П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2020 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Яковлєв Д.В., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого, за ч.1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 330595, 19.08.2020, о 16:32 год., в м. Рівне, на вул. Кн. Володимира, 9а, ОСОБА_1 , в порушення п.2.5 Правил дорожнього руху, керуючи транспортним засобом Renault Laguna, номерний знак НОМЕР_1 , перебував з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду у медичному закладі з метою встановлення наркотичного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Під час розгляду ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за вищевказаних обставин не визнав. Зазначив, що в стані наркотичного сп`яніння не перебував, що підтверджується результатом дослідження КП «РОЦПЗН» РОР від 19.08.2020. На вимогу працівників поліції останній пройшов самостійно огляд на стан наркотичного сп`яніння, що відповідає п.2.5 Правил дорожнього руху. Просив провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд приходить до наступного висновку.

Об`єктивна сторона правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, є зокрема керування транспортними засобами особами в стані алкогольного/наркотичного сп`яніння, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Отже, при наявності у особи яка керувала транспортним засобом ознак алкогольного/наркотичного сп`яніння, як і відмова такої особи від проходження медичного огляду на стан сп`яніння є підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України та п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №7 "Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина" обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, які повинні визнаватися недопустимими.

Частина 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

А згідно рішення у справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З дослідженого в судовому засіданні висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій КП «РОЦПЗН» РОР від 19.08.2020 року за № 832, лікарем встановлено, що в стані сп`яніння ОСОБА_1 не перебував.

Також, згідно копії Акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій КП «РОЦПЗН» РОР від 19.08.2020 року за № 832, в результаті проведення лабораторних тестів в сечі наркотичних речовин не виявлено, етанол сечі 0,00%. Заключний діагноз ОСОБА_1 тверезий.

Виходячи з правил ст. 266 КУпАП та за вищевказаних обставин, дії ОСОБА_1 не утворюють склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмови від проходження у встановленому порядку огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння, оскільки відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, останній на вимогу поліцейського пройшов самостійно огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі, а відтак провадження в справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Слід зауважити, що за вимогами ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (далі за текстом стан сп`яніння), підлягають, зокрема відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами.

Тобто в разі встановлення поліцейським підозри, що водій перебуває у стані алкогольного/наркотичного сп`яніння, у поліцейського виникає імперативний обов`язок відсторонити вказаного водія від керування, в іншому випадку можливо ставити під сумнів саму «підозру у сп`янінні».

З матеріалів справи слідує, що працівниками поліції у ОСОБА_1 відібрано зобов`язання про відсторонення від керування транспортним засобом, проте доказів, того, що керування цим транспортним засобом було надано уповноваженій особі, яка має посвідчення водія та допущена до керування що передбачено ч.7 ст. 266 КУпАП в матеріалах справи не має.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 130, п. 1 ст. 247, ст. ст. 251, 283, 284, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом десяти днів.

Суддя Рівненського міського суду Д.В. Яковлєв