КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/5818/20
Провадження № 33/824/2877/2020 Суддя 1 інстанції - Саламон О.Б.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Постановою суду встановлено, що 01.05.2020 близько 15 год. 20 хв. по пр. Броварському, 105 в м. Києві ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2101» д/н НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року та закрити провадження по справі.

За доводами апелянта, постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не правильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а саме: неправильно застосовано норми ч. 1 ст. 130, ст. 251, ч. 1 ст. 256, ч. 4 ст. 266 КУпАП, п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ від 17.12.2008 року №1103, порушено норми ст. 252 КУпАП.

Апелянт вказує на те, що огляд на стан сп`яніння він не проходив, проте визнаний винним у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Також апелянт зазначає, що повістку про дату, час та місце розгляду справи він не отримував, у зв`язку з чим був позбавлений можливості підготуватися до розгляду справи.

Окрім цього ОСОБА_1 зазначає, що ним до Управління патрульної поліції у м. Києві було подано скаргу на протокол про адміністративне правопорушення ДПР18 №422591 від 01.05.2020 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №422591 від 01 травня 2020 року, відповідно до якого 01 травня 2020 року о 15 год. 20 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ-2101», н/з НОМЕР_1 , по пр.-т. Броварський, 105 у м. Києві з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіряного покрову обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього рухуУкраїни (а.с.2);

- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_1 01 травня 2020 року по пр-ту Броварському, 105 у м. Києві від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 3);

- на відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 01 травня 2020 року щодо ОСОБА_1 (а.с. 4), де також зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння як за допомогою технічних засобів так і медичному закладі.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Протокол підписаний особою, яка його склала, двома свідками та безпосередньо ОСОБА_1 . Будь-яких зауважень або заперечень на цей протокол та дії працівників поліції ОСОБА_1 в протоколі не вказав.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння - різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіряного покрову обличчя, тремтіння пальців рук, виявлені працівниками поліції 01.05.2020 року у ОСОБА_1 в розумінні п. 3 розділу 1, п. 1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків.

Під час апеляційного розгляду в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував, що дійсно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, але при цьому пояснив, що вживає лікарські засоби з вмістом спирту, у зв`язку з чим можливо і мав ознаки алкогольного сп`яніння. Щодо відмови від проходження огляду на стан сп`яніння зазначив, що не мав часу їхати до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки в його автомобілі, знаходилась його колишня теща, яку він віз на дачу, а на місці зупинки відмовився від проходження огляду за допомогою приладу «Драгер» з метою уникнення зараження коронавірусом в умовах спалаху пандемії, про що його застерегла його теща, яка працює імунологом.

Разом з тим такі пояснення ОСОБА_1 є безпідставними, та не можуть свідчити про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З переглянутого в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції вбачається, що працівник поліції пояснює свідкам, що ними було зупинено водія за порушення ПДР України, а саме проїзд на забороняючий сигнал світлофора, і під час спілкування у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Жодної з вказаних працівником поліції обставин ОСОБА_1 не заперечує. В присутності свідків водієві було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння як за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки, так і у лікаря-нарколога. Разом з тим, ОСОБА_1 , не заперечуючи того, що вночі вживав алкогольні напої, відмовився від проходження будь-якого огляду, та не заперечував проти складання протоколів за обидва правопорушення. Працівниками поліції водієві було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України, а також роз`яснено положення ст. 268 КУпАП.

Відтак, наявні у справі докази об`єктивно узгоджуються між собою, їх правильно покладено в обґрунтування висновків суду та обґрунтовано визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення судом вимог ст. 268 КУпАП, а саме, не направлення повістки про день та час розгляду справи, що в свою чергу унеможливило його підготуватись до розгляду справи, то ці посилання не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що перше судове засідання в даній справі було призначено на 11.06.2020 р., про що ОСОБА_1 направлялась повістка, яку він отримав 29.05.2020 р. (а.с. 7), в подальшому під розписку в суді повідомлений про розгляд справи на 12.06.2020 р. (а.с. 8). В цей день ОСОБА_1 подав суду заяву та письмові пояснення свідка, і під розписку (а.с. 13) був повідомлений про розгляд справи, що призначений на 22.06.2020 р. В подальшому 15.06.2020 р. ОСОБА_1 подав через канцелярію суду заяву, 16.06.2020 р. звернувся до суду з заявою про видачу копії протоколу про адміністративне правопорушення та з заявою про ознайомлення з матеріалами справи, з якими був ознайомлений в цей же день. 22.06.2020 р. ОСОБА_1 був присутній під час судового розгляду, надавав пояснення та користувався іншими правами.

А тому, враховуючи наведене, доводи ОСОБА_1 про те, що він не був належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, та йому не було достатньо часу підготуватись до судового засідання є безпідставними.

Доводи ж ОСОБА_1 про те, що він визнаний винним у керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння є також необґрунтованими, адже зі змісту постанови вбачається, що визнаний він винуватим за порушення п. 2 5. ПДР України, а саме, відмову від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку.

Щодо посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що ним до Управління патрульної поліції у м. Києві було подано скаргу на дії працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №422591 від 01.05.2020 року, то слід зазначити, що апелянтом під час судового засідання в суді апеляційної інстанції надано відповідь начальника Управління патрульної поліції у м. Києві від 16.07.2020 року №Д-7656/41/11/2/02-2020, з якої вбачається, що в ході перевірки факт можливих неправомірних дій окремих працівників УПП у м. Києві ДПП при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не знайшов свого підтвердження.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, доходжу висновку, що твердження ОСОБА_1 щодо своєї невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених як в суді першої інстанції, так і апеляційним судом матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а тому апеляційним судом розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови судді, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року є законною та обґрунтованою, отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал