Справа № 756/4875/20 Головуючий в суді І інстанції - Белоконна І.В.
Провадження № 33/824/2264/2020 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.

секретар: Ганжа В.В.,

за участю:

особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Шевченка Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 07 травня 2020 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 07.04.2020 о 14 год. 10 хв. в м. Києві по вул. Богатирська керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (неприродна блідість обличчя, поведінка не відповідає обстановці), від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 07 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік з моменту їх вилучення. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Оболонського районного суду міста Києва від 07 травня 2020 та ухвалити нову постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що він не згоден з оскаржуваною постановою у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права.

Так, в матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я.

Окрім того, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння апелянт не відмовлявся. У протоколі висловив незгоду з підозрою поліцейського.

Також, ОСОБА_1 звертає увагу на те, що працівниками поліції було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим він вважається не дійсним, а протокол - недопустимим доказом вини особи.

Апелянт зазначає, що його не відстороняли від керування транспортним засобом, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст.130 КУпАП.

Окрім того, показання свідків не узгоджуються з протоколом, що ставить під сумнів достовірність наданих до суду матеріалів. При наявності суперечливих показань свідків суд не викликав і не допитав цих осіб в судовому засіданні, у зв`язку з чим такі письмові пояснення не можна вважати доказами.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи, наведені в апеляційній скарзі, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника Шевченка Т.М., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з викладених в ній підстав, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 07.04.2020 о 14 год. 10 хв. в м. Києві по вул. Богатирська керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (неприродна блідість обличчя, поведінка не відповідає обстановці), від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Свій висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя обґрунтував даними протоколу про адміністративне правопорушення, складеного уповноваженою на те посадовою особою, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відеозаписом з нагрудної камери поліцейських.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим.

Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» регламентований порядок проведення огляду на стан сп`яніння. Як зазначив сам ОСОБА_1 та підтверджується матеріалами справи, він відмовився від проходження огляду, тому його доводи про порушення процедури огляду на стан сп`яніння є необґрунтованими, оскільки він фактично не проводився.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.

Відмова від такої вимоги є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, незалежно від того, чи був водій в стані наркотичного сп`яніння.

Апеляційним переглядом не встановлено неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення вимог процесуального закону.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на порушення працівниками поліції п. 12 Інструкції, а саме не надання йому відповідного направлення для проходження огляду на стан сп`яніння до найближчого закладу охорони здоров`я, в результаті чого він був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти огляд на стан сп`яніння, є безпідставним, оскільки доказами по справі доведено, що ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а тому у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд.

Доводи апеляційної скарги в частині, що стосується відсутності у водія на момент зупинки транспортного засобу ознак наркотичного сп`яніння, ? на переконання суду не спростовують факту відмови водія ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, тобто у найближчому медичному закладі, і порушення таким чином вимог п.2.5 ПДР України.

Крім того, посилання апелянта на неналежність та недопустимість пояснень свідків, як доказу по справі, суд вважає неспроможними, оскільки, по-перше, належним є той доказ, який стосується предмету доказування (пояснення свідків є визначальними фактичними даними, на підставі яких встановлюється наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для справи), по-друге, допустимим є той доказ, який отриманий у передбачений законом спосіб (будь-яких застережень щодо неможливості використання працівниками поліції надрукованих бланків при відібранні пояснень у свідків в справах про адміністративні правопорушення, закон не містить).

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Права ОСОБА_1 надавати пояснення та докази, в повній мірі були відновлені судом апеляційної інстанції, проте будь-яких доказів на спростування висновків суду першої інстанції щодо винуватості у вчиненні правопорушення надані не були.

З огляду на наведене, на переконання суду апеляційної інстанції, всупереч твердженням апелянта, фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є законним і обґрунтованим.

Адміністративне стягнення, застосоване до ОСОБА_1 , відповідає положенням ст. ст. 33-36 КУпАП щодо правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення та застосоване в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного перегляду справи не встановлено.

Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Оболонського районного суду міста Києва від 07 травня 2020 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Рудніченко