Номер провадження: 33/813/962/20
Номер справи місцевого суду: 521/6910/20
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Джулай О. Б.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя Джулай О.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Подуст Т.П.

захисника Грози І.В.

розглянувши апеляційну скаргу захисника Грози І.В., яка діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси, від 19.05.2020 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Зазначеною постановою ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави України у розмірі шестиста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, а також стягнутий судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Відповідно до оскарженої постанови судом першої інстанції було встановлено, що 19.04.2020 року водій ОСОБА_1 , керував автомобілем «Кіа» д/з НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія із застосуванням приладу «Драгер», який мав позитивний результат 2,50 проміле, чим порушив вимоги 2.9.а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною постановою судді, захисник Гроза І.В., яка діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що висновки судді не відповідають фактичним обставина справи, зокрема в апеляційній скарзі посилається на такі обставини:

- розгляд справи відбувався без належного повідомлення та участі ОСОБА_1 або його захисника, не зважаючи на те, що захисник Гроза І.В., подала клопотання про відкладення такого розгляду;

- в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки останній не керував транспортним засобом;

- було порушено Інструкцію «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (в подальшому «Інструкція»), а саме: після проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера, працівники поліції не з`ясували чи згоден ОСОБА_1 з його результатами та не вручався акт огляду;

- відеозапис, який наявний в матеріалах справи, не має доказового значення, оскільки не містить відомостей щодо вчинення правопорушення та проводився з перерви;

- письмові пояснення свідка ОСОБА_2 викликають сумнів.

На підставі викладеного просить скасувати оскаржену постанову судді суду першої інстанції і постановити нову постанову, якою провадження по справі закрити в зв`язку з відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Позиції учасників судового розгляду.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримала доводи апеляційної скарги та наполягала, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, однак не зазначив про це у протоколі у зв`язку з розгубленістю.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами ч. 1,2,3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, 30.04.2020 року протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП було передана головуючому судді і призначена останнім до розгляду на 19.05.2020 року.

Адміністративна справа розглянута за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Грози І.В., при цьому захисник 19.05.2020 року звернулась до суду з клопотанням про відкладання розгляду справи, призначеного на 19.05.2020 року у зв`язку із залученням до проведення слідчо-розшукових діях в рамках кримінального провадження.(а.с.17)

Однак, незважаючи на вказану заяву, суд розгляд справи не відклав, та розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника.

Апеляційний суд погоджується з твердження суду першої інстанції про те, що встановлення діючим законом скороченого строку щодо можливості накладення адміністративного стягнення провокує осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності, на зловживання своїм правом на участь у судовому засіданні та навмисне затягування розгляду справ з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Водночас апеляційний суд звертає увагу, що у конкретному випадку підстави для висновку про зловживання ОСОБА_1 та його захисником наданими їм процесуальними правами відсутні.

Таким чином, відмова судді у перенесенні засідання за клопотанням захисника та розгляд справи без захисника є порушення ст. 6 Конвенції, право на справедливий суд. Крім того було порушено право ОСОБА_1 на захист, оскільки останній був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені ст.268 КУпАП права, якими наділена особа, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою, тощо.

Разом з тим право на захист ОСОБА_1 було поновлено шляхом прийняття та розгляду даної апеляційної скарги. Також апеляційним судом були вжиті заходи до виклику ОСОБА_1 в судове засідання для реалізації останнім його прав, в тому числі, брати участь в судових засіданнях, давати пояснення, тощо. В свою чергу ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не прибув, а захисником, який брав участь у апеляційному розгляді, не надано доказів, які спростовують висновки суду першої інстанції, щодо винуватості ОСОБА_1 .

Твердження апелянта, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути прийнятими до уваги апеляційним судом з таких підстав.

Згідно зі ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Адміністративним правопорушенням згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 , суддею, відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, були повно, всебічно та об`єктивно встановлені всі обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені суддею в їх сукупності.

Суд першої інстанції мотивуючи обґрунтованість висновку про доведеність вини ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення, при зазначених в постанові обставинах, послався на протокол про адміністративне правопорушення ДПР18 № 351065 (а.с.3), акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4-6), пояснення свідків (а.с.8-10), а також на відеозапис з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції, який приймав участь в оформленні даного правопорушення (а.с.12).

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, який 19.04.2020 року був складений інспектором поліції Тіщенком В.А., що ОСОБА_1 того ж дня, о 20 год. 15 хв. в м. Одеса по вул. Горизонтальна, буд. 32 , керував автомобілем «Кіа» д/з НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія із застосуванням приладу «Драгер», який мав позитивний результат 2,50 проміле, чим порушив вимоги 2.9.а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.(а.с.3)

За змістом п. п. 2, 3 Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають в стані сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, зокрема, в разі наявності запаху алкоголю з порожнини рота.

Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів за допомогою газоаналізатора Drager "Alcotes 7510" у ОСОБА_1 результат тесту позитивний 2,50 проміле.(а.с. 4-6)

В складеному на місці зупинки акті огляду за участю ОСОБА_1 та свідків поліцейським чітко вказано, що огляд проводився в зв`язку з наявністю різкого запаху алкоголю з порожнини рота, порушення координації руху, нечітка мова, почервоніння шкіри обличчя. Вказані обставини давали право поліцейському проводити такий огляд, з результатами якого був ознайомлений та погодився ОСОБА_1 , засвідчивши ці обставини своїм підписом у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, без зауважень, а тому підстави для направлення його для огляду до медичного закладу відповідно до ст.266 КУпАП відсутні.

Апеляційний суд звертає увагу, що захисник Гроза І.В., яка діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не оспорювала факту проведення огляду на стан сп`яніння в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Доказів незгоди ОСОБА_1 з результатами огляду на стан сп`яніння на місці захисником не надано.

Під час апеляційного розгляду не встановлено порушень в діях поліцейських вимог «Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

Невизнання факту керування транспортним засобом апеляційний суд розцінює, як спосіб захисту ОСОБА_1 і намагання уникнути адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки вказана позиція спростовується протоколом про адміністративне правопорушення та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з яких вбачається, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом 19.04.2020 року з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а в результаті проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у ОСОБА_1 було встановлено наявність 2,5 проміле алкоголю, що свідчить про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд критично ставиться до тверджень апеляційної скарги стосовно того, що письмові пояснення свідків не можна брати до уваги в якості доказів вини, оскільки вони викликають сумнів щодо свого змісту. Натомість, дані свідки були ознайомлені з їх правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх пояснення є послідовними та логічними і узгоджуються з іншими доказами по справі. Окрім того, письмові пояснення свідків містять їх підпис, що посвідчує правильність викладених ними пояснень зафіксованих в письмовій формі.

Крім того, апеляційним судом досліджувався відеозапис з якого вбачається, що під час всього спілкування з співробітниками поліції ОСОБА_1 жодного разу не повідомив працівникам поліції, що не він був за кермом транспортного засобу «Кіа» д/з НОМЕР_1 , та не зазначав це в протоколі про адміністративне правопорушення. Слід також зазначити, що інших осіб з ОСОБА_1 у транспортному засобі не було.

В свою чергу дослідженим відеозаписом були підтвердженні письмові пояснення усіх свідків.

На думку апеляційного суду також відсутні підстави вважати обґрунтованими доводи апеляційної скарги стосовно недопустимості в якості доказу відеозапис, який наявний в матеріалах справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те що відеозапис здійснювався з перервами, не спростовує висновків суду про факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані сп`яніння. Докази того, що вказаний відеозапис не є автентичним в матеріалах справи відсутні і стороною захисту не надані.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово зазначав, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Зазначені письмові пояснення та відеозапис були оцінені апеляційним судом разом з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи, узгоджуються між собою, є достовірними і достатніми для підтвердження відповідно до стандарту «поза розумним сумнівом» факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені з точки зору їх належності, допустимості та достатності, відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суддею були встановлені та зазначені в оскарженій постанові з наведенням відповідних мотивів.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що суддя суду першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого правопорушення та обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, як керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи встановлені під час апеляційного перегляду обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржену постанову судді суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 247, 268, 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Грози І.В., яка діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси, від 19.05.2020 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Б. Джулай