Справа № 212/1261/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу ЧАЙКІН І.Б., розглянувши матеріали, які надійшли з Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 44 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває адміністративна справа відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 17.02.2020 року серії АПР 18 № 439865, ОСОБА_1 , 30.10.2019 року, о 21 год. 37 хв., знаходячись біля КЗШ №121 за адресою місто Кривий ріг вул. Електрозаводська, 5 зберігав при собі наркотичну речовину - канабіс, згідно Висновку від 18.12.2019 року №1/8.6/4796 маса в перерахунку на висушену речовину становить 0,945 грам, своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 44 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 з`явився та пояснив, що в нього дійсно був при собі наркотичний засіб.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Між тим, як видно з матеріалів справи, особа, відносно якої складався зазначений протокол - ОСОБА_1 , на час його складання був неповнолітнім.

Працівники поліції не переконались, що ОСОБА_1 правильно розуміє суть правопорушення вчинення якого йому ставиться у провину, хоча в цьому випадку зобов`язані були такі дії вчинити, шляхом повідомлення і залучення до справи захисника та його батьків - законних представників, як того вимагають загальні положення норм права як національного так і міжнародного, зокрема Конвенції ООН про права дитини, що регламентують захист прав дитини, а також особливість порядку притягнення неповнолітніх до відповідальності за вчинення правопорушення, а саме:

Так, відповідно до ст. 270 КУпАП, інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Діючий КУпАП не містить спеціальної норми провадження у справах щодо неповнолітніх, тому з метою додержання принципів законності та об`єктивності,вважаю необхідним застосувати принцип аналогії найбільш близької галузі права кримінального процесуального права,яка визначає особливості провадження у справах щодо неповнолітніх,та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, зокрема, Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.89, Мінімальними стандартними правилами ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх від 29.11.85 («Пекінські правила»), а також враховувати практику Європейського суду з прав людини.

Стаття 3 Конвенції про права дитини передбачає,що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами,що займаються питаннями соціального забезпечення,судами,адміністративними чи законодавчими органами,першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 40 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають право кожної дитини, яка, як вважається, порушила кримінальне законодавство, звинувачується або визнається винною в його порушенні, на таке поводження, що сприяє розвиткові у дитини почуття гідності і значущості, зміцнює в ній повагу до прав людини й основних свобод інших та при якому враховуються вік дитини і бажаність сприяння її реінтеграції та виконання нею корисної ролі в суспільстві.

2. 3 цією метою і беручи до уваги відповідні положення міжнародних документів, Держави-учасниці, зокрема, забезпечують, щоб:

а) жодна дитина не вважалася порушником кримінального законодавства, не була звинувачена та визнана винною в його порушенні через дію чи бездіяльність, які не були заборонені національним і міжнародним правом на час їх здійснення;

b) кожна дитина, яка, як вважається, порушила кримінальне законодавство чи звинувачується в його порушенні, мала принаймні такі гарантії:

i) презумпцію невинності, поки її вина не буде доведена згідно із законом;

ii) негайне і безпосереднє інформування її про звинувачення проти неї, а у випадку необхідності, через її батьків чи законних опікунів, та одержання правової й іншої необхідної допомоги при підготовці та здійсненні свого захисту;

iii) невідкладне прийняття рішення з розглядуваного питання компетентним, незалежним і безстороннім органом чи судовим органом у ході справедливого слухання згідно із законом у присутності адвоката чи іншої відповідної особи і, якщо це не вважається таким, що суперечить найкращим інтересам дитини, зокрема, з урахуванням її віку чи становища її батьків або законних опікунів;

iv) свобода від примусу щодо даваних свідчень чи визнання вини; вивчення показань свідків звинувачення або самостійно, або за допомогою інших осіб та забезпечення рівноправної участі свідків захисту та вивчення їх свідчень;

v) якщо вважається, що дитина порушила кримінальне законодавство, повторний розгляд вищим компетентним, незалежним і безстороннім органом чи судовим органом згідно із законом відповідного рішення та будь-яких вжитих у цьому зв`язку заходів;

vi) безплатна допомога перекладача, якщо дитина не розуміє використовуваної мови чи не розмовляє нею;

vii) повна повага її особистого життя на всіх стадіях розгляду.

3. Держави-учасниці прагнуть сприяти створенню законів, процедур, органів і установ, що мають безпосереднє відношення до дітей, які, як вважається, порушили кримінальне законодавство, звинувачуються чи визнаються винними в його порушенні, і зокрема:

а) встановленню мінімального віку, нижче якого діти вважаються нездатними порушити кримінальне законодавство;

b) у випадку необхідності і бажаності вжиттю заходів щодо поводження з такими дітьми без використання судового розгляду за умов повного додержання прав людини і правових гарантій.

4. Необхідна наявність таких різних заходів, як догляд, положення про опіку і нагляд, консультативні послуги, призначення випробного строку виховання, програми навчання і професійної підготовки, та інших форм догляду, що замінюють догляд в установах, з метою забезпечення такого поводження з дитиною, яке забезпечувало б її добробут і відповідало її становищу та характеру злочину.

Мінімальні стандартні правила ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх від 29.11.85(«Пекінські правила»), передбачають п. 7.1. Основні процесуальні гарантії, такі, як презумпція невинуватості, право бути повідомленим про пред`явлене звинувачення, право на відмову свідчити, право мати адвоката, право на присутність батьків або опікуна, право на очну ставку зі свідками і їх перехресний допит і право на апеляцію у вищестоящу інстанцію мають бути гарантовані на всіх етапах судового розгляду.

Разом з цим пунктом 6 визначено об`єм дискреційних повноважень органів, за яким: 6.1. Зважаючи на різні особливі потреби неповнолітніх, а також різноманіття наявних заходів, слід передбачити відповідний об`єм дискреційних повноважень на всіх етапах судового розгляду і на різних рівнях відправлення правосуддя відносно неповнолітніх, у тому числі при розслідуванні, розгляді справи в суді, винесенні судової ухвали і здійсненні контролю за виконанням судових рішень

Наведені обставини вказують на порушення прав ОСОБА_1 на захист та роблять недопустимими докази у справі, як вказаного протоколу так інших доказів, виходячи з правил "отруйного дерева" у доказуванні.

За приписами ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44 КУпАП є недоведеним, у зв`язку із чим провадження у справі слід закрити на підставі статті 247 ч.1 п.1 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 24-1, 44, 251, 270, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.44КУпАП, закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду, через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя: І. Б. Чайкін