Провадження № 33/824/505/2020 Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ст.471 МК України
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., із участю представника Київської митниці Держмитслужби Захарова А.О., захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності - адвоката Тирана О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника Городька П.П. на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2019 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, Житомирська область, місце проживання: АДРЕСА_1 , працюючого на посаді головного спеціаліста Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт», паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий 22.08.2014 року, орган, що видав 8001, персональний номер НОМЕР_2 , -

визнано винуватим у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.471 МК України, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень та конфісковано безпосередні предмети правопорушення - 11400 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 384 гривень 20 копійок.

Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київської митниці ДФС України понесені витрати у справі про порушення митних правил в розмірі 13 гривень 17 копійок.

Відповідно до постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 11.10.2019 р. о 08 год. 55 хв. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю зали «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» громадянин України ОСОБА_1 , який прилетів до України з Таїланду транзитом через Туреччину м. Стамбул, рейсом № 457 літаком а/к «Турецькі авіалінії», своїми діями обрав канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч.5 ст.366 МК України заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, тобто своїми діями засвідчив факти, що мають юридичне значення. «Зелений коридор» призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню. Перетин пасажиром «зеленої лінії», згідно Наказу Міністерства Фінансів України № 671 від 03.08.2018р. «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей на повітряному транспорті», яка позначає початок «зеленого коридору», вказує, що для проходження митного контролю ним обрано «зелений коридор», і декларування здійснюється шляхом вчинення дій. Громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю.

На підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 Митного Кодексу України громадянину України ОСОБА_1 , було задано запитання щодо наявності в нього готівкових коштів, пасажир відповів, що має приблизно 20 000 доларів США. Після цього пасажиру було запропоновано пред`явити всю готівку. В службовому приміщенні митниці (зоні митного контролю) пасажиром було видано готівку в розмірі 22 400 доларів США, яка знаходилась в одному з відділень чорної сумки пасажира (ручна поклажа). Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування. Зі слів громадянина України ОСОБА_1 вся зазначена готівка належить йому особисто. Пасажир обрав проходження митного контролю «зеленим коридором», де передбачено наявність у громадян готівки у сумі, що не перевищує еквівалент 9 999 євро. З виявленої суми громадянину України ОСОБА_1 , було пропущено 11 000 доларів США (еквівалент 9 973 євро станом на 11.10.2019р.) За протоколом про порушення митних правил вилучено 11 400 доларів США. На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажир не надав, до моменту перетину ним «зеленої лінії» для отримання довідкової інформації в інформаційній зоні роз`яснення митних правил та порядку використання двоканальної системи до інспектора митниці не звертався.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 вчинив дії, спрямовані на порушення встановленого МК України порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю. Обравши за формою проходження митного контролю проходження (проїзд) через "зелений коридор» особа, яка притягується до адміністративної відповідальності перемістила через митний кордон України товар, переміщення якого через митний кордон України обмежено нормами МК України та Постанови Правління НБУ №3 від 02.01.2019 року «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей», Постанови Правління НБУ №5 від 02.01.2019 року «Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті».

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, у якій він просить постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2019 року в частині накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді конфіскації вилученої валюти змінити, повернути ОСОБА_1 11400 доларів США, вилучених згідно протоколу про порушення митних правил №0532/12500/19 від 11.10.2019 року. В іншій частині постанову залишити без змін.

Свої вимоги мотивує тим, що постанова суду першої інстанції винесена без всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх фактичних обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване та занадто суворе застосування стягнення, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи та принципам законності і обґрунтованості, якими має керуватися суд. При накладенні стягнення суд першої інстанції не врахував ряд пом`якшуючих обставин, зокрема те, що ОСОБА_1 повністю визнав свою вину, у вчиненні щиро розкаюється, проаналізував і глибоко усвідомив протиправність своїх дій, цілком розуміє необхідність і обов`язковість дотримання митних правил, та те що він раніше до адміністративної відповідальності не притягувався. Судом також не враховано відомості про особу ОСОБА_1 , його майновий стан та склад сім`ї, природу походження вилучених коштів, а саме, те що конфісковані кошти були отримані правопорушником від іншої особи для цілей допомоги в купівлі квартири, і в даному випадку підлягають поверненню, оскільки особа, яка надала конфісковані кошти, вимагає їх поверненню, що тягне за собою надмірний тягар для правопорушника з огляду на його заробітну плату. В своїх письмових поясненнях при складенні протоколу ОСОБА_1 зазначив, що грошові коти мають легальне походження та він ними володіє законно. Натомість представниками митниці вказані обставини не були спростовані. Крім того, апелянт зазначає, що ввезення в Україну іноземної валюти не є незаконним, а обмежена лише сума, яка може бути ввезена без письмового декларування. Дані, які б свідчили про незаконність ввезення валюти в матеріалах справи відсутні.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника Тирана О.В., на підтримку поданої апеляційної скарги, думку представника митниці, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про порушення митних правил та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.471 МК України визнав та щиро розкаявся.

За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про порушення митних правил, судом першої інстанції належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах провадження, зокрема, дані протоколу про порушення митних правил №0532/12500/19 від 11.10.2019 року (а.с.2-6), протоколу опитування у справі про порушення митних правил №0532/12500/19 від 11.10.2019 року (а.с.7-10), службовою запискою працівника митниці (а.с.11-12), копії акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (а.с.13), переліку затриманої валюти (а.с.15-16) та опису предметів по протоколу про ПМП №0532/12500/19 (а.с.14), яким суд першої інстанції дав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винуватим у порушенні митних правил, відповідальність за яке передбачена ст.471 МК України.

На думку суду апеляційної інстанції, є досить суперечливими доводи апеляційної скарги захисника про створення місцевим судом для його підзахисного «надмірного тягаря» в результаті застосування додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої у ОСОБА_1 іноземної валюти, оскільки діючим законодавством України не передбачено можливості звільнення правопорушника від застосування щодо нього додаткового стягнення, у тому числі й конфіскації предметів порушення митних правил.

При цьому, слід зазначити, що кожна держава, з метою захисту своїх інтересів вправі встановлювати певні обмеження прав громадян та вимагати їх виконання в інтересах всього суспільства, а також застосовувати у відповідності до вимог закону санкції за порушення таких обмежень. У даному випадку норм МК України та Постанови Правління НБУ №3 від 02.01.2019 року «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей», Постанови Правління НБУ №5 від 02.01.2019 року «Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті».

Разом із цим, жодним із рішень ЄСПЛ не встановлено прямої заборони на конфіскацію предметів порушення митних правил.

Так, у п.33 рішення ЄСПЛ по справі «Ізмайлов проти Російської Федерації» зазначено, що загальна вимога щодо декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, котра перетинає державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства.

Водночас, ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях наголошує, що держава при конфіскації майна зобов`язана додержуватися, зокрема третього критерію - правомірності позбавлення майна (балансу інтересів), визначеного ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 09.06.2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації»; від 24.03.2005 у справі «Фрізен проти Російської Федерації»; від 15.05.2008 року у справі «Надточій проти України»; від 06.11.2008 року у справі «Ізмайлов проти Російської Федерації»; від 23.09.1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин кожної конкретної справи, а тому повинен бути встановлений щодо кожного конкретного суб`єкта у кожній справі на підставі безпосередньо з`ясованих обставин і фактів.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи, надав належної оцінки поясненням ОСОБА_1 та доказам, які були надані ним, зокрема тому факту, що як і сам ОСОБА_1 , так і його захисник неодноразово змінювали позицію щодо походження коштів та мети їх переміщення.

Також, на думку суду апеляційної інстанції, міськрайонний суд обґрунтовано відкинув, як доказ джерела походження вилученої валюти лист ОСОБА_5 від 20.10.2019 року, посилаючись на те, що він не містить ознак договору чи іншого правочину з відповідними підписами ОСОБА_1 та ОСОБА_6 про фактичне отримання грошей, він складений в односторонньому порядку та після виявлення грошових коштів і початку судового розгляду.

Із урахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції щодо конфіскації вилученої у ОСОБА_1 іноземної валюти в сумі, що перевищує встановлений гранично допустимий розмір до вивозу з території України та ввезення в Україну без письмового декларування, є законним та обґрунтованим.

Відтак, будь-яких доказів на підтвердження фактів наявності «індивідуального і надмірного тягаря» у ОСОБА_1 при конфіскації вилучених у нього коштів суду апеляційної інстанції надано не було.

Суд першої інстанції під час розгляду справи про порушення ОСОБА_1 митних правил своєчасно, всебічно, повно та об`єктивно з`ясував всі обставини, які мають значення для правильного її вирішення, при цьому, заслухав думку осіб, які брали участь у справі та дослідив матеріали справи, а тому посилання апелянта на недостатнє з`ясування судом всіх обставин є неспроможними.

У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону міськрайонним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.471 МК України та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з конфіскацією вилученого майна були дотримані у повній мірі.

Із огляду на вказане, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, ст.ст.462, 487 МК України апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2019 року відносно ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду В.О. Габрієль