КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/705/2020 Постанова винесена суддею Оздобою М.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника - Фогеля В.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника Фогеля В.В. на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Згідно з постановою суду, 30.10.2019 року приблизно о 12.40 годин на пр. Л. Курбаса, 14 в м. Києві ОСОБА_1 керував мопедом «Скутер» (шасі НОМЕР_1 ) з ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя. Від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Фогель В.В., вважаючи, шо судом при винесенні постанови порушено норми матеріального та процесуального права, порушено принцип законності та верховенства права, а позиція суду не узгоджується з рішенням ЄСПЛ та Конституційного суду України, просить її скасувати, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суддею Святошинського районного суду м. Києва не взято до уваги, що ОСОБА_1 не має свідоцтва про право на керування транспортного засобу, а особа не може бути позбавлена того права, якого не має.

Також зазначає, що, відповідно до ст. ст. 7, 254 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється в межах протоколу про адміністративні правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до відповідальності.

При цьому 30 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серія ДПР18 №356774, відповідно до якого ОСОБА_1 30.10.2019 о 12:40 год. в м. Києві по проспекту Леся Курбаса, 14 керував мопедом Scooter Vino, з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, з присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 130 КУпАП. До протоколу додано відео AA00514.

Враховуючи те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 130 КУпАП, то судовий розгляд мав бути проведений в зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення межах.

Проте, з постанови суду вбачається, що суддя вийшов за межі суті правопорушення, викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому істотно змінив фактичні обставини справи, та зазначивши про порушення ОСОБА_1 ч. 1 ст. 130 КУпАП, порушення якого не інкримінувалось уповноваженими на те особами при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім цього, відповідно до довідки щодо повторності порушення ПДР, відносно ОСОБА_1 з 30.10.2018 по 30.10.2019 не складалися протоколи про адміністративні правопорушення за порушення правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачене ст. 130 КУпАП, а отже, ОСОБА_1 не піддавався двічі протягом року адміністративному стягненню за дії, передбачені ст. 130 КУпАП, як того вимагає санкція ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Крім того, під час розгляду справи у суді першої інстанції судом не взято до уваги, що, відповідно до відео наданого до протоколу, під час розгляду справи ОСОБА_1 працівником поліції не було роз`яснено його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, не повідомлено про процедуру проведення тесту на алкоголь, не проінформовано про порядок застосування спеціального технічного засобу, не надано свідоцтва про державну реєстрацію спеціального технічного засобу та свідоцтва про його повірку.

Також, суддею безпідставно не взято до уваги доводи ОСОБА_1 та його захисника щодо відеозапису, який додано до протоколу.

Так, з відеозапису вбачається, що під час складання протоколу ОСОБА_1 не роз`яснено його права згідно ст. 63 Конституції України та не було роз`яснено його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. При цьому не запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів.

Крім того, наданий відеозапис не містить підтвердження руху мопеду та факту керування ОСОБА_1 мопедом.

Також, з наданого відеозапису вбачається, що свідки які зазначені в протоколі не були свідками керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а були залучені до участі у складанні матеріалів вже в лікарні.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що водій ОСОБА_1 має ознаки наркотичного сп`яніння, вказавши такі ознаки, як зіниці очей не реагували на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродньо блідний колір обличчя. Але, з наданого відеозапису, не знайшлося підтвердження цим ознакам. Натомість водій вів себе відповідно до виниклої ситуації.

Крім того, пояснення свідків складені на завчасно підготовлених бланках, які є шаблонними, в них не вказано місце та час, де ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду. Проте у цих бланках почерк, об`єм викладеного та характер обох пояснень є подібними.

Також зміст вказаних письмових пояснень свідків не містять відомостей щодо суті вчиненого водієм правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, зокрема відносно того, з якими саме ознаками сп`яніння перебувала особа, яка притягується до адміністративної відповідальності. З таких пояснень свідків неможливо встановити, чи були підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебував у стані сп`яніння, при цьому через відсутність даних відомостей, їх також неможливо зіставити з тими ознаками сп`яніння, що зазначені в змісті протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, лише припущення поліцейським відносно ознак сп`яніння, які він начебто вбачає у водія ОСОБА_1 нічим не підтверджені.

Інші належні та допустимі докази що підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та взагалі рухався в матеріалах справи відсутні, що позбавляє можливості вирішити питання про наявність складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Також, існує перелік технічних засобів, що використовуються для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху, затверджений наказом МВС України №33 від 01.03.2010 року.

Натомість, матеріали справи не містять відомостей про номер та серію відеокамери, дату його виробництва та назви камери, на яку здійснювався відеозапис. Крім того, наданий до протоколу відеозапис не є безперервним, а містить лише два короткі епізоди.

