Справа №753/8206/20 Головуючий в суді І інстанції - Домарєв О.В.
Провадження №33/824/3290/2020 Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., із участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , її захисника Зарубицької В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Зарубицької В.О. на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винною у вчиненні правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. 00 коп. із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати на користь держави в сумі 420 грн. 40 коп.

Відповідно до постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона 05.05.2020 року приблизно о 18 год. 44 хв. біля будинку №13-Б по просп. Григоренка в м. Києві керуючи транспортним засобом «Audi» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, в порушення п.п.2.3 б, 12.1 ПДР України, не була уважною, не обрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожньої обстановки, не впоралася з керуванням та скоїла наїзд на електроопору, а потім на східці будинку, в результаті чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Від проходження огляду у встановленому порядку на стан сп`яніння ОСОБА_1 в порушення вимог п.2.5 ПДР України відмовилась у присутності двох свідків.

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником ОСОБА_1 - адвокатом Зарубицькою В.О. подано апеляційну скаргу, у якій вона просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, на підставі п.п.1,6 ч.1 ст.247 КУпАП. Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП у виді попередження.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що суд першої інстанції не розглянув клопотання, заявлене захисником про закриття провадження у справі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, і безпідставно не застосував п.6 ч.1 ст.247 КУпАП, чим вчинив грубе порушення процесуального права. З урахуванням змін до КУпАП та КК України, які вносились на підставі Закону України від 22.11.2018 року №2617-VIII та Закону України від 17.06.2020 року №720-IX, та з урахуванням положень ст.8 КУпАП, ч.1 ст.58 Конституції України та ч.4 ст.5 КК України щодо дії закону у часі, захист просить апеляційний суд врахувати наступне: зміни, внесені до ст.130 КУпАП на підставі Закону України від 22.11.2018 року №2617-VIII, який набрав чинності 01.07.2020 року, мають переживаючи (ультра активну) дію у часі і застосовуються до подій правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП (у випадку вчинення відповідних діянь водіями транспортних засобів), що мали місце до 01.07.2020 року, як такі, що скасовують адміністративну протиправність діяння; вищевказані зміни до ст.130 КУпАП на підставі Закону України від 22.11.2018 року №2617-VIII мають правовими наслідками закриття на підставі п.6 ст.247 КУпАП не закінчених проваджень справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.130 КУпАП щодо подій правопорушення, які мали місце до 01.07.2020 року; факт посилення юридичної відповідальності за вчинення відповідних діянь водіями на підставі від 22.11.2018 року №2617-VIII не має жодного практичного значення та є перешкодою для закриття на підставі п.6 ч.1 ст.247 КУпАП не закінчених проваджень у справах про відповідні адміністративні правопорушення, які мали місце до 01.07.2020 року, оскільки адміністративна відповідальність була скасована у контексті положень ч.2 ст.8 КУпАП.

Крім того, в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, і це свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, що є безумовною підставою для прийняття рішення про відсутність у діях водія складу адміністративного правопорушення та закриття провадження. Також, постанова про визнання особи винною не входить до переліку постанов, передбаченого ст.284 КУпАП, які може прийняти суд за наслідками розгляду справи.

На думку захисника, судом першої інстанції при обранні виду стягнення не було належним чином враховано дані щодо особи правопорушника, зокрема її щире каяття, добровільне відшкодування збитків та вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_1 та її захисника Зарубицької В.О. на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постанова Дарницького районного суду м. Києва від 14.07.2020 року щодо ОСОБА_1 у частині доведеності її вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП учасниками провадження не оскаржується, тому із врахуванням положень ч.7 ст.294 КУпАП апеляційним судом у цій частині не переглядається.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.

Аналогічні положення щодо огляду громадян на стан сп`яніння містить «Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджена наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за №1413/27858.

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005, судам слід ураховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, правильності кваліфікації дій за вказаною статтею, оскільки зазначене підтверджуються зібраними у справі доказами.

У відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №536794 від 05.05.2020 року, ОСОБА_1 05.05.2020 року приблизно о 18 год. 44 хв. біля будинку №13-Б по просп. Григоренка в м. Києві керувала транспортним засобом «Audi» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду у встановленому порядку на стан сп`яніння ОСОБА_1 в порушення вимог п.2.5 ПДР України відмовилась у присутності двох свідків.

Факт роз`яснення прав та обов`язків ОСОБА_1 підтвердила власним підписом у протоколі. Будь-яких зауважень з приводу обставин вчинення правопорушення викладених у протоколі не зазначила (а.с.1).

При цьому, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 05.05.2020 року, підписи яких також містяться і в протоколі про адміністративне правопорушення.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення міститься також відеозапис з нагрудної камери працівника поліції (а.с.8), з якого вбачається, що працівниками поліції у ввічливій формі було запропоновано ОСОБА_1 у встановленому законом порядку, на що вона відповіла відмовою. Будь-які дані які б свідчили про вчинення протиправних дій працівниками поліції у відношення ОСОБА_1 у матеріалах справи відсутні.

Крім того, положення ст.ст.256, 266 КУпАП, не передбачають обов`язок уповноваженої особи долучати до протоколу про адміністративне правопорушення направлення особи для проходження медичного огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Таким чином, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, як про те ставить питання апелянт, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Попри невизнання вини ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації її дій за ч.1 ст.130 КУпАП є обґрунтованими.

Крім того, на думку суду апеляційної інстанції, підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачені п.6 ч.1 ст.247 КУпАП, відсутні. Оскільки за цим пунктом провадження у справі підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність, натомість у результаті внесення змін Законом №2617-VIII від 22.11.2018 року до статті 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП була не скасована, а навпаки посилена. Таким чином щодо дій ОСОБА_1 застосовується редакція ст.130 КУпАП, що діяла на час їх вчинення.

Також, виходячи із принципів верховенства права та однієї із засад судочинства, передбаченої п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України, якою є забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку про те, що визнання вини особи є обов`язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення.

З огляду на це, доводи апеляційної скарги про те, що прийняття судом першої інстанції рішення про визнання особи винною суперечить ст.284 КУпАП, а отже є грубим процесуальним порушенням, не заслуговують на увагу.

У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та накладенні на неї стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Доказів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.

Із огляду на вищезазначене, постанова міськрайонного суду відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Зарубицької Вероніки Олександрівни, залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду В.О. Габрієль