КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №370/2687/19
Провадження № 33/824/30/2020 Суддя 1 інстанції - Косенко А.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Живаги О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Макарівського районного суду Київської області від 02 жовтня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 -

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Макарівського районного суду Київської області від 02 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Постановою судді встановлено, що 06 вересня 2019 року о 01 год. 40 хв. в смт. Макарів Київської області по вул. Шевченка, 29, водій ОСОБА_1 керувала автомобілем Hyundai Tucson державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовилася в присутності двох свідків, чим порушила вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції адвокат Живага О.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Макарівського районного суду від 02 жовтня 2019 року по справі про адміністративне правопорушення № 370/2687/19, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати, а справу закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення.

За доводами апелянта, оскаржена постанова про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності необ`єктивна та не обґрунтована, оскільки окрім Протоколу, при складенні якого допущено ряд порушень, ніяких інших доказів наявності або відсутності вини ОСОБА_1 не встановлено. Обставини та інформація викладені у протоколі не відповідають дійсності і являються перекрученими, що умисно допущено поліцейським.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що дійсно у вказаний у протоколі час ОСОБА_1 перебувала у смт. Макарів по вул. Шевченка, 29, проте, автомобілем не керувала, він був зупинений на узбіччі дороги по вул. Шевченка, а ОСОБА_1 стояла поруч із автомобілем і розмовляла по телефону. До неї під`їхав автомобіль патрульної поліції, і один з працівників поліції запитав чому у такий нічний час вона знаходиться на дорозі. На запитання поліцейського ОСОБА_1 відповіла, що його ці обставини не обходять і вона не зобов`язана з даного приводу надавати якісь пояснення. Після чого поліцейський у грубій формі став вимагати, щоб ОСОБА_1 пред`явила йому документи на автомобіль та посвідчення водія. На що ОСОБА_1 пояснила, що вона не рухалася на автомобілі, ніяких порушень Правил дорожнього руху не здійснювала, тому у поліцейського немає підстав вимагати від неї пред`явлення документів. Однак, після цього поліцейський почав її «лякати», що за невиконання його вимоги стосовно неї буде складений протокол про непокору працівникові поліції, будуть застосовані кайданки, а автомобіль буде доставлено на штрафний майданчик, де протягом певного періоду його взагалі розберуть на запчастини.

Апелянт зазначає, що не маючи бажання потрапити у таку неординарну ситуацію ОСОБА_1 погодилася надати документи, відкривши двері салону автомобіля сіла на водійське крісло, щоб із «бардачка» дістати документи та надати поліцейському для перевірки. Коли ОСОБА_1 передала працівникові поліції свідоцтво про реєстрацію автомобіля та посвідчення водія, останній все прочитав та перевірив, а потім сказав їй, що він підозрює нібито вона перебуває у стані алкогольного сп`яніння та став вимагати щоб вона пройшла обстеження на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням приладу «Драгер». На такі заяви поліцейського ОСОБА_1 повідомила, що ніяких спиртних напоїв не вживала вже декілька днів поспіль, при цьому самої його підозри не достатньо для такої вимоги, оскільки ніяких ознак алкогольного сп`яніння у неї немає у наявності. Принаймні, поліцейський не назвав жодної ознаки алкогольного сп`яніння, які він у неї підозрює, ні особистоОСОБА_1 на початку розмови, ні у присутності свідків при складанні протоколу. Однак не зважаючи на пояснення ОСОБА_1 поліцейський знову почав її «лякати», що заберуть автомобіль на штрафний майданчик. З огляду на таку його поведінку ОСОБА_1 погодилася пройти обстеження на стан сп`яніння, але за умови, що поліцейський їй надасть для ознайомлення та пересвідчення у відповідності спеціального технічного пристрою «Драгер», сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, який поліцейський буде застосовувати. Однак, поліцейський її прохання проігнорував і у грубій формі відповів, що він не зобов`язаний кожному водію надавати документи на пристрій «Драгер».

Захисник зазначає, що тільки після цього ОСОБА_1 повідомила поліцейському, що відмовляється проходити обстеження на стан сп`яніння із застосуванням засобів вимірювальної техніки, який має сумнівне походження та на який відсутні відповідні документи. Тому, на переконання апелянта, відмова ОСОБА_1 від проходження обстеження за таких обставин була правомірною.

Апелянт вказує на те, що поліцейський має право вимагати пройти обстеження у водія на стан алкогольного сп`яніння у випадку, коли водій керував транспортним засобом і був зупинений поліцейським. Однак у даному випадку ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом і не була зупинена поліцейськими під час керування автомобілем. На момент пропозиції пройти обстеження ОСОБА_1 знаходилася біля автомобіля і розмовляла по телефону, при цьому навіть якщо би вона дійсно перебувала у стані алкогольного сп`яніння, то у даному випадку це не є адміністративним правопорушенням.

Окрім того захисник вказує на те, що поліцейський має право застосовувати технічні засоби для перевірки на стан алкогольного сп`яніння, які пройшли відповідну процедуру реєстрації, повірки, калібрування та іншого технічного нагляду та контролю. Однак, коли ОСОБА_1 погодилася пройти обстеження із застосуванням газоаналізатора, про який у своєму протоколі згадує поліцейський, та попросила надати для ознайомлення відповідні документи щодо технічної та правової належності спеціального засобу (газоаналізатора), то поліцейський у категоричній формі відмовився надати такі документи, а тому, на переконання апелянта, на таку неправомірну відмову поліцейського, ОСОБА_1 правомірно відмовилася проходити обстеження із застосуванням газоаналізатора, який не відповідає технічним вимогам, оскільки у поліцейського були відсутні дозвіл до застосування згаданого ним газоаналізатора від МОЗ та Держспоживстандарта, відсутній сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Також апелянт вказує на те, що при відмові від проходження обстеження на стан сп`яніння на місці із застосуванням вимірювального засобу або у разі незгоди із результатами, поліцейський зобов`язаний вручити водієві відповідне направлення на огляд до медичного закладу (додаток № 1) до Інструкції. При цьому п. 9 Розділу II Інструкції визначено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду осіб у закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку такої особи до медичного закладу, проте, поліцейський проігнорував зазначені вимоги Інструкції, відповідне направлення ОСОБА_1 не було оформлене та вручене, при цьому поліцейський не вживав заходів щодо доставки ОСОБА_1 до Макарівської ЦРЛ, а просто обмежився запитанням чи буде вона проходити обстеження за допомогою «Драгера».

Захисник зазначає, що не зважаючи на те, що до матеріалів протоколу доданий заповнений бланк направлення до Макарівської ЦРЛ, однак дане направлення ОСОБА_1 не оголошувалося та не вручалося. При цьому апелянт звертає увагу суду на те, що у вказаному бланку направлення відсутні будь-які відмітки про те, що ОСОБА_1 відмовилася його отримувати, окрім того дане направлення не містить інформації - хто його виписав та навіть відсутній підпис інспектора, який нібито «видав» це направлення.

Також апелянт зазначає, що як доказ вини ОСОБА_1 у адміністративному правопорушенні до протоколу поліцейським додано відеозапис із нагрудної камери, однак, на переконання захисника, наданий суду «шматок» відеозапису не може бути належним доказом.

Захисник стверджує, що поліцейський зобов`язаний був увімкнути нагрудну відеокамеру для фіксації всієї події з того моменту, коли він підійшов і звернувся до ОСОБА_1 про надання документів для перевірки і не вимикати до закінчення процесу спілкування зі нею. У такому випадку було б зафіксовано весь процес спілкування та процедура вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння, а у даному випадку поліцейський «зафільмував» тільки короткий епізод, вихвативши його із контексту всього, що відбувалося.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та захисника Живаги О.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, допитавши інспектор патрульної поліції - ОСОБА_4, свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи в повному обсязі, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Розглядаючи справи про адміністративне правопорушення, суддя, як це визначено у ст. 245 КУпАП, повинен всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати всі обставини справи на основі належно досліджених та оцінених в судовому засіданні доказів та вирішити справу в точній відповідності з законом.

Водночас, згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.

Так, положеннями статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок).

За положеннями ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп`яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Зазначені вимоги закону знайшли своє відображення і в п. 7 розділу 1 Інструкції, в якому визначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП. При цьому в п. 6 Порядку вказано, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я; водночас у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п. 8 Порядку).

Частиною 5 статті 266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 встановлено, що суддя місцевого суду при розгляді справи дотримання поліцейським зазначених вимог закону та підзаконних нормативних актів під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не перевірив, а його висновки в постанові про доведеність вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам провадження.

Як убачається з матеріалів справи, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, суддя місцевого суду формально послався в постанові на протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідків, проте належної оцінки усім доказам не надав і залишив поза увагою питання щодо дотримання поліцейським при складанні протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 вимог ст. 266 КУпАП, не дивлячись на те, що згідно з положеннями ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №199472 від 06 вересня 2019 року (а.с. 1) ОСОБА_1 06.09.2019 року о 01 год. 40 хв., по вул. Шевченка, 29 в с.м.т. Макарів Київської області, керувала автомобілем Hyundai Tucson державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, ОСОБА_1 відмовилася в присутності двох свідків, чим порушила вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Але, в протоколі відсутні дані про те, які саме види огляду на стан алкогольного сп`яніння пропонувалися водію (на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу чи в закладі охорони здоров`я, або після відмови від огляду на місці зупинки транспортного засобу в закладі охорони здоров`я), отже доводи апелянта про те, що за своїм змістом протокол не в повному обсязі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і суддя місцевого суду в даному випадку повинен був більш ретельно перевірити фактичні обставини правопорушення, заслуговують на увагу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що 06.09.2019 року приблизно о 01 год. 40 хв. вона перебувала у смт. Макарів по вул. Шевченка, 29 у своїх знайомих, яких привезла додому за їх місцем проживання. Коли вона стояла поруч із автомобілем і розмовляла по телефону, по зустрічній смузі руху проїхав автомобіль патрульної поліції, які порівнявшись зі нею та зупинилися. Один із патрульних вийшов із автомобіля підійшов до неї та запитав чому у такий нічний час вона знаходитися на дорозі, на що вона відповіла, що його ці обставини не обходять і вона не зобов`язана з даного приводу надавати якісь пояснення. Після цього поліцейський у грубій формі став вимагати щоб вонапред`явила йому документи на автомобіль та посвідчення водія, на що вона пояснила поліцейському, що вона не рухалася на автомобілі, ніяких порушень Правил дорожнього руху не здійснювала, тому у них немає підстав вимагати від неї пред`явлення документів. Однак після цього поліцейський почав її «лякати», що за невиконання його вимоги стосовно неї буде складений протокол про непокору працівникові поліції, будуть застосовані кайданки, а автомобіль буде доставлено на штрафний майданчик, а тому,не маючи бажання потрапити у таку неординарну ситуацію вона погодилася надати документи. Коли вона передала працівникові поліції свідоцтво про реєстрацію автомобіля та посвідчення водія, останній все прочитав та перевірив, а потім сказав їй, що він підозрює нібито вона перебуває у стані алкогольного сп`яніння та став вимагати щоб вона пройшла обстеження на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням приладу «Драгер». На такі заяви поліцейського вона повідомила, що ніяких спиртних напоїв не вживала, при цьому самої його підозри не достатньо для такої вимоги, оскільки ніяких ознак алкогольного сп`яніння у неї немає, однак не зважаючи на її пояснення, поліцейський знову почав її «лякати», що заберуть автомобіль на штрафний майданчик. З огляду на таку поведінку інспектора поліції, вона погодилася пройти обстеження на стан сп`яніння, але за умови, що поліцейський їй надасть для ознайомлення та пересвідчення у відповідності спеціального технічного пристрою «Драгер», сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, який поліцейський буде застосовувати. Однак, поліцейський її прохання проігнорував і у грубій формі відповів, що він не зобов`язаний кожному водію надавати документи на пристрій «Драгер». Після цього вона повідомила поліцейському, що відмовляється проходити обстеження на стан сп`яніння із застосуванням засобів вимірювальної техніки, який має сумнівне походження та на який відсутні відповідні документи. ОСОБА_1 зазначила, що після її відмови від проходження огляду на стан сп?яніння на місці зупинки, працівники поліції не пропонували їй пройти такий огляд у медичному закладі.

Під час апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції намагався переглянути відеозапис із нагрудних камер поліцейських, однак долучений до протоколу як доказ компакт-диск з відеозаписами містить пошкодження, що унеможливлює встановити та дослідити його зміст, оскільки відеозапис переривається на моменті, коли працівники поліції стоячи біля автомобіля ОСОБА_1 просять її представитись. А тому такий доказ є неналежним та не підтверджує винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому їй адміністративному правопорушенні.

З метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, Київським апеляційним судом до Управління патрульної поліції м. Києва було направлено запит про надання відеозапису з нагрудної камери інспектора поліції ОСОБА_4, яким 06.09.2019 року було складено протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

У відповідь на запит 01.06.2020 року до Київського апеляційного суду надійшов лист Вих. №3106/41/40/3/02-2020 від 01.06.2020 року за підписом заступника командира Батальйону патрульної поліції в с. Чайки УПП у Київській області, в якому останній повідомив про відсутність відеозапису події, яка мала місце 06.09.2019 року за участю ОСОБА_1 , оскільки строк зберігання відеозаписів з портативних відеореєстраторів становить 30 діб.

До протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції на підтвердження винуватості ОСОБА_1 долучені письмові пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були відібрані працівниками поліції на місці оформлення адмінматеріалів щодо ОСОБА_1 , разом з тим, такі пояснення суд апеляційної інстанції визнає неналежним доказом, оскільки вони не узгоджуються з даними, що містяться протоколі про адміністративне правопорушення. Так, у вказаних поясненнях зазначено, що ОСОБА_1 погодилася пройти огляд на стан сп?яніння за допомогою приладу «Драгер», разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено за порушення п. 2.5 ПДР України, а саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Більш того, такі пояснення свідків суперечать поясненням цих же свідків, допитаних за клопотанням захисника в суді апеляційної інстанції.

Так, свідок ОСОБА_2 пояснив, що 06.09.2019 року приблизно о 01 год. 40 хв. він був запрошений працівниками в якості свідка під час проходження водієм огляду на стан сп?яніння. Як водій знає, що пропозиція працівників поліції щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння має містити два моменти: пропозиції водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у лікаря нарколога. На скільки він пам`ятає, в його присутності ОСОБА_1 відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», так і у медичному закладі.

Свідок ОСОБА_3 зазначив, що він також 06.09.2019 року приблизно о 01 год. 40 хв. був запрошений працівниками поліції в якості свідка під час проходження водієм огляду на стан сп?яніння. В його присутності ОСОБА_1 працівниками поліції було запропоновано пройти на місці зупинки огляд на стан алкогольного сп?яніння за допомогою приладу «Драгер», на що вона відмовилась, оскільки працівники поліції їй не надали сертифікат на вказаний засіб. Проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у лікаря-нарколога працівники поліції їй не пропонували.

Наведені пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , надані під час апеляційного розгляду містять суперечності, зокрема, щодо запропонованої ОСОБА_1 працівниками поліції процедури проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому також не можуть бути належними доказами винуватості ОСОБА_1 в інкримінованому їй адміністративному правопорушенні.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду в суді апеляційної інстанції було допитано інспектора поліції ОСОБА_4 , яким було складено протокол про адміністративне правопорушення, який пояснив, 06.09.2019 року приблизно о 01 год. 40 хв. під час патрулювання у складі екіпажу, ними було зупинено автомобіль «Hyundai Tucson» д.н.з. НОМЕР_1 , який підпадав під орієнтування. Під час спілкування з водієм, у останньої було виявлено ознаки алкогольного сп?яніння. В присутності двох свідків водієві було запропоновано пройти огляд на стан сп?яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», проте ОСОБА_1 відмовилася під проходження такого огляду, до медичного закладу, для проходження огляду їй не пропонували їхати. І лише на неодноразові уточнюючі питання як захисника, так і суду інспектор поліції зазначив, що ОСОБА_1 відмовилася від проходження огляду як за допомогою приладу «Драгер», так і у лікаря-нарколога.

Вказані пояснення інспектора поліції є непослідовними та суперечливими, в зв`язку з чим викликають у суду обґрунтований сумнів в їх об`єктивності, а тому не можуть бути покладені в основу рішення суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, наявними у справі та дослідженими під час апеляційного розгляду як письмовими доказами, так і поясненнями свідків не підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а тому пояснення останньої про те, що вона не керувала автомобілем, тобто, не була водієм, а тому не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишились не спростованими.

В силу ч. 2 статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що працівниками поліції не дотримані вимоги закону при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що ставить під сумнів вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що наявною сукупністю доказів у справі не доведена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга адвоката Живаги О.В., подана в інтересах ОСОБА_1 підлягає до задоволення, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката Живаги О.В. - задовольнити.

Постанову Макарівського районного суду Київської області від 02 жовтня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал