Справа №443/1048/20
Провадження №3/443/1029/20
ПОСТАНОВА

іменем України

10 вересня 2020 року місто Жидачів

Суддя Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г., розглянувши матеріали, які надійшли від Жидачівського відділення поліції Стрийського ВП ГУ Національної поліції у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого різноробочим в магазині-склад ПП «Карпан»

за ч. 2 ст. 123 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №447507 від 28.06.2020 року, ОСОБА_1 28.06.2020 о 12 год 05 хв керуючи автомобілем марки Москвич 21412 д.н.з НОМЕР_1 в місті Жидачеві по вулиці Січових Стрільців, 1, здійснив рух через залізничний переїзд під час ввімкненого забороненого сигналу світлофора, чим порушив п. 20.5 «в» ПДР.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , вину у вчиненому правопорушенні не визнав. Суду пояснив, що переїзд проїхав без порушень ПДР та з невідомих йому причин був зупинений працівниками поліції.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вивчивши протокол про адміністративне правопорушення та дослідивши долучені до нього матеріали, приходжу наступного висновку.

Згідно п. 20. 5 «в» ПДР України рух через переїзд забороняється, якщо увімкнено заборонний сигнал світлофора чи звуковий сигнал незалежно від наявності та положення шлагбаума.

Диспозиція ч. 2 ст. 123 КУпАП, передбачає накладення стягнення за в`їзд на залізничний переїзд особою, яка керує транспортним засобом, у випадках, коли рух через переїзд заборонений.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями283 і284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. У зв`язку з цим посадова особа зобов`язана розглянути всі сторони адміністративного правопорушення, оцінити його наслідки, переконатись, що внаслідок його вчинення не завдана значна шкода окремим громадянам або суспільству, дослідити обстановку, в якій вчинене порушення, особу порушника, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність та інше.

В силу ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97- ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов`язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. П. 4 ч. 3ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинені вказаного правопорушення надано наступні докази : протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №447507 від 28.06.2020 року, рапорт поліцейського СРПП №1 інспектора СРПП №1 Жидачівського районного суду Львівської області Лико І., акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, результат огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6810, пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , роздруківку спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6810 та копію протоколу серії ДПР18 № 447528 від 28.06.2020.

Суд звертає увагу на той факт, що долучений до матеріалів справи рапорт поліцейського СРПП №1 інспектора СРПП №1 Жидачівського районного суду Львівської області Лико І., не входить у перелік доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, та відповідно до п. 2.2.9 Інструкції з діловодства у системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України 23.08.2012 №747, такий документ як рапорт віднесено до внутрішніх документів та не може бути доказом по справі.

Незрозумілим є долучення відповідальним працівником поліції до матеріалів справи акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6810, пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , роздруківки спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6810 та копії протоколу серії ДПР18 № 447528 від 28.06.2020, оскільки в них відображені обставини проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння та відсутня будь-яка доказова інформації щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 123 КУпАП, відтак є неналежними доказами та не беруться судом до уваги.

Будь-які інші належні та допустимі докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, в матеріалах справи відсутні. Саме по собі описання адміністративного правопорушення в протоколі про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер проти Австрії» від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Козинець проти України» (заява № 75520/01) від 06 грудня 2007 року суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За таких обставин, суд вважає, що при складенні матеріалів про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, не зібрано переконливих доказів його вини.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Отже, у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 123 КУпАП.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 279, 283, 284, 287, 289 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.123 закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя Р.Г. Равлінко