справа № 415/5476/20
провадження № 3/415/1509/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" вересня 2020 р. місто Лисичанськ

Суддя Лисичанського міського суду Луганської області Старікова М.М., розглянувши матеріали справи, що надійшли від Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Лисичанська, Луганської області, громадянки України, не працюючої, не є особою з інвалідністю, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

В С Т А Н О В И Л А:

09 серпня 2020 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , влаштувала сварку, в ході якої висловлювалась на адресу останнього грубою нецензурною лайкою, внаслідок чого завдала шкоди його психічному здоров`ю.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП визнала, пояснивши, що за адресою: АДРЕСА_2 , вона проживає разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 .

З приводу вчиненого правопорушення, ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що дійсно, 09 серпня 2020 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, вона, знаходилась за адресою свого проживання: АДРЕСА_2 . Між нею та її чоловіком - ОСОБА_3 , виникла сварка на побутовому ґрунті, в ході якої вона стала висловлюватися на адресу останнього нецензурною лайкою, після чого чоловік викликав співробітників поліції, які склали у відношенні неї адміністративний протокол, другий примірник якого вона отримала. У вчиненому щиро розкаялась, свою провину усвідомила, зобов`язалась більш подібного не вчиняти і просила суд суворо її не наказувати, оскільки вона вперше притягується до адміністративної відповідальності, здійснює догляд за чоловіком, який є особою з ІІ групи інвалідністю довічно і на теперішній час повністю втратив зір. На даний час вони з чоловіком примирилися.

Потерпілий ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що за адресою: АДРЕСА_2 , він проживає однією сім`єю з дружиною ОСОБА_1 09 серпня 2020 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, його дружина вчинила з ним сварку, в ході якої висловлювалась на його адресу нецензурною лайкою, з приводу чого він викликав поліцію. В судовому засіданні просив суд суворо не наказувати його дружину - ОСОБА_1 , оскільки остання за ним здійснює догляд, у зв`явку з тим, що він є особою з інвалідністю ІІ групи довічно і на теперішній час повністю втратив зір. На даний час вони з дружиною примирилися.

Суд, вислухавши пояснення правопорушниці ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_3 та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що винність ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, знайшла своє повне підтвердження у суді: крім визнання своєї провини правопорушницею в судовому засіданні, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які відповідно до ст. 251 КУпАП суд визнає належними, допустимими, та які повністю доводять провину ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, за обставин, викладених у протоколі:

- довідкою про результати розгляду звернення гр. ОСОБА_3 , з якої вбачається, що 09.08.2020, ОСОБА_1 , за місцем проживання: АДРЕСА_2 , на ґрунті побутових проблем, вчинила словесну сварку, в ході якої висловлювалася на адресу чоловіка грубою нецензурною лайкою (а.с.2);

- поясненнями ОСОБА_3 , згідно яких, його дружина - ОСОБА_1 , влаштовує сварки, у зв`язку з чим просив до своєї дружина застосувати заходи у вигляді профілактичної бесіди (а.с.4).

Сім`я, згідно з положеннями ст. З Сімейного кодексу України, є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.1 вищезазначеного Закону, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Враховуючі вищенаведене, суд вважає, що дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП органом поліції кваліфіковані правильно, як вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення дій психологічного характеру, внаслідок яких була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого.

Вирішуючи питання про застосування до правопорушниці виду адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суд враховує, що відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень, як самою порушницею, так і іншими особами.

При призначенні стягнення, суд відповідно до ст. 33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушниці, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність: ОСОБА_1 офіційно не працює, не є особою з інвалідністю, вперше притягується до адміністративної відповідальності, свою провину визнала повністю, щиро розкаялась, зобов`язалась більш подібного не вчиняти.

В якості обставин, що згідно зі ст. 34 КУпАП, пом`якшують відповідальність правопорушниці, суд визнає повне визнання своєї провини та щире розкаяння винної.

Обставин, що згідно зі ст. 35 КУпАП, обтяжують відповідальність правопорушниці, суд не вбачає.

Однак, з урахуванням обставин вчиненого правопорушення, оцінивши надані докази у їх сукупності, враховуючи всі обставини справи, які свідчать про малозначність вчиненого правопорушення, приймаючи до уваги думку потерпілого ОСОБА_3 , який примирився з дружиною та просив суворо не наказувати останню, дані про ОСОБА_1 , яка визнала свою провину, щиро розкаялась, крім того, є підстави вважати, що вона не буде допускати подібного надалі, суд вважає заможливим застосувати до останньої ст.22 КУпАП та звільнити її від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Керуючись ст. ст. 22, 33, ч.1 ст.173-2, 221, 284, 285, 289, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і обмежитись усним зауваженням, справу провадженням закрити.

Постанову може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд.

Суддя: М.М. Старікова