КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/192/2020 Постанова винесена суддею Новик В.П.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та захисника Шестакової Ю.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника Шестакової Ю.В. на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Згідно з постановою суду, 12 липня 2019 року о 13 год. 30 хв. по вул. Шляхова, 1 в с. Жорівка Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_1 керував автомобілем «Вольво», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Шестакова Ю.В., вважаючи постанову суду незаконною, необґрунтованою та формальною через порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, суд послався на те, що, незважаючи на невизнання вини ОСОБА_1 , його вина доводиться протоколом та письмовими показами свідків ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 днак, як вказував ОСОБА_1 , він водієм вказаного транспортного засобу не був і взагалі не керував ним у той день, а також вже давно не керує транспортним засобом взагалі, оскільки в нього відсутні права водія, та з цього приводу дав цілком логічні пояснення щодо своєї невинуватості, а саме, що 12.07.2019 року автомобіль, в якому він був пасажиром, був зупинений працівниками поліції та, зокрема, він був запрошений у якості понятого для участі у слідчому експерименті, що проводився на шляху їх з водієм слідування. Надав свій паспорт працівнику поліції з метою зазначення останнім даних, як понятого, для оформлення документів щодо слідчого експерименту. В подальшому документи за результатами проведення слідчого експерименту ним були підписані як понятим, а де в цей час був водій автомобіля і що робив, він не знає і пояснити не міг. Щодо наявності складеного відносно нього протоколу про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, він дізнався лише через повістку суду, коли був викликаний у статусі правопорушника.

Необізнаність ОСОБА_1 щодо складання відносно нього протоколу підтверджується і самим протоколом, оскільки протокол є не підписаним та копія не вручена особі, що притягалась до адміністративної відповідальності, відсутній запис про відмову від підписання ОСОБА_1 протоколу, а також, не долучені пояснення правопорушника, оскільки відсутні відомості, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

В свою чергу, з метою встановлення в суді непричетності ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення, сторона захисту звернулася до суду з клопотаннями про виклик свідків, дані яких внесені до протоколу, та витребування фрагменту відеозапису за 12.08.2019 року з відеореєстратора поліцейського, які судом були задоволені, але зазначені докази так і не були досліджені у суді, незважаючи на те, що сторона захисту від їх дослідження не відмовлялася.

Тобто, судом першої інстанції передчасно був зроблений висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення без обґрунтування належними та допустимими доказами у справі у зв`язку з чим постанова суду є незаконною і підлягає скасуванню.

При цьому суд першої інстанції обґрунтував постанову письмовими поясненнями свідків, з яких не вбачається, чи дійсно ОСОБА_1 був водієм, оскільки свідки до суду не приходили та в особі ОСОБА_1 особу водія не впізнавали, а тому їх показання не можуть бути беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення, а також суд перебрав на себе імперативний обов`язок поліцейського щодо збирання доказів, на що вказує обґрунтування постанови про відмову у клопотанні про повернення справи на доопрацювання. Разом з тим, згідно практики Європейського суду з прав людини, збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутності сторони обвинувачення у справах про адміністративні правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд.

Крім того, суд не звернув увагу на виправлення допущені у даті складання протоколу, що є порушенням поліцейським п. 7 розділу II Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, відповідно до якого не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, розглядаючи справу суд першої інстанції в порушення ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП відступив від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду, на допущені працівниками поліції порушення при оформленні адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 уваги не звернув, не з`ясував усі обставини справи в їх сукупності, внаслідок чого, за відсутності в матеріалах справи належних доказів, дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, проте, відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведення вини тлумачаться на користь обвинуваченої особи.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 та захисника Шестакової Ю.В. на підтримку доводів апеляційної скарги, інспекторів Управління патрульної поліції в м. Києві Шаламай Р.С. та Мельника І.А., свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою та свідками, а також поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , якими засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому посилання захисника Шестакової Ю.В. на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у той день та взагалі не керує транспортним засобом, оскільки не має посвідчення водія, спростовуються поясненнями свідківОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як наданими під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, так і безпосередньо під час розгляду справи в апеляційному суді.

Так, свідок ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції пояснив, що того дня проводився слідчий експеримент, у зв`язку з чим була перекрита дорога, і в цей час проїхав автомобіль, який не зупинився. Його зупинили працівники поліції і з нього вийшов ОСОБА_1 та був ще один чоловік, який був пасажиром авто і цей чоловік був з чорним волоссям, а водієм був ОСОБА_5 . При цьому обидва чоловіки були у стані алкогольного сп`яніння, і на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився.

За поясненнями в апеляційному суді свідка ОСОБА_2 , він спільно з ОСОБА_3 були на слідчому експерименті і там була перекрита дорога. ОСОБА_1 спочатку не зупинився на вимогу працівника поліції, а потім він все ж таки зупинився та, коли відчинилися двері автомобіля, було видно, що в автомобілі знаходилися двоє чоловіків, однак за кермом був ОСОБА_1 . За зовнішніми ознаками було видно, що ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. Після цього працівники поліції запросили його бути свідком і в його присутності ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан сп`яніння, про що були оформлені відповідні документи.

А також спростовуються вищевказані твердження захисника і поясненнями інспектора патрульної поліції Шаламай Р.С., який в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що слідчим проводився слідчий експеримент, у зв`язку з чим дорожній рух був перекритий огороджувальними фішками, і також він був з однієї сторони огородження, а його напарник - з іншого. І було зупинено автомобіль Вольво, водій якого спочатку не зупинився на вимогу поліцейського, однак після зупинки вказаного транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , було встановлено у водія ознаки алкогольного сп`яніння. Зокрема, у нього був запах алкоголю з порожнини рота. Всього в автомобілі було двоє чоловіків та гучно грала музика. Стосовно відсутності відеозапису пояснив, що не пам`ятає чи пів року тому у них були нагрудні камери, однак, зазначив що камера вимикається лише у надзвичайних ситуаціях, тому у разі наявності камери, відеозапис був би в матеріалах справи. Також вказав, що ним було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП на водія, який відмовився від підписання протоколу, а за якими документами встановлювалась його особа не пам`ятає.

За поясненнями в апеляційному суді інспектора патрульної поліції ОСОБА_6 , ними було перекрито рух транспорту, у зв`язку з проведенням слідчого експерименту, однак водій автомобіля Вольво не відреагував на жезл з вимогою про зупинку та проїхав поряд з його ногами і зупинився лише тоді, коли він стукнув рукою по капоту. В автомобілі було дві особи, які перебували в стані алкогольного сп`яніння, при цьому за кермом був саме ОСОБА_5 , якому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як на приладі Драгер, так і в медичному закладі, але він відмовився, сказавши, що й так видно, в якому він стані. В подальшому в присутності свідків було складено протокол, а автомобіль поміщено на штрафмайданчик. Вказав, що не пам`ятає, за якими документами встановлювалась особа водія та чи підписував він протокол і отримував його копію.

Отже, вищевказаними доказами - поясненнями свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та працівників поліції ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , які були безпосередніми очевидцями обставин події, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, беззаперечно підтверджується факт керування ОСОБА_1 автомобілем «Вольво», державний номерний знак НОМЕР_1 , та його відмови від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння, у зв`язку із виявленими у нього ознаками алкогольного сп`яніння, а протилежні тому твердження захисника та й самого ОСОБА_1 є надуманими.

При цьому посилання захисника щодо відсутності у ОСОБА_1 посвідчення водія, внаслідок чого його особа встановлювалась за паспортом, жодним чином не спростовують можливості та факту керування транспортним засобом в даному випадку саме ОСОБА_1 .

З вищевказаних підстав наведені під час апеляційного розгляду доводи апелянта щодо суперечливості пояснень свідків та працівників поліції щодо особи водія, який керував транспортним засобом, та необхідність повернення матеріалів справи до Управління патрульної поліції для опрацювання не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають наданим під час апеляційного розгляду дійсним поясненням свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та працівників поліції ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , які категорично вказали на факт керування автомобілем саме ОСОБА_1 .

Також, що стосується доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 не знав про складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього, то суд апеляційної інстанції не бере їх до уваги, оскільки допитані в ході апеляційного розгляду свідки вказали, що працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та вилучено його автомобіль на штрафмайданчик за допомогою евакуатора, і останнє підтвердив і сам ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду, а відтак, ОСОБА_1 не міг не знати про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, і його твердження про залучення його в даному випадку як понятого при проведенні слідчого експерименту не відповідають дійсності.

А тому такі твердження ОСОБА_1 розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Що ж стосується тієї обставини, що в протоколі про адміністративне правопорушення має місце наведення дати складання протоколу про адміністративне правопорушення - 12 липня 2019 року, то вона не може слугувати підставою для скасування судового рішення та закриття провадження у справі, оскільки не лише не вказує на внесення виправлень у відповідний протокол, а й взагалі не може бути розцінено як таке порушення вимог законодавства, що тягне за собою скасування постанови судді у справі про адміністративне правопорушення.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами, представленими в матеріалах справи.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга захисника Шестакової Ю.В. задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Шестакової Ю.В. залишити без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.