ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження: 33/821/340/20Головуючий по 1 інстанції Прилуцький В.О.
Справа № 703/1013/20 Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАПДоповідач в апеляційній інстанції Соломка І.А.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2020 р. м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Соломка І.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення №703/1013/20 відносно ОСОБА_1 , що надійшли з Смілянського міськрайонного суду Черкаської області за апеляційною скаргою захисника Левченко М.Д. ,-

в с т а н о в и л а:

Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 травня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, постановлено стягнути судовий збір на користь держави в сумі 420,40 грн.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 24 березня 2020 року о 21 год. 00 хв. в м.Сміла по вул.Б.Хмельницького керував автомобілем «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах з ротової порожнини, нестійка хода), від проходження медичного огляду в установленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою місцевого суду, захисник Левченко М.Д. подала апеляційну скаргу в якій просила її скасувати, а провадження по справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що місцевим судом порушено право на захист, оскільки розглянуто справу без участі ОСОБА_1 . Вказує, що показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть бути належним доказом у справі, оскільки між нами та ОСОБА_1 виник конфлікт, а тому показання свідків є упередженими. Крім того, вказані особи не були свідками відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Також апелянт зазначає, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а за кермом перебувала його дружина ОСОБА_4 , яка побоюючись застосування відносно її чоловіка фізичної сили, під тиском працівників поліції в своїх письмових поясненнях вказувала, що за кермом автомобіля перебував її чоловік.

Заслухавши думку ОСОБА_1 та його захисника Левченко М.Д., які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовільнити, перевіривши матеріали справи, які надійшли з місцевого суду і, обміркувавши над доводами апеляційної скарги, вважаю, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги при розгляді даної справи судом першої інстанції виконані.

Висновок місцевого суду про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку.

Обґрунтування невинуватості у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, які містяться в апеляційній скарзі захисника Левченко М.Д.,є безпідставними та спростовуються наявними по справі доказами, зокрема:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 397596 від 24.03.2020, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, з якого вбачається, що ОСОБА_1 24 березня 2020 року о 21 год. 00 хв. в м.Сміла по вул.Б.Хмельницького керував автомобілем «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах з ротової порожнини, нестійка хода), від проходження медичного огляду в установленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, (а.с. 2);

- письмовими показаннями свідка ОСОБА_4 , згідно яких остання вказувала, що 24.03.2020 за кермом автомобіля Skoda Fabia вона не перебувала, оскільки даним автомобілем керував її чоловік ОСОБА_1 , який в її присутності та присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 3);

- письмовими показаннями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вони давали працівникам поліції про те, що автомобіль Skoda Fabia виїхав на зустрічна смугу руху, чим створив перешкоду їх автомобілю Mercedes Vito, у зв`язку з чим вони його наздогнали, зупинили, та виявили за кермом особу чоловічої статі, який перебував з ознаками алкогольного сп`яніння, поводив себе неадекватно та ледве стояв на ногах, у зв`язку з чим вони викликали працівників поліції (а.с. 4-5).

Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку, а тому доводи апелянта про їх недопустимість є неприйнятними.

Апеляційним судом встановлено відсутність порушень вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 р. за № 1413/27858, «Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованої в МЮ України 10.11.2015 № 1408/27853, та вимог КУпАП при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом не узгоджуючись з письмовими показаннями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому є безпідставними.

Апеляційним судом не встановлено жодних об`єктивних обставин, які б свідчили про упередженість показань свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому посилання апелянта на недопустимість їх в якості доказів у справі є необґрунтованими та нічим не підтвердженні.

Під час апеляційного розгляду було допитано свідка ОСОБА_4 , яка стверджувала, що автомобілем Skoda Fabia керувала вона, і її було зупинено невідомими особами, які почали кричати, погрожувати та звинувачувати в порушенні ПДР. Коли приїхали працівники поліції, то вона давала їм неправдиві покази, оскільки останні погрожували забрати автомобіль на штрафмайданчик та вилучити посвідчення водія.

Однак, апеляційний суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_4 дружини ОСОБА_1 , оскільки вони різняться від її первинних письмових показів, та на їх підтвердження не надано належних та допустимих доказів, крім того вони спростовуються показами свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . До правоохоронних органів щодо неправомірних дій працівників поліції також ніхто не звертався.

Вважаю, що судом апеляційної інстанції поновлено права ОСОБА_1 на захист, оскільки під час апеляційного розгляду він особисто приймав участь разом з своїм захисником ОСОБА_5 , апеляційним судом було проведено дослідження доказів по справі, а тому постанова місцевого суду з підстав, що ОСОБА_1 не брав участі у розгляді справи судом першої інстанції, не може бути скасована, оскільки його відсутність в суді першої інстанції не вплинула на правильність прийнятого місцевим судом рішення по суті щодо нього.

З огляду на викладене, вважаю, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно. Вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч.1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані вірно. Тому твердження апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є безпідставним.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, відповідає положенням ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, а тому звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

З врахуванням вищевикладеного, вважаю, що постанову місцевого суду слід змінити, виключивши з її мотивувальної та резолютивної частини посилання суду на стягнення з ОСОБА_1 судового збору в сумі 420,40 грн., а в решті - постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 травня 2020 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Левченко М.Д. задовольнити частково.

Постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини постанови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 травня 2020 року посилання суду на стягнення з ОСОБА_1 судового збору в сумі 420,40 грн..

В решті постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Соломка