, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Тячівського

районного суду : Бобрушко В.І.