Справа № 452/1361/20 Головуючий у 1 інстанції: Сенечин В.М.
Провадження № 33/811/1149/20 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року суддя Львівського апеляційного суду Романюк М.Ф., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01 липня 2020 року,

встановив:

постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01 липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення штраф 2465 гривень.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Згідно постанови військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_1 , вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а саме недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, при наступних обставинах.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25 жовтня 2019 року № 531, комісією вказаної військової частини у складі капітана ОСОБА_1 , старшого сержанта ОСОБА_2 , старшого сержанта ОСОБА_3 та працівника ЗСУ ОСОБА_4 у період з 25 листопада 2019 року по 25 грудня 2019 року проведено інвентаризацію матеріальних цінностей інженерно-авіаційної служби, яке рахується за військовою частиною НОМЕР_1 та обліковане в Управління майна та ресурсів Збройних Сил України, а також на ДП «РЗ РТО».

Під час проведення вказаної інвентаризації, майно інженерно-авіаційної служби, у тому числі техніки зв`язку та радіотехнічного забезпечення в розташуванні військової частини НОМЕР_1 , вказаною комісією, до складу якої входив капітан ОСОБА_5 не було перевірено, не проведено в повному обсязі вказану інвентаризацію, фактів розкомплектування техніки РСП-10МН № 45112, ПРМГ-5 № 8111, ПАР-10 № 7626 не було виявлено, інвентаризація майна останнім на заводі проведена без членів інвентаризаційної комісії, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-15 КУпАП, а саме недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Не погоджуючись з даною постановою особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк апеляційного оскарження даної постанови, скасувати її та закрити провадження у справі.

В обґрунтування покликається на те, що постанова суді від 01 липня 2020 року є незаконною та необґрунтованою, так як в протоколі про вчинення адміністративного правопорушення містяться неправдиві відомості, зокрема про фактичне місце вчинення останнього. Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вищенаведеної постанови, то ОСОБА_1 підкреслює, що не був повідомлений про розгляд справи, а отримав копію постанови лише 27 липня 2020 року, що підтверджується доданими до справи доказами.

Крім цього, при розгляді справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції не було з`ясовано чи надана правильна кваліфікація адміністративного правопорушення, чи повідомлено правопорушника про місце і час розгляду справи, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також, підкреслює, що незрозумілою є кваліфікація його дій за ч.2 ст. 172-15 КУпАП, оскільки жодних доказів того, що в державі діє особливий період до суду першої інстанції представлено не було, а лише є посилання військової прокуратури на Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що на думку апелянта є неналежним та недопустимим доказом у справі. Також, ОСОБА_1 вказує, що вищенаведене є підставою для відправлення матеріалів на доопрацювання через неправильну кваліфікацію його дій.

Звертає увагу, що жодним чином не повідомляв суд першої інстанції про розгляд справи без його участі, що вказано в постанові, а навпаки бажав бути присутнім під час судового засідання, що підтверджується записом у протоколі про адміністративне правопорушення №26 від 08 травня 2020 року.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що така не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Доводи апелянта щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження є обґрунтованими. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом першої інстанції вищезазначені вимог були дотримані і апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 9, розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Ст. 11 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлює загальні обов`язки військовослужбовців.

Згідно ст. 16 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Ст. 26 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 КУпАП військовослужбовці за вчинення військових адміністративних правопорушень несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Ст. 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Частиною 2 ст. 172-15 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Недбале ставлення до військової служби характеризується невиконанням або неналежним виконанням військовою службовою особою своїх обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, інструкціями, наказами, через несумлінне ставлення до них; наявністю негативних наслідків, що порушують встановлений порядок здійснення військовими службовими особами своїх функцій щодо забезпечення належного рівня військової дисципліни, статутного порядку, збереження військового майна, що є складовою воєнної безпеки України.

Невиконання службових обов`язків означає невиконання військовою службовою особою дій, передбачених нормативними актами (статутами, наказами, інструкціями, постановами тощо), які є безумовними для виконання нею.

