Справа № 346/5069/19
Провадження № 33/4808/89/20
Категорія ст. 130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисників адвокатів Остяка В.В. та Проворова І.В.,

розглянувши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 січня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 12.10.2019 року о 02:48 год. в м. Коломия, на пл. Привокзальній, Івано-Франківської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Сhevrolet Captiva», без номерного знаку, в стані алкогольного сп`яніння.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді винесена з порушенням права учасників процесу на справедливий, неупереджений розгляд справи з метою захисту прав, свобод та інтересів особи і підлягає скасуванню.

Зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, внаслідок чого прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Звертає увагу на те, що при розгляді справи судом першої інстанції були порушені вимоги ст. 268 КУпАП, оскільки розгляд справи відбувся без його участі, незважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що він належним чином був повідомлений про розгляд справи.

Вказує, що він не міг з`явитись в судове засідання у зв`язку з тим, що з 03 січня 2020 року по 30 січня 2020 року перебував за межами країни.

Звертає увагу на наявність певних суперечностей щодо часу проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення та пояснень свідків.

Просить постанову суду скасувати, закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи ОСОБА_1 та його захисників адвокатів Остяка В.В. та Проворова І.В., які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду і закрити провадження по справі, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбаченого за їх вчинення стягнень, вважає, що, особа яка обвинувачується у вчиненні, вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю ОСОБА_1 , оскільки останній повторно не з`явився до суду, однак про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про одержання ним судових повісток, причин своїх неявок він суду не повідомив та не звернувся із заявою про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи відносно ОСОБА_1 судом призначався на 13.11.2019 року. ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи, про що свідчить розписка про вручення поштового повідомлення (а.с.16)

13.11.2019 року ОСОБА_1 було подано заяву (а.с.17) про перенесення розгляду справи у зв`язку з його бажанням укласти договір із захисником у зв`язку з чим розгляд справи було перенесено на 03.12.2019р.

Однак, в наступне судове засідання ОСОБА_1 не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, у зв`язку з чим суд, з метою забезпечення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на участь у судовому засіданні, відклав розгляд справи на 20.12.2019 р.

Однак, в судове засідання призначене на 20.12.2019 року ОСОБА_1 знову не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, у зв`язку з чим суд знову відклав розгляд справи та призначив її до розгляду на 09.01.2020 р.

Рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки в судове засідання, яке призначене на 09.01.2020 р. ОСОБА_1 отримав 25.12.2019 року ( а.с.26). Однак, в судове засідання суду першої інстанції, яке було призначене на 09.01.2020р. ОСОБА_1 не з`явився, не повідомив про причини своєї неявки та не заявив обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи. За наявності вказаних обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Зі змісту апеляційної скарги та клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду вбачається, що він не з`явився до суду у зв`язку з тим, що в період з 03.01.2020 року по 30.01.2020 року знаходився за межами країни.

Приймаючи до уваги, вищевказані обставини, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження рішення суду, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21.02.2020 року було поновлено строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не надані суду дані, які свідчать про необхідність та поважність причин, якими він керувався приймаючи рішення про виїзд за межі країни.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в своєму рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Апеляційний суд вважає, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Разом з тим, вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 зловживаючи своїми процесуальними правами, неодноразово не з`являвся в судове засідання суду першої інстанції, намагався затягнути розгляд справи з метою перешкоджання ухваленню несприятливого для себе судового рішення, використовуючи надані процесуальні права всупереч інтересам забезпечення справедливого та неупередженого правосуддя у розумний строк.

За своїм значенням принцип диспозитивності не є абсолютним, тому він не може служити виправданням безпідставного здійснення процесуальних прав, не пов`язаних з метою реального захисту своїх інтересів у встановленому законом порядку.

Вказані дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права, однак по суті були спрямовані на деструктивність судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Зі змісту доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення зазначені суперечливі данні щодо часу його перебування в медичному закладі.

