Справа № 369/5080/20 Головуючий в суді І інстанції - Питель-Тьолушкіна В.Л.
Провадження № 33/824/3301/2020 Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., із участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника Дьячук Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Відповідно до постанови ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 17.04.2020 року о 09 год. 00 хв. на автодорозі м-05 Київ-Одеса 16 км, керував автомобілем «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що постанова є незаконною та необґрунтованою у зв`язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Судом першої інстанції було безпідставно відхилено клопотання про допит свідків. Апелянт вказує, що під час складення протоколу та розгляду справи в суді він наполягав на тому, що не відмовлявся від будь-якого проходження огляду на місці зупинки, чи в найближчому до свого місця проживання закладу охорони здоров`я, оскільки він повертався з нічної зміни, був дуже виснажений та хотів спати. З матеріалів справи також вбачається, що працівниками поліції не було дотримано вимог ст.266 КУпАП та не зафіксовано у присутності двох свідків його відмову від проведення огляду поліцейськими чи його незгоду з його результатами, а лише зафіксовано його відмову від поїздки в смт. Ставище.

Суд взяв до уваги пояснення свідків, що містяться в матеріалах справи та не звернув уваги на той факт, що пояснення надруковані на готових бланках, а не записані зі слів свідків. Крім того, наявні пояснення не містять жодної інформації про те, чи пропонував мені працівник поліції проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, а лише засвідчував факт відмови від проходження огляду в закладі охорони здоров`я смт. Ставище. Відеозапис, який долучено до матеріалів справи, також не доводить його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки на ньому не зафіксовано, як він відмовився у присутності двох свідків від проходження огляду у встановленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_1 та його захисника Дьячук Н.В. на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.

Аналогічні положення щодо огляду громадян на стан сп`яніння містить «Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджена наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за №1413/27858.

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005, судам слід ураховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

У суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не визнав та пояснив, що він не перебував у стані наркотичного сп`яніння та працівники поліції пропонували йому поїхати в медичний заклади та пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, однак він відмовився, оскільки їхав після нічної зміни на роботі та був дуже сильно стомлений, а проходити огляд на місці зупинки працівники поліції йому не пропонували.

Захисник Дьячук Н.В. в суді апеляційної інстанції просила закрити справу щодо ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

До вказаних пояснень апеляційний суд ставиться критично, оскільки вони спростовуються доказами, наявними у справі про адміністративне правопорушення.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №181912 від 17.04.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 він 17.04.2020 року о 09 год. 00 хв. на автодорозі м-05 Київ-Одеса 16 км, керував автомобілем «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України (а.с.1).

Факт роз`яснення прав та обов`язків ОСОБА_1 підтвердив власним підписом. Будь-яких заперечень з приводу викладених в протоколі обставин вчинення адміністративного правопорушення не зазначив.

Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у своїх письмових поясненнях від 17.04.2020 року, засвідчили той факт, що водій ОСОБА_1 у їхній присутності відмовився від проходження огляду для визначення стану сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, що вони засвідчили своїми підписами (а.с.5,6). Доводи апелянта про недопустимість, як доказів пояснень свідків через те, що вони викладені на бланку, а не написані власноруч, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки вказані пояснення були прочитані свідками та підписані власноручно, а також містять всі необхідні реквізити.

Крім того, до матеріалів справи також долучено відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, з якого вбачається, що на пропозицію поліцейських пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків (а.с.9).

Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції було порушено вимоги п.п. 4, 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 року, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з технічної точки зору є неможливим і може здійснюватись виключно в медичному закладі.

Крім того, оскільки відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, посилання ОСОБА_1 на відсутність у його діях складу вказаного правопорушення із огляду на те, що він не перебував у стані наркотичного сп`яніння є необґрунтованим та суперечать вимогам закону.

Будь-яких доказів вчинення неправомірних дій при складенні даного протоколу працівниками поліції апелянтом не надано та в ході апеляційного розгляду не встановлено, а тому доводи в апеляційній скарзі щодо вказаних обставин суд апеляційної інстанції вважає голослівними.

У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Попри невизнання вини ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є обґрунтованими.

У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону міським судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Доказів на спростування висновків міськрайонного суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.

Із огляду на вищезазначене, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду В.О. Габрієль