Висновок судді суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Суддя, детально дослідивши матеріали та обставини справи, дав їм належну оцінку та дійшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, всупереч покликань в апеляційній скарзі, детально дослідивши матеріали та обставини справи, давши їм належну оцінку, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, а саме дані протоколу про адміністративне правопорушення № 26 від 8 травня 2020 року, визнав його таким, що відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а тому він є належним та допустимим доказом, та надав йому оцінку у сукупності з іншими доказами у справі.

Зокрема, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, за наведених у постанові судді обставин, підтверджується, зокрема: поясненнями ОСОБА_1 , даними протоколу про адміністративне правопорушення № 26 від 8 травня 2020 року (а.с.1-8), наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 3 квітня 2020 року (а.с.9-31), актом проведення службового розслідування по факту розкомплектування техніки зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 (а.с.32-55).

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП, відтак доводи апеляційної скарги про недопустимість взятих до уваги судом доказів та їх неналежність, є безпідставними та голослівними.

Статтею 172-15 КУпАП передбачено відповідальність за недбале ставлення до військової служби. Частина друга вказаної статті передбачає діяння, передбачене частиною першою цієї статті, а саме недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у вчиненні діяння в умовах особливого періоду.

Що стосується особливого періоду, то це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. (ВР України, Закон "Про оборону України" від 06.12.1991 N 1932-XII)

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні від 17.03.2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.

Крім того, Верховний Суд у листі від 13.07.2018 р. № 60-1543/0/2-18 повідомив, що особливий період діє в Україні з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав. Отже, Верховний Суд забезпечуючи єдність правозастосовної практики, дотримується правової позиції, згідно з якою особливий період в Україні діє.

Вказівки Верховного Суду є обов`язковими для виконання судами першої та апеляційної інстанцій.

Відтак, дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 172-15 КУпАП, оскільки він в умовах особливого періоду, будучи військовою службовою особою відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25 жовтня 2019 року

№ 531, комісією вказаної військової частини у складі капітана ОСОБА_1 , старшого сержанта ОСОБА_2 , старшого сержанта ОСОБА_3 та працівника ЗСУ ОСОБА_4 у період з 25 листопада 2019 року по 25 грудня 2019 року проводив інвентаризацію матеріальних цінностей інженерно-авіаційної служби, яке рахується за військовою частиною НОМЕР_1 та обліковане в Управління майна та ресурсів Збройних Сил України, а також на ДП «РЗ РТО». Під час проведення вказаної інвентаризації, майно інженерно-авіаційної служби, у тому числі техніки зв`язку та радіотехнічного забезпечення в розташуванні військової частини НОМЕР_1 , вказаною комісією, до складу якої входив капітан ОСОБА_5 не було перевірено, не проведено в повному обсязі вказану інвентаризацію, фактів розкомплектування техніки РСП-10МН № 45112, ПРМГ-5 № 8111, ПАР-10 № 7626 не було виявлено, інвентаризація майна останнім на заводі проведена без членів інвентаризаційної комісії, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а саме недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Таким чином доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови судді суду першої інстанції щодо встановлення в його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП, є надуманими та безпідставними.

Щодо покликань в апеляційній скарзі про те, що розгляд справи відбувся у відсутності ОСОБА_1 , що позбавило його права на захист, то слід зазначити, що при розгляді справи в суді апеляційної інстанції таке право відновлено, разом з тим, ОСОБА_1 не було надано будь-яких інших доказів, які б спростовували його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП.

Суддя апеляційного суду вважає, що по справі всебічно, повно і об`єктивно з`ясовано обставини, при яких вчинено дане адміністративне правопорушення.

При цьому порушень вимог чинного законодавства при розгляді справи суддею суду першої інстанції, які тягнули б за собою скасування постанови, з підстав відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, про що зазначено в апеляційній скарзі, не встановлено.

Що стосується стягнення, яке накладене на ОСОБА_1 , то при його обранні суддя місцевого суду врахував характер та обставини адміністративного правопорушення, дані про особу правопорушника, який вперше притягається до адміністративної відповідальності, його матеріальний стан, та обрав стягнення у виді штрафу в розмірі сто сорок п`ять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2465 грн., відповідає санкції ч.2 ст. 172-15 КУпАП та є мінімальним покаранням для даного виду адміністративного правопорушення, є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

постановив:

поновити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01 липня 2020 року.

Постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф. Романюк