Однак, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 істотно змінив доводи своєї апеляційної скарги та показав, що транспортний засіб марки «Сhevrolet Captiva», належить йому на праві власності. 12.10.2019 року він поїхав до свого знайомого ОСОБА_2 для того, щоб полагодити ходову частину вищевказаного автомобіля. Вказує, що закінчили ремонт дуже пізно, після чого вирішили поїхати на вокзал попити каву. Вказує, що транспортним засобом він не керував, оскільки знаходився у стані алкогольного сп`яніння у зв`язку з тим, що у гаражі вживав спиртні напої. Однак, у зв`язку з тим, що в автомобілі постійно загоралась та гасла лампочка на панелі приладів, то він сів за кермо транспортного засобу, щоб пересвідчитись в цьому. В цей час до нього звернулись працівники поліції, яким він надав документи на транспортний засіб, оскільки саме він є власником автомобіля. Вказує, що він дійсно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу та висловив бажання поїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Вказує, що повністю погоджується з медичним висновком, яким встановлено що він знаходився у стані алкогольного сп`яніння, оскільки він дійсно вживав алкогольні напої.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 спочатку стверджував, що неодноразово повідомляв поліцейським про те, що він не керував транспортним засобом, а після перегляду відеозапису з нагрудних відео реєстраторів працівників поліції став стверджувати, що не повідомляв поліцейським про те, що транспортним засобом керував ОСОБА_2 , оскільки не хотів його підводити та вважав, що самостійно розбереться у вказаній ситуації.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 та його захисників адвокатів Остяка В.В. та ОСОБА_3 .В. про те, що він не керував транспортним засобом і не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки вказані доводи спростовуються сукупністю доказів досліджених судом.

При вирішенні цього питання суд приймає до уваги, що вищевказані доводи вперше наведені ОСОБА_1 тільки під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, після спливу майже п`яти місяців з моменту вчинення правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, в суді першої інстанції та в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 не вказував на те, що він не керував транспортним засобом, що свідчить про непослідовність його позиції, викликає недовіру до його доводів та вказує на їх неправдивість.

Зокрема, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що під час його складання ОСОБА_1 фактично відмовився від дачі пояснень на підставі ст.63 Конституції України.

Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте, заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення, не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Враховуючи характер обставин, за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення, приймаючи до уваги процесуальну поведінку ОСОБА_1 протягом розгляду справи, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Апеляційний суд приймає до уваги, що під час апеляційного розгляду особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не надано доказів, які свідчать про неправильність висновків суду першої інстанції стосовно того, що він керував транспортним засобом.

Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 саме як водій транспортного засобу погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, хоча мав потенційну можливість відмовитись від проходження такого огляду, належним чином обґрунтувавши свою відмову тим, що не є водієм транспортного засобу.

Апеляційний суд також приймає до уваги наявність в матеріалах справи про адміністративне правопорушення копії постанови серії БАА №604467 про притягнення ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП. У вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, в якому були відсутні передній та задній номерні знаки, не мав при собі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п.2.1 ПДР України. Вказана постанова набула законної сили і не оскаржувалась ОСОБА_1 у встановленому законом порядку.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 апеляційним судом не було встановлено порушень, передбачених ст.266 КУпАП щодо порядку проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №232690 від 12.10.2019 року, складеного уповноваженою особою інспектором Коломийського ВП лейтенантом поліції Глушковим Р.О., 12 жовтня 2019 року о 02 год. 48 хв. ОСОБА_1 в м. Коломия по вул. Привокзальна керував автомобілем Шевролет Каптіва в стані алкогольного сп`яніння. Огляд водія на факт вживання алкоголю та визначення стану сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в присутності свідків в приймальному покої Коломийської ЦРЛ. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 А ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В протоколі вказані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із зазначенням їх місця проживання та їх власноручних підписів.

Працівником поліції у водія ОСОБА_1 було вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл не право керування транспортним засобом, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 працівниками поліції були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та повідомлено, що розгляд справи відбудеться в Коломийському міськрайонному суді.

ОСОБА_1 відмовився від підпису та пояснень в протоколі про адміністративне правопорушення, а транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 було поміщено на майданчик тимчасового утримання м. Коломия.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Зі вищевказаних відеозаписів, які були досліджені апеляційним судом під час розгляду справи, вбачається, що у працівників поліції при спілкуванні із водієм ОСОБА_1 виникли підозри про перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, після чого останньому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер в присутності свідків. ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер, однак на пропозицію працівників поліції пройти відповідний огляд в медичному закладі апелянт погодився. ОСОБА_1 був доставлений в Коломийську ЦРЛ, в якій пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння.

