Справа № 525/1076/20
Провадження №3/525/628/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.09.2020 Суддя Великобагачанського районного суду Полтавської області Прасол Я.В., розглянувши матеріал, який надійшов від Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

фактично проживає в

АДРЕСА_1 ,

зареєстрована в

АДРЕСА_2 , не

працюючої, контактний номер телефону НОМЕР_1 ,

протягом року до адміністративної відповідальності

притягувалася 11.11.2019 - попередження,

за ч.2 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в с т а н о в и в :

31.08.2020 до суду з Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області надійшла для розгляду справа про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.184 КУпАП.

Розгляд справи призначено на 14.09.2020.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №292161 складеного 15.08.2020, вбачається, що громадянка ОСОБА_1 , будучи раніше підданою адміністративному стягненню протягом року за неналежне виховання дитини, повторно, 14.08.2020 за місцем свого проживання в с. Сидорівщина Великобагачанського району Полтавської області, ухилялася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання своїх малолітніх дітей, що проявлялося у розпиванні спиртних напоїв в присутності дітей та залишенні на довгий час дітей без нагляду у будинку. Таким чином, громадянка ОСОБА_1 допустила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.184 КУпАП.

Про день і час розгляду справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності сповіщалася шляхом направлення судової повістки за адресою, яка вказана у протоколі про адмінправопорушення.

У судове засідання ОСОБА_1 на вказану дату та час розгляду справи, будучи належним чином повідомленою, не з`явилася, причини неявки суду не повідомила.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення від 15.08.2020 серія ВАБ №292161 (а.с.1), копією постанови від 11.11.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП (а.с.3), письмовими поясненнями гр. ОСОБА_2 (а.с.4), письмовими поясненнями особи, яка притягується до адміністративної до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (а.с.5), копією акту обстеження житлово-побутових умов (а.с.6), копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.а.с.7-9).

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Другим реченням цієї статті визначено засоби, якими встановлюються ці дані, що можуть бути доказами по справі.

За нормою ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 280 КУпАП визначає обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності суддя не вбачає.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України).

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 1 статті 184 КУпАП встановлює відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. При цьому, частина друга цієї статті встановлює відповідальність за ті самі дії, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 27.02.1991 року, яка набула чинності в Україні 27.09.1991 року «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч її бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 18 Конвенції передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити виконання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Також, статтею 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» (зі змінами), кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За нормою ст. 11 цього Закону, сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Також батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ст.150 СК України).

У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в т.ч. тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За нормою ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосується з метою виховання особи, яка вчинили адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст.23 КУпАП).

За загальними правилами ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи викладене, з урахування обставин справи та особи винної, яка не працює і має постійне місце проживання, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих відповідальність обставин, вважаю за необхідне застосувати відносно громадянки ОСОБА_1 вид стягнення у виді мінімального штрафу з метою виправлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та запобіганню вчинення нею нових правопорушень у подальшому.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення. Враховуючи цю норму законодавства та виходячи з положень ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у даній справі про адміністративне правопорушення належить стягнути з ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладеного та керуючись ч.1 ст.ст.3,9,18,27 Конвенції про права дитини від 27.02.1991 року, яка набула чинності в Україні 27.09.1991 року, ст.150 СК України, ст.ст.8,11 Закону України «Про охорону дитинства» (зі змінами), ст.ст.9,23,33,ч.2 ст.173-2, ст.ст.251,252,280,283,284,289,294 КУпАП,

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП і накласти на неї стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Великобагачанський районний суд.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Я.В. Прасол