Справа № 408/7131/19-п
Провадження № 33/810/19/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року м. Сєвєродонець

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду Тополюк Є.В., при секретарі Василович Г.Ю. за участю Бондаренка С.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Луганського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Біловодського районного суду Луганської області від 28 січня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, працюючого головою ФГ «Босс», визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, строком на 10 місяців, -

ВСТАНОВИЛА:

У оскаржуваній постанові суду першої інстанції зазначено, що 31 жовтня 2019 року, приблизно о 18 годині 57 хвилин, ОСОБА_1 в смт. Біловодськ Луганської області на перехресті вул. Луганська - вул. Бараниківська - вул. Шевченко, керуючи колісним трактором Т-150, державний номерний знак НОМЕР_1 , в порушення пункту 16.11 Правил дорожнього руху України, виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надав дорогу автомобілю «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі і змусив водія різко гальмувати, надати звуковий сигнал, щоб уникнути зіткнення, чим створив аварійну обстановку.

На постанову Біловодського районного суду Луганської області від 28 січня 2020 року особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову, а справу закрити за відсутністю у його діях складу зазначеного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує, що 31.10.2019 він рухався трактором з причепним пристроєм у вигляді плуга із поля швидкістю не більше 25 км/год. по другорядній вул. Бараниківська в напрямку вул. Шевченко. Перед виїздом на перехрестя виконав вимогу дорожнього знаку «2.1» та продовжив рух далі. Перед виїздом на перехрестя вул. Бараниківська, Луганська та Шевченко смт Біловодськ бачив транспортний засіб, який рухався далеко по вул. Луганській, яка є головною дорогою. ОСОБА_1 вирішив, що встигне перетнути перехрестя до під`їзду транспортного засобу і продовжив рух далі в напрямку вул. Шевченко. Виїхавши на середину перехрестя, побачив що транспортний засіб, який рухався по вул. Луганській вже наблизився до перехрестя і тому він зупинив свій трактор на перехресті, оскільки в нього з`явилась перешкода з права, якій він повинен був надати перевагу в русі. При цьому трактор не заважав проїзду транспортного засобу ані зліва, ані справа. Після зупинки апелянт побачив, що транспортний засіб, який рухався по вул. Луганській під`їхавши до перехрестя теж зупинився та включились проблискові маячки синього кольору. ОСОБА_1 зрозумів, що то автомобіль поліції. На вимогу працівника поліції він переїхав перехрестя і зупинився на узбіччі вул. Шевченко та надав працівникам поліції для перевірки реєстраційний документ на трактор та посвідчення тракториста. Потім його було доставлено до КНП "Біловодська багатопрофільна лікарня" Біловодської селищної ради для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. Черговим лікарем ОСОБА_2 був проведений медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння та виданий висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 368. Згідно даного висновку у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння не виявлено. Після медичною огляду інспектор ОСОБА_3 повернув його батькові реєстраційний документ на трактор і запропонував поставити підпис в протоколі не пояснюючи про що протокол, на що його батько відповів, що син тверезий, а протокол їм не потрібен, поліцейський відповів, що відправить протокол поштою. При цьому працівники поліції не повідомляли його яке адміністративне правопорушення ним скоєно.

В подальшому він дізнався, що стосовно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.122 ч.4 КУпАП, а саме створення аварійної обстановки.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції в своїй постанові визнаючи його винним в скоєнні вказаного адміністративного правопорушення вказав, що він порушив п.16.3 та п.16.11 Правил дорожнього руху та своїми діями створив аварійну обстановку для водія та члена екіпажу поліцейського автомобіля, примусивши цих учасників дорожнього руху різко змінити швидкість та вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки. При цьому суд посилався на докази, а саме свідчення працівників поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та на відеозапис який долучено до протоколу.

Проте висновки суду не відповідають матеріалам справи та реальним обставинам події.

До свідчень працівників поліції необхідно відноситися критично, так як вони прямо зацікавлені в притягненні його до адміністративної відповідальності за складеним ними протоколом. Крім того їх свідчення не відповідають матеріалам справи, а саме відеозапису події.

Згідно відеозапису поліцейський автомобіль рухався не швидко, водій цього автомобіля різко не гальмував та не звертав праворуч, не подавав звуковий сигнал. Тобто свідчення працівників поліції і висновки суду побудовані на цих свідченнях не відповідають відеозапису, який доданий до матеріалів справи самими працівниками поліції. Запис події апелянтом буде надано в судове засіданні для огляду.

При цьому суд не врахував його свідчень, що трактор був ним зупинений посередині перехрестя, як тільки він побачив, що транспортний засіб, що рухався по вул. Луганській знаходиться на невеликій відстані. При цьому трактор з причепним пристроєм у вигляді плуга не загороджував проїзджу, частину вулиць ні справа, ні зліва, і спереду і ззаду, двосторонньому руху по всьому перехресті.

Крім того, на думку апелянта доказами невеликої швидкості поліцейського автомобіля слугує наступне. Так на фрагменті відео о 18.57.03 год. можна побачити, як працівники поліції знаходяться, біля дорожнього знаку 2.3 «Головна дорога» і через 5 секунд, тобто о 18.57.08 год., вони перебувають біля перехрестя де зупинився автомобіль із якого вибіг працівник поліції. Вказаний знак знаходиться на відстані 24 метри від перехрестя. Тобто, швидкість автомобіля складала 4.8 метра за секунду або 17,28 км/год. І це ще раз доказує, що своїми діями він не створив аварійну обстановку для водія та члена екіпажу поліцейського автомобіля.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу та надав аналогічні їй пояснення з деякими уточненнями, а також у судових дебатах просив за можливості застосувати до нього штраф, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з положеннями ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався з огляду на таке.

З змісту постанови суду першої інстанції вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи відповідно до ст. 252 КУпАП дав оцінку доказам в їх сукупності і обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП.

На підставі досліджених судом першої інстанції доказів, наведених у постанові, суд першої інстанції зробив правильний обґрунтований висновок, що п.16.1 ПДД України визначає, що перехрестя, де черговість проїзду визначається сигналами світлофора чи регулювальника, вважається регульованим. На такому перехресті знаки пріоритету не діють.

У разі вимкнення світлофора або його роботи в режимі миготіння сигналу жовтого кольору та відсутності регулювальника перехрестя вважається нерегульованим і водії повинні керуватись правилами проїзду нерегульованих перехресть та установленими на перехресті відповідними дорожніми знаками.

П.16.3 ПДД України передбачає, що у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

16.11 ПДД передбачає, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Під час апеляційного розгляду з файлу відеозапису VID_272, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення, встановлено що 31 жовтня 2019 року о 18 годині 57 хвилин при перетині перехрестя вулиць Луганська - Шевченко - Бараниківська, під час руху по головній дорозі службового автомобіля співробітників поліції «Renault Duster», ОСОБА_1 не надав перевагу в русі їх автомобілю, виїхавши на важкому тракторі Т-150 з плугом з другорядної дороги на перехрестя та заблокував його, при цьому змусив водія автомобіля поліції різко гальмувати та звернути праворуч щоб уникнути зіткнення.

На зазначеному відео видно, що автодорога по який рухається автомобіль поліції, з якого ведеться відеофіксація, є головною дорогою, на що вказує дорожній знак, встановлений на правому узбіччі (час на відеофіксації 18:57:01)

З відеофіксації також встановлено, що перехрестя вул. Луганська - Шевченко - Бараниківська в смт.Біловодськ, до якої наближається автомобіль та трактор є нерегульованим перехрестям, оскільки там немає світлофора або регулювальника.

Також з зазначеного відеозапису (час на відео 18:56:58) чітко встановлено, що трактор Т-150 під`їжджаючи до перехрестя не зупинявся, як того потребує п.16.3 ПДД України, а навпаки не збавляючи швидкості виїхав на перехрестя та продовжив рух прямо. Цей рух трактора спочатку відстежується за часом запису з 18:56:58 по вогнях головного світла, а потім з 18:57:08 вже чітко ідентифікується і сам трактор з тими ж вогнями головного світла, що розташовані попереду.

Отже доводи апелянта про те, що судом першої інстанції невірно зазначені обставини правопорушення, а також те, що згідно відеозапису поліцейський автомобіль рухався не швидко, водій цього автомобіля різко негальмував та не звертав праворуч, є такими, що не заслуговують на увагу та спростовуються зазначеними відео доказами.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що саме водій трактора Т-150 ОСОБА_1 порушив вимоги п. 16.3 та п.16.11 Правил дорожнього руху України, чим створив аварійну обстановку для водія та члена екіпажу поліцейського автомобіля «Renault Duster», примусивши цих учасників дорожнього руху різко змінити швидкість та вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки, а отже в діях водія ОСОБА_1 наявні достатні ознаки правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП.

Також з файлу відеозапису VID-273 встановлено, що біля центральної лікарні смт.Біловодськ ОСОБА_1 було запропоновано надати пояснення з приводу порушення ПДД України, отримати тимчасове посвідчення водія та ознайомитися з адміністративним протоколом складеним у відношенні нього, однак останній сів в автомобіль, не реагуючи на співробітників поліції. Таким чином, доводи ОСОБА_1 , що зазначені в його апеляційні скарзі в частині того, що йому не було надано ані копії протоколу ані тимчасового посвідчення водія, та працівниками поліції його не було проінформовано, яке саме правопорушення ним вчинено є нікчемними, та спростовуються відео доказами.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №032170 ОСОБА_1 має посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_3 , видане 24 травня 2007 року, яке було вилучено та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом № НОМЕР_4 від 31 жовтня 2019 року.

При накладенні стягнення, суд першої інстанції, відповідно до вимог статті 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вірно врахував характер вчинених правопорушень, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Крім того, під час апеляційного розгляду в судовому засіданні ОСОБА_1 пояснював, що при призначенні адміністративного стягнення суд не врахував, що керування трактором та робота в полі є єдиним джерелом доходу сім`ї. Інших найманих працівників, які можуть виконувати роботу тракториста, крім нього, у нього не має. Позбавлення його права керувати трактором негативно відобразиться на роботі ФГ, на житті його сім`ї.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 є головою ФГ «Босс».

При цьому суд не встановив будь яких обставин, які б могли вказувати на пом`якшуючи або обтяжуючи відповідальність обставини, посилаючись на те, що з боку водія ОСОБА_1 будь яких доказів про наявність обставин, що пом`якшують відповідальність надано не було.

Суду також не було надано будь яких доказів щодо скрутного матеріального становища, яке б вказувало на неспроможність сплати штрафу, або доказів того, що позбавлення водія ОСОБА_1 права керування транспортними засобами потягне за собою негативні наслідки для нього особисто або членів його родини.

Мотивуючи своє рішення , суд першої інстанції зазначив, що той факт, що ОСОБА_1 особисто керував трактором, як сільськогосподарською технікою, ще не вказує на те, що у разі позбавлення його права керування транспортними засобами, це якось негативно вплине на господарську діяльність очолюваного ним підприємства, оскільки він як директор може взяти на роботу відповідного працівника, який буде виконувати той же самий вид та обсяг робіт.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 керуючи важким трактором Т-150 з плугом, як транспортним засобом, який є джерелом підвищеної небезпеки, не надавши дорогу іншому автомобілю, який рухається по головній дорозі, створивши аварійну обстановку, був дуже небезпечним водієм та своїми діями на автодорозі представляв певну загрозу життю та здоров`ю громадян.

При цьому суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що у своїх письмових поясненнях як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 неодноразово зазначав, що він після 18 годин роботи за кермом, був дуже стомлений, оскільки насувалися осені дощі, та необхідно було закінчити обробку 10 га землі.(а.с.11

Виходячи з цього, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що при наявності беззаперечних фактів, що вказують на порушення ним Правил дорожнього руху України, ОСОБА_1 вважає що він діяв правильно, а отже це вказує або на незнання останнім ПДД України, або небажання виконувати встановлені Правила дорожнього руху, що фактично може привести в майбутньому до настання негативних наслідків для інших учасників дорожнього руху, є цілком обґрунтованими.

При зазначених обставинах апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що необхідною і достатньою мірою стягнення для ОСОБА_1 за скоєне правопорушення буде накладення на нього стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Разом з тим, в апеляційному суді ОСОБА_1 за результатами розгляду його апеляційної скарги просив застосувати до нього штраф за можливістю, що вказує на те, що ОСОБА_1 змінив свою позицію про свою невинуватість у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП, а тому суд апеляційної інстанції розцінює це як обставину, яка пом`якшує його відповідальність.

Апеляційний суд не вбачає можливості застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу, оскільки він щиро не розкаявся у вчиненому ним адміністративному правопорушенні

У зв`язку з чим, застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції ч.4 ст.122 КУпАП, не буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за можливим у межах санкції ч.4 ст.122 КУпАП зменшити строк, на який був позбавлений ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, призначений йому судом першої інстанції з 10 місяців до 6 місяців.

За таких обставин, апеляційна скарга правопорушника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити частково.

Постанову Біловодського районного суду Луганської області від 28 січня 2020 року щодо ОСОБА_1 - змінити в частині накладення стягнення .

Накласти на ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців.

В інший частини постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Луганського

апеляційного суду Є.В. Тополюк