З відеозапису видно, що ОСОБА_1 у відділенні лікарні о 03 год. 24 хв. без жодних зауважень на дії працівників медичного закладу та працівників поліції пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, результат якого показав 1.23 %. Окрім того, ОСОБА_1 здав біологічний матеріал кров для аналізу на встановлення факту вживання спиртних напоїв. ОСОБА_1 був ознайомлений з результатом огляду.

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.10.2019 року № 70 Коломийської ЦРЛ щодо результатів медичного огляду, проведеного лікарем ОСОБА_6 , встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо нього складено о 03 год. 50 хв. 12.10.2019 року, а тому він не міг перебувати в медичному закладі о 03 год. 20 хв. не є слушними, оскільки з відеозапису вбачається, що о 03 год. 24 хв. перебував в медичному закладі та проходив огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Таким чином, відповідно до відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, що долучені до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 12.10.2019 року, не заперечуючи факт керування транспортним засобом, не погодився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер, після чого був доставлений до Коломийської ЦРЛ, де добровільно пройшов відповідний огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що вищевказаний висновок медичного закладу зроблений лікарем Коломийського ЦРЛ в межах наданих повноважень, відповідає вимогам Інструкції, містить необхідні дані, щодо особи, стосовно якої проводився медичний огляд , часу та місця його проведення.

Зокрема, апеляційним судом було встановлено, що ОСОБА_1 був оглянутий лікарем ОСОБА_6 , яким була застосована сукупність різних методів з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, зазначені результати зовнішнього огляду та інші дані, які давали підстави прийти до висновку про перебування особи, стосовно якої проводився огляд у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про обґрунтованість вказаного висновку та можливість його використання в якості допустимого доказу.

Матеріали справи містять акт огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння (а.с.2), відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер.

Відповідно до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с.3) ОСОБА_1 12.10.2019 року о 03 год. 20 хв. був направлений до Коломийської ЦРЛ на підставі ознак сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, не стійка хода, почервоніння обличчя.

До протоколу про адміністративне правопорушення додані письмові пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (а. с. 5-6), в яких зазначено, що 12.10.2019 року біля 02 год 53 хв. їх було запрошено працівниками поліції та запропоновано стати свідками того, що водій ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на визначення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», однак погодився проїхати до медичного закладу Коломийської ЦРЛ для проходження даного огляду. Пояснення свідками підписано власноручно.

Апеляційний суд приймає до уваги обставини за яких було отримано вищевказані пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_5 та враховує, що вказані пояснення підтверджують тільки факт відмови водія від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським із застосуванням спеціального технічного приладу.

Відповідно до рапортів працівників поліції Коломийського ВП ГУНП (а.с.8-9) під час патрулювання старшим сержантом поліції Турчанським П.М. та старшим лейтенантом поліції Глушковим Р.О. було зупинено транспортний засіб без номерних знаків під керуванням ОСОБА_1 , в ході спілкування з водієм та перевірки документів у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, після чого водієві було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, на що останній відмовився. Водій виявив бажання проїхати до медичного закладу для проходження огляду, після чого його було доставлено до Коломийської ЦРЛ, де в присутності свідків він добровільно пройшов медичний огляд, результат якого свідчив про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння. Автомобіль було поміщено на майданчик тимчасового утримання м. Коломия.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявна копія постанови серії БАА №604467 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, з накладенням стягнення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що як судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції не допитувались працівники поліції, які склали матеріали протоколу про адміністративне правопорушення та свідки, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував, що дійсно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного приладу та погодився пройти відповідний огляд в медичному закладі, вказував, що дійсно пройшов такий огляд в Коломийській ЦРЛ та повністю погоджується з правильністю висновку лікаря, яким встановлено, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки дійсно вживав міцні алкогольні напої незадовго до огляду.

Особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисниками адвокатами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не заявлялись клопотання про допит працівників поліції, які склали матеріали протоколу про адміністративне правопорушення та свідків, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення або додаткових свідків у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав і інтересів засобами, передбаченими законом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішання питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Апеляційним судом у повному обсязі досліджені та проаналізовані докази, які містяться в матеріалах справи та були надані особою, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

Відповідно до вимог п.2.9 ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для скасування судового рішення, яким особу обґрунтовано визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення та яка погоджується з правильністю встановлених судом першої інстанції обставин.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер вчиненого правопорушення, особу порушника та обставини, вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_1 в мінімальних межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.01.2020 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв