Справа № 451/766/20 Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З.
Провадження № 33/811/955/20 Доповідач: Гуцал І. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Гуцал І.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Радехівського районного суду Львівської області від 30 червня 2020 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

постановою судді Радехівського районного суду Львівської області від 30 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 420 гривень 40 копійок судового збору.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 19 травня 2020 року о 14 год. 20 хв. в с. Ятрубичі на вул. Зеленій, керував мотоциклом «Мінськ» з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння шкірного покриву, різкий запах алкоголю з рота, невиразна вимова, нестійка хода. Результат тесту із застосуванням приладу «Драгер» 2,42 проміле.

На постанову судді Радехівського районного суду Львівської області від 30 червня 2020 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що постанова судді місцевого суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки така не відповідає фактичним обставинам справи та не ґрунтується на належних, достатніх і допустимих доказах.

Зокрема, ОСОБА_1 вказує, що складений стосовно нього протокол не відповідає встановленим вимогам Закону, оскільки такий складений у присутності лише одного свідка ОСОБА_2 . Крім того, під час складення протоколу працівники поліції не роз`яснили його права та те, що він має право скористатися допомогою адвоката.

Посилається на те, що акт огляду на стан сп`яніння взагалі не складався, йому не було вручено копії такого. Також вказує, що поліцейські не надавали йому ні сертифікату відповідності алкотестера «Драгер», ні свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Більше того, він впевнений, що у працівників поліції, які проводили огляд на стан сп`яніння, відсутні спеціальні звання для проведення такого огляду.

Зазначає, що він не погоджувався з результатами огляду, а тому поліцейські були зобов`язані доставити його до найближчого закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.

Вважає, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснювалась така відеофіксація. Крім того, дане відео починається з моменту, коли поліцейські йдуть вулицею на його подвір`я. Тобто такий не відображає відомостей про вчинене правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови. В той самий час, диспозиція ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність саме за керування транспортним засобом у стані сп`яніння. Вказує, що транспортним засобом не керував, навіть не перебував на ньому.

Крім того, посилається на те, що поліцейський є зацікавленою особою, а тому його рапорт не може вважатися належним доказом у справі.

Вказує, що судом не взято до уваги те, що він є тимчасово безробітним, понад 20 років працював у сільському колгоспі. Вже три роки не працює і займається сільським господарством. З ним проживає п`ятеро онуків, донька перебуває у декретній відпустці, а зять тимчасово не працює. З огляду на наведене, у нього немає можливості сплатити накладений суддею штраф, а позбавлення його права керування транспортними засобами позбавить його ще й можливості займатися сільськогосподарськими роботами, що є чи не єдиним джерелом його заробітку.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду в достатній мірі повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали, з`ясував позицію ОСОБА_1 та дійшов правильного висновку про доведеність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП (у редакції станом на 19 травня 2020 року) передбачає відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху встановлено, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У своїй постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у справі №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Разом з тим, відповідно до п. 1.10 Загальних положень Правил дорожнього руху під «зупинкою» слід розуміти припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

З огляду на наведене, зупинка транспортного засобу є потенційною складовою будь-якого його руху. Більше того, кожній стоянці транспортного засобу передує його рух.

З письмових пояснень ОСОБА_1 , даних на місці вчинення правопорушення, вбачається, що він 19 травня 2020 року приблизно о 14 год. 20 хв., керуючи мотоциклом, повертався з городу додому та в с. Яструбичі в магазині випив пляшку пива. Допивши пиво, сів на мотоцикл і поїхав додому. Неподалік від дому його було зупинено працівниками поліції за водіння без мотошолому. ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер», на що останній погодився. Результат тесту - 2,42 проміле.

З огляду на наведене, суддею апеляційної інстанції не беруться до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, оскільки на місці вчинення правопорушення, а також в суді першої інстанції він стверджував, що керував мотоциклом. При цьому зміну показів у цій частині суддя розцінює як спробу уникнення адміністративної відповідальності за вчинене.

Порядок проходження водіями огляду на виявлення стану сп`яніння встановлено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року за №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735). Відповідно до ч. 1, 6 розділу ІІ зазначеної Інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

При цьому якщо огляд на стан сп`яніння проводиться на місці зупинки транспортного засобу, він проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

З матеріалів справи дійсно вбачаться, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився у присутності одного свідка - ОСОБА_2 , яка у своїх письмових поясненнях зазначає, що вона була запрошена свідком, і була присутня коли ОСОБА_1 , який вказав, що перед тим як сідати за кермо пив пиво, пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер». Результат 2,42 проміле.

