ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/870/20 Номер провадження 33/814/626/20Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р. І. Доповідач ап. інст. Корсун О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року м. Полтава

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участі секретаря судових засідань Коротун І.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника - Делії В.М., потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Делії В.М., подану в інтересах ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду міста Полтави від 13.08.2020,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, місце роботи не встановлено, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 15 травня 2020 року приблизно 23:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою.

В апеляційній скарзі представник особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - Делія В.М. просить скасувати постанову Ленінського районного суду міста Полтави від 13.08.2020, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції: у резолютивній частині постанови не вказав частину статті 173-2 КУпАП, за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності; не досліджував питання чи було вчинено домашнє насильство ОСОБА_1 15.05.2020 приблизно о 23 год, як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, та які докази такого вчинення зібрані посадовою особою, що складала протокол та долучені до нього; використав як доказ письмові пояснення дільничного офіцера поліції сектору превенції №2 ОСОБА_3 , який не прибував за адресою проживання ОСОБА_1 ; залишив поза увагою, що відеозапис розпочато 16.05.2020 о 01 год 25 хв, який не має відношення до подій 15.05.2020 приблизно о 23 год; первинне звернення ОСОБА_2 не містить чітке зазначення часу та інформації, що з боку ОСОБА_1 вчинялись образи в її бік.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника - Делію В.М., які в судовому засіданні апеляційної інстанції просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав в ній наведених, потерпілу, яка, посилаючись на законність оскаржуваної постанови суду першої інстанції, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, суд дійшов висновку.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП судове рішення переглядається в межах доводів апеляційної скарги.

Ст. 245 КУпАП регламентує, що завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За нормою ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.173-2 КУпАП, відповідальність за вказане правопорушення настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

У п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" встановлено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

За змістом п. 14 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-3 КУпАП, його вина за обставин встановлених судом, підтверджується наявними у справі взаємоузгодженими між собою доказами, які також були предметом дослідження в апеляційному суді.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин, встановлених судом, підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії АА 879483 від 18.05.2020 та рапорту ДОП ВП №2 ПВП ГУНП в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_3, що був складений в ході доопрацювання адміністративного матеріалу, відповідно до яких 15 травня 2020 року приблизно о 23:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурної лайки, образ та погроз, що викликало у останньої побоювання за свою безпеку, що спричинили емоційну невпевненість та відчуття нездатності захистити себе. Дані дії є формою домашнього насильства, а саме психологічне насильство (а.с. 1, 18).

Указаний протокол складений уповноваженою на це особою (ДОП ВП №2 ПВП ГУНП в Полтавській області лейтенантом поліції ОСОБА_3), підписаний особою, що притягається до адміністративної відповідальності. З місцем та часом розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 ознайомлений, копію протоколу отримав, що засвідчується підписами останнього (а.с. 1).

Згідно з положеннями п.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється в тому числі і на колишнє подружжя.

Так, ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 з 7.10.2005 по 7.03.2017, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 9 (а.с. 16, 17).

У судовому засіданні апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_2 зазначила, що з ОСОБА_1 розлучена, має з ним двоє спільних дітей, з квітня 2017 року останній не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де вчинено щодо неї домашнє насильство, просила не скасовувати постанову Ленінського районного суду м. Полтава, оскільки у ніч з 15.05.2020 на 16.05.2020 ОСОБА_1 вчинив відносно неї, ОСОБА_2 , умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурної лайки, образ, погроз, що викликало в неї побоювання за свою безпеку, так як раніше під час проживання ОСОБА_1 наносив їй удари в обличчя, спричинило емоційну невпевненість та відчуття нездатності захистити себе, завдав шкоди її психологічному здоров`ю та здоров`ю дітей, які були свідками сварки. Після зазначених дій ОСОБА_1 , вона звернулась до правоохоронних органів із заявою на ОСОБА_1 , вважаючи себе особою, яка зазнала домашнього насильства.

Такі показання потерпілої не суперечать, а навпаки підтверджуються даними заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 16.05.2020 (а.с.2), відповідно до якої потерпіла підтвердила обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, що мало місце 15.05.2020 за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім цього, зі змісту відеозаписів, що містяться у матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_1 , як до приїзду поліції, так і після, в ході спілкування неодноразово словесно ображав потерпілу (нецензурними словами), яка є його колишньою дружиною - ОСОБА_2 , створюючи психологічний тиск на неї, хапав за руку (01:12 хв відеозапису № 5040168_1_360p).

Сам ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції не заперечував того факту, що 15 травня 2020 року приблизно о 23:00 год. він зі своєю дружиною ОСОБА_4 прийшов до своєї колишньої дружини потерпілої - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , й намагався зайти в будинок, двері якого були зачинені на ключ. Проте потерпіла була проти таких його, ОСОБА_1 дій, але незважаючи на це ОСОБА_1 намагався зайти в будинок із своєю дружиною.

Тобто, фактично ОСОБА_1 підтверджує показання потерпілої.

Твердження апелянта щодо того, що ним не здійснювалось психологічне насильство щодо потерпілої - колишньої дружини ОСОБА_2 , яке викликало у останньої побоювання за свою безпеку, що спричинили емоційну невпевненість та відчуття нездатності захистити себе, спростовуються дослідженими у суді доказами, оціненими з точку зору належності, допустимості, достовірності, а у своїй сукупності - достатності та взаємозв`язку, а саме даними протоколу про адміністративне правопорушення серії АА 879483 від 18.05.2020 та рапортів ДОП ВП №2 ПВП ГУНП в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 18.05.2020 і 28.05.2020. доданого до нього, показаннями потерпілої у суді першої та апеляційної інстанцій, які є послідовними та не суперечать одні одному, викладені в належному хронологічному порядку, даними відеозапису і фактично показаннями самої особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив психологічне насильство відносно колишньої дружини, яке викликало у останньої побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну невпевненість та відчуття нездатності захистити себе, що є однією із форм домашнього насильства.

Доводи апелянта про те, що суд послався як на доказ винуватості - пояснення офіцера поліції ОСОБА_3, на думку апеляційного суду, є обгрунтованими. Так як, враховуючи те, що лейтенант поліції ОСОБА_3 не був допитаний в суді першої інстанції, посилання місцевого суду на його пояснення підлягають виключенню з мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення, як на доказ винуватості ОСОБА_1 , оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими поліції або посилатися на них.

У свою чергу, посилання апелянта на те, що суд першої інстанції у резолютивній частині постанови не вказав частину статті 173-2 КУпАП, за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності є слушними, однак суд апеляційної інстанції розцінює це як описку, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, вступної, мотивувальної та резолютивної частин постанови суду першої інстанції, однозначно вбачається, що ОСОБА_1 визнано винуватим і на нього накладено стягнення за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Отже, вказана вище описка не може слугувати підставою для закриття провадження у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. З огляду на це, суд першої інстанції має право за власною ініціативою виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки незалежно від того набрало законної сили судове рішення чи ні.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що запис розпочато 16.05.2020 о 01 год 25 хв і, таким чином, він немає ніякого відношення до подій 15.05.2020 приблизно о 23 год є необгрунтованими, оскільки зі змісту даного відеозапису вбачається, що він стосується події, яка мала місце з 15.05.2020 на 16.05.2020 і, таким чином, даний відеозапис є послідовним відображенням обставин, за яких вчинялось адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У свою чергу посилання апелянта про те, що первинне звернення ОСОБА_2 не містить чітке зазначення часу та інформації, що з боку ОСОБА_1 вчинялись образи в її бік, апеляційний суд також вважає непереконливим, адже воно констатується з формальних підстав та, при наявності інших взаємоузгоджених між собою доказів у матеріалах справи, на правильність і законність судового рішення суду першої інстанції інстанції не впливає.

Отже, наявні в матеріалах справи докази з достатньою повнотою підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та спростовують доводи апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

При накладенні стягнення ОСОБА_1 , визначення його виду та розміру, суддею місцевого суду дотримані загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення, визначені ст. 33 КУпАП та накладено мінімальне стягнення, передбачене санкцією ч.1 ст.173-2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, апелянтом апеляційному суду не надано.

Отже, з огляду на викладене вище апеляційна скарга адвоката Делії В.М., подана в інтересах ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду міста Полтави від 13.08.2020 підлягає частковому задоволенню, а постанова місцевого суду зміні в частині виключення з її мотивувальної частини посилання суду, як на доказ винуватості ОСОБА_1 письмові пояснення лейтенанта поліції ОСОБА_3, в решті постанова суду першої інстанції залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.294КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Делії В`ячеслава Миколайовича, подану в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду міста Полтави від 13.08.2020 щодо ОСОБА_1 змінити, виключивши з її мотивувальної частини посилання суду, як на доказ винуватості ОСОБА_1 письмові пояснення лейтенанта поліції ОСОБА_3

У решті постанову Ленінського районного суду міста Полтави від 13.08.2020 щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.М. Корсун