Враховуючи той факт, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 358774 від 30 жовтня 2019 року відносно правопорушення ОСОБА_1 та доданий до нього відеозапис є такими, що не відповідає вимогам ст. 251 КУпАП, є недопустимим доказом та не може розглядатися як процесуальна підстава для притягнення його до відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, оскільки діях ОСОБА_1 відсутня подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, порушено процесуальний порядок складання протоколу, на підставі ст. 247 КУпАП провадження підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 та захисника Фогель В.В. на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою, ОСОБА_1 та свідками, а також поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , якими засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, та у відеозаписі з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

При цьому, що стосується посилання захисника Фогеля В.В., що суд, притягнувши ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КК України, вийшов за межі складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 130 КУпАП, хоча мав провести судовий розгляд в зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення межах, то вони є необґрунтованими, оскільки ст. 130 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і зокрема, ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено накладення стягнення на водія за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а ч. 3 ст. 130 КУпАП - за ті ж дії, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалась адміністративному стягненню за вчинення аналогічних дій, і та обставина, що, відповідно до довідки щодо повторності порушення ПДР, відносно ОСОБА_1 з 30.10.2018 по 30.10.2019 не складалися протоколи про адміністративні правопорушення за порушення правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачене ст. 130 КУпАП, а отже, ОСОБА_1 не піддавався двічі протягом року адміністративному стягненню за дії, передбачені ст. 130 КУпАП, як того вимагає санкція ч. 3 ст. 130 КУпАП, й стала підставою для кваліфікації судом дій ОСОБА_1 , що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що жодним чином не погіршує становище ОСОБА_1 , а отже, і не суперечить вимогам ст. 254 КУпАП.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо того, що було порушено права ОСОБА_1 , передбачені ст. 268 КУпАП, оскільки йому при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не було роз`яснено його права, то вони є безпідставними і надуманими, оскільки зі змісту протоколу слідує, що ОСОБА_1 були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП, та вручено копію протоколу, про що ним особисто проставлено у протоколі підпис.

Доводи апеляційної скарги, про те, що працівниками поліції не було запропоновано ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, суд апеляційної інстанції сприймає критично, оскільки, відповідно до п. 12 р. 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції(далі - Інструкції), затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 Розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння можливо лише у медичному закладі, і та обставина, що працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на місці за допомогою спеціальних технічних засобів, не свідчить про недотримання ними в даному випадку вимог ст. 266 КУпАП.

При цьому, посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, а знаходився біля нього, отримавши його від попереднього користувача ним, що обумовлено здачею ним мопедів в оренду, та очікував на наступного орендаря, суд апеляційної інстанції сприймає критично, оскільки, як свідчить відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, ОСОБА_1 жодного разу у присутності свідків не заперечив той факт, що він був зупинений працівниками поліції під час його руху на транспортному засобі, на що було вказано свідкам працівниками поліції, і спочатку погодився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, куди й був доставлений працівниками поліції, а в подальшому у медичному закладі від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога відмовився, як не зазначив таких обставин - щодо не здійснення ним керування транспортним засобом, ОСОБА_1 і при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього, а лише надав пояснення про те, що залишає мопед на місці зупинки.

А відтак, протилежні доводи захисника, не заслуговують на увагу та розцінюються судом як намагання ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

З вищевказаних підстав, а також з огляду на те, що, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції(далі - Інструкції), затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/73, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський лише складає протокол про адміністративне правопорушення в присутності двох свідків, не можуть бути взяті до уваги і посилання захисника Фогеля В.В. в апеляційній скарзі на те, що свідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння не бачили моменту керування ним транспортним засобом, тому їх пояснення не можуть бути належними доказами у справі про адміністративне правопорушення, адже вказані свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були залучені працівниками поліції для складання протоколу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, що й ними засвідчено.

Стосовно тверджень апелянта про недопустимість пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки вони виготовлені на заздалегідь підготовленому бланку та заповнені одним почерком, суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані пояснення є підписаними свідками, а тому у суду відсутні підстави для визнання їх недопустимими.

Доводи апелянта про відсутність в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відомостей про номер та серію відеокамери, дату її виробництва та назву суд апеляційної інстанції сприймає критично, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №356774 зазначено серію та номер нагрудної камери поліцейського.

Що ж стосується доводів захисника про недотримання працівниками поліції безперервності відеозапису усіх обставин даної події, то зазначений факт не спростовує обґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки підтверджується вищенаведеними доказами.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги захисника Фогеля В.В. про те, що обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, зазначені в оскаржуваній постанові, не відповідають дійсності та не підтверджуються жодним доказом, слід визнати безпідставними, оскільки вони є голослівними та суперечать наявним у справі доказам, які не викликають сумнівів у своїй достовірності.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга захисника Фогеля В.В. задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Фогеля В.В. залишити без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.