Разом з тим, проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння у присутності лише одного свідка не може бути підставою для визнання такого огляду недійсним, оскільки такий огляд проводився у сільській місцевості, де мешкає ОСОБА_1 , а свідком вдалося залучити лише сільського голову ОСОБА_2 .

Крім того, працівниками поліції здійснювалася відеофіксація проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 . З даного запису вбачається, що останньому було працівниками поліції було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою алкотестеру «Драгер», на що останній погодився.

Так, відповідно до вимог п. 6 розділу І Інструкції №1452/735 у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, з наявних матеріалів справи, в тому числі й долученого до них відеозапису, не вбачається, що ОСОБА_1 висловлював незгоду з результатами пройденого огляду та виявив намір пройти такий у закладі охорони здоров`я.

В силу законодавчих вимог, як проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння - на місці зупинки транспортного засобу чи в медичному закладі, - так і відмова від проходження такого, по своїй суті, залежить виключно від вибору особи, яка підлягає огляду. Погодившись пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 обрав один з можливих варіантів перевірки дотримання ним, як водієм, п. 2.9а Правил дорожнього руху. Відтак посилання апелянта на те, що працівники поліції, після висловлення ним незгоди з результатами огляду на стан сп`яніння на місці зупинки мотоцикла, не доставили його до медичного закладу, не знайшло свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що під час проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 була залучена свідок ОСОБА_2 , результати огляду: проба позитивна, 2,42 проміле. Наведене спростовує доводи апелянта про те, що акт огляду працівниками поліції не складався.

При цьому встановити той факт, чи була вручена ОСОБА_1 копія акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не являється можливим.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З огляду на наведене, нормами чинного КУпАП не встановлено вимог до технічних засобів, якими здійснюється фіксація проходження огляду на визначення стану сп`яніння. Більше того, особа, яка проходить такий огляд, також може здійснювати відеофіксацію такої події. Наведене спростовує доводи апелянта в частині того, що долучений працівниками поліції відеозапис не є належним доказом у справі.

Так, відповідно до вимог пунктів 6, 7 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 12 березня 2016 року № 672/5 уповноважена посадова особа зобов`язана ознайомити особу, щодо якої складається протокол про адміністративне правопорушення, з її правами й обов`язками, передбаченими статтею 268 Кодексу, та змістом статті 63 Конституції України, про що робиться відмітка у протоколі. Про обізнаність з вищевказаним особа, щодо якої складається протокол про адміністративне правопорушення, ставить у протоколі свій підпис, а у разі відмови поставити підпис про це робиться відповідний запис у протоколі, який засвідчується підписом уповноваженої посадової особи.

Особа, щодо якої складається протокол про адміністративне правопорушення, має право надати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які вносяться до протоколу і засвідчуються підписом зазначеної особи. Пояснення може додаватись до протоколу окремо, про що робиться запис у протоколі.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №324184 від 19 травня 2020 року, ОСОБА_1 відмовився підписати такий, що зазначено у графі протоколу «підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності». Також у даному протоколі зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

Стосовно порушення права ОСОБА_1 на захист, то слід зазначити, що участь захисника під час складення протоколу про адміністративне правопорушення не є обов`язковою. При цьому, особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 271 КУпАП України, може залучити захисника для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення. Разом з тим, ОСОБА_1 у судах першої та апеляційної інстанції таким правом не скористався.

За таких обставин, апеляційна скарга не містить належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин, доводи апеляційної скарги про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення є безпідставними та не підтверджені належними доказами.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, врахував особу порушника, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, і наклав стягнення з урахуванням положень ст. 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є необхідним і достатнім та відповідає меті адміністративного стягнення.

При цьому суддя апеляційної інстанції не бере до уваги пояснення ОСОБА_1 в частині його складного матеріального становища, оскільки визначена законодавцем санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною, а тому види адміністративного стягнення та розмір штрафу не можуть змінюватись суддями під час розгляду справ даної категорії.

З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, відтак підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

постанову судді Радехівського районного суду Львівської області від 30 червня 2020 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Гуцал І.П.