33/804/114/20
264/176/20

Категорія: ст. 130 КУпАП Головуючий 1 інстанції: Литвиненко Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Преснякова А.А., розглянула апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.02.2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП, та

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені суддею І інстанції обставини

Суд у постанові визнав встановленим, що ОСОБА_1 , перебуваючи з 27.06.2018 року по 22.08.2019 року на посаді молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор», будучи відповідно до підпункт «д» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія цього закону, в порушення п.1 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно, а саме 23.08.2019 року о 14.29год., тобто після дня звільнення з місця роботи, без поважних причин, подала декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування «перед звільненням».

Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.02.2020 року ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 статті 172-6 КУпАП і на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення як незаконне і необґрунтоване, закрити провадження у цій справі, також в апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, оскільки 07.02.2020 року їй не надали копію цієї постанови, яку вона отримала лише 13.02.2020 року під підпис у суді, своєчасно не змогла подати апеляційну скаргу, тому що знаходилась з 14.02.2020 року по 20.02.2020 року у Центрі первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Маріуполя, що вбачається з долученої нею до апеляційної скарги медичної довідки.

Мотиви суду

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала за таких підстав.

Чинні норми КУпАП стосовно права на оскарження постанови місцевого суду у справі про адміністративні правопорушення забезпечують за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, законну мету і не порушують саму сутність цього права.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Мельник проти України", норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З протоколу № 8 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, який складений 11.01.2020 року щодо порушення вимог абз. 1 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» вбачається, що ОСОБА_1 11.01.2020 року була ознайомлена з правами, їй були роз`яснені ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст.268 КУпАП, цей протокол остання підписала власноручно і отримала другий примірник протоколу (а/с 5-10).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 07.02.2020 року була присутня у судовому засіданні при розгляді справи про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП, свою провину визнала у повному обсязі, обставини, викладені у протоколі, підтвердила (а/с 48-49), окрім того, до цієї справи долучені пояснення ОСОБА_1 від 07.02.2020 року, в яких зазначено, що остання повністю визнає вину у скоєному, просить суворо не наказувати (а/с 47).

З долучених до матеріалів справи квитанцій вбачається, що ОСОБА_1 саме 07.02.2020 року сплатила адміністративний штраф у сумі 850грн. і судовий збір у сумі 420,40грн. відповідно до квитанцій № 25227605 та № 25227704 (а/с 50, 51).

З вищезазначеного вбачається, що ОСОБА_1 була присутня 07.02.2020 року при розгляді справи про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, стосовно неї, сплатила у цей же день штраф у сумі 850грн., якому піддана на підставі оскаржуваної постанови суду першої інстанції від 07.02.2020 року, не була обмежена у конституційних правах, тож ОСОБА_1 мала об`єктивну можливість у визначений ст. 294 КУпАП строк подати апеляційну скаргу на прийняте судове рішення.

Дана позиція повністю відповідає усталеній практиці ЄСПЛ, яку відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

На підставі ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу, в разі пропуску зазначеного строку з поважних причин.

Крім того, КУпАП встановлено, що строк на оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення відраховується не з моменту отримання копії оскаржуваного судового рішення, а з моменту його винесення.

За правовим змістом зазначених норм, строк на оскарження постанови суду першої інстанції може бути поновлений апелянту тільки виключно у разі, коли він пропущений з поважних причин, які об`єктивно позбавляли останнього реалізувати своє законне право на оскарження судового рішення.

На обґрунтування поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 посилається на те, що вона лише 13.02.2020 року отримала копію оскаржуваної постанови, не змогла своєчасно подати апеляційну скаргу, тому що знаходилась з 14.02.2020 року по 20.02.2020 року у Центрі первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Маріуполя, про що надала довідку.

Між тим, з доданої до апеляційної скарги ОСОБА_2 довідки Центру первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Маріуполя від 20.02.2020 року, вбачається, що остання з 14.02.2020 року по теперішній час знаходиться на амбулаторному лікуванні зі своєю дитиною (а/с 57), що однак не перешкодило їй під час знаходження на амбулаторному лікуванні зі своєю дитиною 21.02.2020 року подати апеляційну скаргу.

З огляду на наведене, не можна визнати поважними причинами пропуск строку оскарження постанови суду від 07 лютого 2020 року, оскільки строк подачі апеляційної скарги на вказану постанову по 17 лютого 2020 року включно, тож ОСОБА_1 мала можливість у визначені законом строки подати апеляційну скаргу.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами та з урахуванням положень ч. 2 ст. 294 КУпАП, відповідно до яких, початок відліку перебігу строку на апеляційне оскарження судового рішення у справі про адміністративне правопорушення розпочинається саме з моменту його винесення, а також практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, апеляційна скарга ОСОБА_1 подана з пропуском встановленого законом строку на оскарження, оскільки остання була присутня в судовому засіданні 07.02.2020 року при розгляді справи про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, стосовно неї, 07.02.2020 року сплатила штраф у сумі 850грн. у цій справі, апеляційну скаргу подала до суду першої інстанції 21.02.2020 року, тобто з порушенням строку на апеляційне оскарження судового рішення, в апеляційній скарзі не наведено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Таким чином, ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.02.2020 року повинно бути відмовлено, апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Враховуючи викладене та керуючись вимогами ст.ст. 289, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити ОСОБА_1 в поновлені строку на подачу апеляційної скарги на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 лютого 2020 року, якою ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 172-6 КУпАП і на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Апеляційну скаргу на постанову судді Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_1 повернути апелянту.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: