КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/1577/20
Провадження № 33/824/2286/2020 Суддя 1 інстанції - Мельниченко Л.А.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постановою судді встановлено, що 22 січня 2020 року близько 02 години 05 хвилин ОСОБА_1 , рухаючись по пр-т. Бориспільському, 16-а в м. Києві, керував автомобілем «Ауді А6», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 19.05.2020 року та постановити нову постанову, якою закрити провадження по справі за відсутністю його діях складу та події адміністративного правопорушення, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що рішенням суду встановлено фактичні обставини справи, зокрема, те, що 22 січня 2020 року близько 02 години 05 хвилин він ( ОСОБА_2 ), рухаючись по пр-ту Бориспільському, 16-а в м. Києві, керував автомобілем «Ауді А6», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. ПДРУкраїни. Проте, на переконання апелянта зазначений факт не відповідає дійсності, оскільки як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 22.01.2020 року серії ДПР18 №367016 визначено місце складання протоколу за адресою місто Київ, Броварський проспект, 29, тобто за даною фактично розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення. Натомість рух транспортного засобу як видно з нагрудних камер здійснюється в бік міста Києва.

Окрім того, ОСОБА_2 зазначає, що протокол було складено саме за фактом відмови від проходження на стан алкогольного сп`яніння, а не керування транспортним засобом. А складання такого протоколу щодо нього було неможливим, оскільки він не керував зазначеним автомобілем за вказаною адресою у зазначений час.

Апелянт зазначає, що вказане також підтверджується, відповіддю з Деснянської районної державної адміністрації та відповідним відеоматеріалом. Так згідно відповіді з РДА за адресою проспект Броварський проспект 16а розташована АЗС GLUSCO в напрямку міста Бровари, що фактично виключає факт руху в сторону міста Бровари, оскільки відповідно до наданих працівниками поліції відеоматеріалами вбачається, що автомобіль патрульної поліції рухається в сторону міста Києва 22.01.2020р. в 01 годину 55 хвилин за автомобілем номерні знаки якого не видно, після чого його зупиняє за імовірною адресою місто Київ, Броварський проспект 29. Відтак, за адресою пр-т. Бориспільський, 16-а в м. Києві він взагалі не перебував та як наслідок не міг керувати будь-яким транспортним засобом.

Окрім цього, апелянт вказує на те, що судом не встановлено причинно-наслідковий зв`язок застосування сльозогінного газу та подальшим пропонування йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, застосування якого може спричиняти небезпеку для життя та здоров`я особи та викликати непередбачувані реакції організму. ОСОБА_1 вказує на те, що підстав застосовувати спеціальний засіб "Терен-6" у працівників поліції не було, і про його застосування працівники поліції не попереджали.

Також ОСОБА_1 вказує на те, що судом не прийнято до уваги, той факт, що він, не відмовлявся від проходження, що підтверджується відповідним відео. Той факт, що працівник поліції декілька разів пропонував пройти огляд не можна розцінювати як відмову від його проходження.

На думку апелянта, судом не вірно сприйнята інформація з наданого відео, що нібито він втікав від працівників поліції. Дана інформація не відповідає дійсності та порушує його права, оскільки він не тікав, а просив надати документи на підставі яких його затримують, однак після штовхання його працівником поліції, він з метою уникнення подальших протиправних дій почав швидко відходити на безпечну дистанцію, використовуючи своє конституційне право на вільне пересування, передбачене ст. 33 Конституції України та ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

ОСОБА_1 наголошує на тому, що будь-яких документів про його затримання йому ніхто не пред`являв та не оголошував, що підтверджується відповідним відео.

Також апелянт вказує на те, що працівниками поліції було порушено Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (далі-порядок) який затверджений Постановою № 1103 Кабінету міністрів України від 17.12. 2008 р. з внесеними змінами від 28.10.2015 р., відповідно до якого працівники поліції спочатку мали доставити його до закладу охорони здоров`я, а вже після відмови саме в закладі охорони здоров`я складати протокол в присутності двох свідків. Однак, як вбачається з наявних матеріалів справи та відповідного відео працівник поліції не дотримався чинного законодавства та склав протокол про адміністративне в супереч зазначеного нормативного акту (порядку).

Також апелянт вказує на те, що судом не досліджено клопотання громадянина ОСОБА_3 , згідно якого під час зупинки транспортного засобу поліцейськими за кермом перебував він, та після зупинки пересів на переднє пасажирське сидіння, вийшов з автомобілю та пішов у напрямку АЗС КЛО.

Апелянт зазначає, що з постанови суду вбачається, що факти підтверджуються поясненнями свідків, які пояснили, що водій в їх присутності він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, однак, на думку ОСОБА_1 , зазначений факт можна поставити під сумнів, оскільки пояснення роздруковані на офіційному бланку національної поліції із логотипом у верхньому лівому кутку, в якому шаблонно зазначаються наперед обставини правопорушення, та які заповнені рукою поліцейського. Свідки, як вбачається поставили свої підписи та не усвідомлювали суть документу який вони підписували.

ОСОБА_1 вказує на те, що цей факт також підтверджується додатковим пояснення свідка, який вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_4 який виклав пояснення власноручно у протоколі опитування, де повідомив, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, особа стосовно якої відбувався розгляд справи не відмовлялась від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

Також апелянт зазначає, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення судом не прийнято до уваги порушено ч. 5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом МВС № 1026 від 18.12.2018 року, згідно якої включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відео зйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу, однак як видно з наданих суду матеріалів, відео фіксація постійно переривається, що унеможливлює в повній мірі з`ясувати ситуацію, в тому числі неможливо оцінити, яким чином відбувалось вилучення посвідчення водія (відсутній протокол вилучення речей і документів) а також інші протиправні дії працівників поліції.

Також апелянт вказує на те, що судом не досліджено та не враховано Порушення інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376 передбачено, оскільки неможливо встановити чітко місце вчинення правопорушення, а також місце складання протоколу про адміністративне правопорушення. В самому протоколі зазначено, місце складення Броварський проспект 29, а керування транспортним засобом згідно протоколу відбувалось за адресою Броварський проспект 16а, актом огляду та затримання транспортного засобу зазначається адреса Броварський проспект 31 та має явні виправлення адреси. Також ОСОБА_5 невірно визначена географічна точка складання протоколу, що призвело до направлення протоколу за невірною підсудністю. Крім того згідно іншого протоколу вбачається, що 22.01.2020 о 02 годині 05 хвилин, він ( ОСОБА_1 ) нібито перебував за адресою місто Київ, вулиця Мілютенка 28Б, однак зазначене не відповідає дійсності, оскільки у вказаний час він перебував на задньому пасажирському сидінні, а в подальшому протягом години за адресою Броварський проспект 29. Вказаний факт підтверджується відповідним відео.

Окрім цього ОСОБА_1 вказує на те, що працівниками поліції було порушено право його право на захист, оскільки як вбачається з наявного адміністративного матеріалу та відповідного відео під час розмови із поліцейськими ним було заявлено клопотання про забезпечення захисника, однак жодних дій спрямованих на виконання його законних вимог поліцейські не вчинили.

Таким чином, на переконання апелянта, можна дійти висновку, з урахуванням викладених фактів, відповідно до вимог ст. 252 КУпАП суд не в повній мірі дослідив всі наявні докази і як наслідок виніс оскаржуване рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Зінькова О.Ю., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення інспектора патрульної поліції - Будушевського В.В., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії БДР18 №367016 від 22 січня 2020 року, відповідно до якого 22.01.2020 року о 02 год. 05 хв. в м. Києві, по пр.-т. Броварський, 16-А, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Ауді А6», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2);

- у рапорті поліцейського 2 роти 4 батальйону 2 полку УПП в м. Києві Демчука Я.В., згідно якого 22.01.2020 року о 01 год. 56 хв., перебуваючи в складі екіпажу Рубін-311, було отримано виклик «Хуліганство» за адресою: м. Київ, пр.-т. Броварський, 16-А. Зв`язавшись з заявницею, остання повідомила, що до неї чіплявся чоловік в стані алкогольного сп`яніння, який потім сів в автомобіль «Ауді А6», д.н.з. НОМЕР_1 . швидко зреагувавши, було обстежено вказану в повідомленні території та виявлено автомобіль за орієнтуванням, який в подальшому було зупинено згідно ст. 35 Закону України «Про Національну поліції». Під час зупинки автомобіля, було помічено, як водій почав пересідати з водійського сидіння на заднє пасажирське сидіння. В автомобілі крім водія нікого не було. В ході спілкування з водієм в нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Громадянин ОСОБА_1 почав тікати з місця зупинки, на вимогу зупинитися не реагував. Наздогнавши, до водія було застосовано спецзасіб-кайданки, на що ОСОБА_1 почав поводити себе агресивно, нецензурно висловлювався в бік працівників поліції. На водія було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, постанову за ч. 2 ст. 122 КУпАП та протокол про адміністративне затримання. Водія відсторонено від керування транспортним засобом, шляхом евакуювання автомобіля на штраф майданчик (а.с. 4);

- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_1 22.01.2020 р. від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 5),

- на відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 22.01.2020 року щодо ОСОБА_1 , де також зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння як за допомогою технічних засобів, так і медичному закладі;

- у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння ( а.с. 6),

- у акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 22.01.2020 року (а.с. 7).

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння - нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, виявлені працівниками поліції 22.01.2020 року у ОСОБА_1 в розумінні п. 3 розділу 1, п. 1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків.

Фактично факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджується й показаннями самого ОСОБА_1 як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, який показав, що дійсно відмовився від проходження будь - якого огляду на стан сп`яніння, разом з тим, пояснив, що така відмова була пов`язана з тим, що він не керував автомобілем, тобто не був водієм, і не мав обов`язку проходження такого огляду.

Під час апеляційного розгляду в суді апеляційної інстанції було переглянуто відеозапис із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, який розпочинається з того, що працівники поліції, шляхом ввімкнення проблискових маячків червоного та синього кольору та подачею звукового сигналу зупиняються автомобіль «Ауді А6», д.н.з. НОМЕР_1 . Порівнявшись з вказаним автомобілем, працівниками поліції було помічено, що водій почав пересідати на заднє сидіння свого автомобіля. Підійшовши до зупиненого автомобіля, водієві було повідомлено причину зупинки та неодноразово запропоновано вийти з авто та надати посвідчення водія та документи на автомобіль, проте водій тривалий час ігнорував таку вимогу поліцейських. Інспектори поліції повідомили ОСОБА_1 , що згідно ст. 40 Закону України «Про національну поліції» здійснюється відео фіксація, а також попередили, що у разі невиконання ним законних вимог інспекторів поліції, до нього можуть бути застосовані заходи примусу. Вийшовши зі свого автомобіля, водій поводив себе неадекватно, а згодом почав втікати з місця зупинки транспортного засобу. Переслідуючи водія, працівником поліції останнього було попереджено про те, що він вимушений буде його затримати та застосувати спеціальні засоби, на що водій не реагуючи продовжував бігти. Наздогнавши ОСОБА_1 , працівниками поліції до останнього було застосовано сльозогінний газ та кайданки. Після чого водієві було повідомлено, що оскільки в нього вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння, то в присутності двох свідків ОСОБА_1 неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», так і у медичному закладі. На таку вимогу ОСОБА_1 щоразу ухилявся чітко відповідати, емоційно вказував на незаконне застосування сльозогінного газу, на те, що він транспортним засобом не керував, а тому така поведінка водія була розцінена працівниками поліції як фактична відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим на ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Будь-яких клопотання з приводу залучення захисник, з моменту зупинки і до складання протоколу ОСОБА_1 не заявляв. Лише після повідомлення працівниками поліції, що за відмову від проходження огляду щодо ОСОБА_1 буде складено протокол, останній повідомив, що він потребує правової допомоги, на що отримав відповідь, що оскільки кайданки зняті, він може самостійно залучити собі захисника. В подальшому, ОСОБА_1 було доставлено до відділку поліції, де йому було зачитано протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України, а також положення ст. 268 КУпАП та було запропоновано підписати протокол, проте водій відмовився від підпису.

Відеозапис є одним із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. А на відео зафіксовані вся подія правопорушення. Цей відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП.

Вказаним відеозаписом спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення його права на захист, оскільки з відеозапису вбачається, що фактично заперечуючи проходження огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 занадто емоційно називав ряд причин, серед яких незаконне застосування сльозогінного газу, та обставина, що він не керував транспортним засобом, та лише після висловленої працівниками поліції третьої вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 в емоціях крикнув про те, що потребує послуг захисника. При цьому, ОСОБА_1 не зазначав анкетних даних захисника та його контактів, в зв`язку з чим працівники поліції позбавлені були можливості залучити конкретного захисника.

З приводу посилань апелянта в апеляційній скарзі на те, що долучений до протоколу відеозапис постійно переривається, що унеможливлює в повній мірі з`ясувати ситуацію, в тому числі неможливо оцінити, яким чином відбувалось вилучення посвідчення водія (відсутній протокол вилучення речей і документів), а також інші протиправні дії працівників поліції, то вони є безпідставними, оскільки процедура, коли працівники поліції в присутності двох понятих неодноразово пропонували ОСОБА_1 , як водію, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в даному випадку зафіксована на відеозапис, який є безперервним. А та обставина, що на наявному в матеріалах справи відеозаписі відсутня частина подій, зокрема, дії поліцейських по вилученню у ОСОБА_1 водійського посвідчення, то відсутність відеозапису в цій частині не тягне за собою недопустимість як доказу вцілому наявного у справі відеозапису. Більш того, відеозапис є одним з доказів по справі, який оцінюється в сукупності з іншими доказами. Сумнівів щодо достовірності та допустимості відеозапис не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації, фабрикації. Окрім того, порядок доступу до відеозаписів з нагрудних камер (відео- реєстраторів) та їх використання передбачено розділом 5 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, в якому будь-яких застережень щодо надання до суду безперервного запису з моменту активації камери немає. Отже, наявні відеозаписи події є належним та допустимим доказом у справі.

Також в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції за клопотанням захисника було допитано інспектора поліції Будушевського В.В., який пояснив, що під час патрулювання 22.01.2020 р. у складі екіпажу Деснянського району м. Києва, їм від чергового надійшло повідомлення зі "102" з фабулою: «Хуліганство». У повідомленні було зазначено, що водій автомобіля «Ауді А6», д.н.з. НОМЕР_1 в нетверезому стані чіплявся до жінок, а потім сів за кермо автомобіля. Оскільки їхній наряд був зовсім неподалік, майже відразу рухаючись в районі Броварського проспекту, 16-А, ними було помічено автомобіль, про який було зазначено у повідомленні. Цей автомобіль був припаркований на узбіччі дороги, проте, водій вказаного автомобіля, яким в подальшому виявився ОСОБА_1 , побачивши автомобіль поліцейських, підбіг до свого авто, сів за кермо, без включення відповідного сигналу світлового покажчика, почав рухатись та здійснив розворот через подвійну суцільну дорожню розмітку і далі продовжив рух. У зв`язку з допущеними порушеннями водієм ПДР України, ними (працівниками поліції) було прийнято рішення про переслідування транспортного засобу «Ауді А6», д.н.з. НОМЕР_1 та його подальшу зупинку. Здійснивши рух за вказаним автомобілем, ввімкнувши проблискові маячки синього та червоного кольору та подавши звуковий сигнал, вказаний автомобіль було зупинено. Оскільки в практиці часто зустрічалися випадки, коли водії пересідали з водійського сидіння на пасажирське, вони спеціального під`їхали до зупиненого автомобіля збоку та побачили, що водій пересідає на заднє сидіння. Підійшовши до автомобіля з боку заднього правого пасажирського місця, куди пересів водій, останньому, який був один в автомобілі, пояснили причину зупинки і запропонували вийти з авто та надати посвідчення водія та документи на автомобіль. Разом з тим, таку пропозицію, висловлену більше десятка раз, водій приблизно 10 хвилин ігнорував. Лише згодом, водій все ж таки вийшов зі свого авто, і було проведено його поверхневу перевірку. При спілкуванні з водієм у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах з порожнини рота, нестійка хода, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння. Також інспектор поліції повідомив, що коли він відійшов до службового автомобіля, то почув крик свого напарника, повернувшись, побачив, що водій почав втікати. Коли напарник наздогнав водія, останній почав кидатися на нього та шарпати за форменний одяг, у зв`язку з чим водія попередили, а згодом застосували до нього сльозогінний газ та спецзасіб-кайданки. Підвівши водія до службового автомобіля, ними було зупинено двох свідків, в присутності яких ОСОБА_1 неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» або у медичному закладі, проте водій тривалий час ухилявся від надання відповіді, проте згодом відмовився від проходження будь-якого огляду, у зв`язку з чим на водія було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. На запитання захисника, чому у протоколі місцем скоєння адміністративного правопорушення зазначена адреса: пр.-т. Броварський, 16-А, а протокол складено за адресою пр.-т. Броварський, 29, працівник поліції пояснив, що саме за адресою: м. Київ, пр. Броварський, 16-А ними було помічено автомобіль «Ауді А6», д.н.з. НОМЕР_1 , водій якого сів за кермо, та перетнувши подвійну суцільну смугу почав втікати, тобто факт керування транспортним засобом та допущене порушення вимог ПДР України відбулось саме за вказаною адресою. Проте, зупинений вказаний автомобіль був вже на протилежній стороні, а саме, за адресою пр.-т. Броварський, 29, де і було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Наведені показання працівника поліції повністю узгоджуються з даними відеозапису з нагрудних камер поліцейських, наведеними у постанові поліцейського обставинами та в своїй сукупності, всупереч доводам апеляційної скарги, свідчить, перш за все, про факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також свідчать про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції під час проведення її огляду та вимог ст. 266 КУпАП.

Крім того, поясненнями інспектора поліції спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що у протоколі не вірно зазначена як адреса місця скоєння адміністративного правопорушення, так і адреса складання протоколу.

Зазначаючи ж в оскаржуваній постанові те, що ОСОБА_1 рухався по пр.-т. Бориспільському, 16-А в м. Києві, суд першої інстанції допустив технічну описку, яка в разі необхідності може бути виправлена судом 1 інстанції, адже, з наявних у справі доказів чітко вбачається, що факт керування ОСОБА_1 автомобілем мав місце по пр. Броварському, 16- А в м. Києві.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції безпідставно не досліджено клопотання громадянина ОСОБА_3 , згідно якого під час зупинки транспортного засобу поліцейськими за кермом перебував він, та після зупинки пересів на переднє пасажирське сидіння, вийшов з автомобіля та пішов у напрямку АЗС КЛО, є також безпідставними та спростовуються об`єктивним доказом у справі - відеозаписом, на якому зафіксовано переслідування працівниками поліції транспортного засобу «Ауді А6», д.н.з. НОМЕР_1 , момент зупинки вказаного транспортного засобу та момент, коли працівники поліції відразу ж після зупинки підходять до вказаного автомобіля, і в салоні автомобіля будь-яких інших осіб, окрім ОСОБА_1 не має. Крім того, дані відеозапису підтверджують, що окрім ОСОБА_1 на момент зупинки транспортного засобу в автомобілі інших осіб не було. Дані відеозапису в цій частині повністю узгоджується з показаннями працівника поліції з приводу того, що автомобіль був зупинений саме під керуванням водія ОСОБА_1 , який відразу ж пересів з місця водія на заднє пасажирське сидіння.

Крім того, слід відмітити, що апелянт хоч і посилався на те, що судом першої інстанції не взято до уваги клопотання громадянина ОСОБА_3 , однак, під час апеляційного розгляду ні самим апелянтом, ні його захисником не заявлялось клопотання про виклик і допит в якості свідка зазначеної особи.

Що стосується доводів апелянта про те, що працівниками поліції, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення порушено ряд вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, є безпідставними та спростовуються наявністю необхідних, належно оформлених і приєднаних до справи матеріалів, які складені у відповідності з вимогами діючих нормативних документів, та підтверджують порушення саме апелянтом вимог п. 2.5 ПДР.

При цьому, є безпідставними і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу того, що спочатку працівники поліції повинні були доставити його до закладу охорони здоров`я, а вже після відмови саме в закладі охорони здоров`я складати протокол в присутності двох свідків, оскільки це суперечить порядку проходження огляду на стан сп?яніння, визначеному ст. 266 КУпАП та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі.

Що стосується посилань апелянта на те, що пояснення свідків не можуть братися до уваги, оскільки вони відібрані не належним чином, містяться на заздалегідь заготовлених бланках, то суд апеляційної інстанції не може погодитися з ними, оскільки, дані свідки були на місці події, що підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 в їх присутності відмовився від проходження огляду у встановленому порядку, а та обставина, що відібрання пояснень у свідків на місці пригоди відбулось на бланках, заповнених поліцейськими заздалегідь, не суперечить вимогам закону, оскільки спосіб виготовлення документу не тягне за собою недопустимість цього документу. Досліджуючи пояснення свідків в сукупності з іншими матеріалами справи слід визнати, що вони не викликають обґрунтованих сумнівів в їх достовірності, оскільки підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. При цьому, до пояснень свідка ОСОБА_4 , що містяться в протоколі опитування адвокатом особи від 28.04.2020 р. суд ставиться критично, оскільки вони суперечать як його ж поясненням, наданим працівникам поліції, так і поясненням іншого свідка - ОСОБА_6 . Свідком ОСОБА_4 надано адвокату пояснення без попередження про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а клопотання під час апеляційного розгляду про допит в судовому засіданні свідків ні сам ОСОБА_1 , ні його захисник не заявляли.

З приводу доводів ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що він не втікав від поліцейських, в зв`язку з чим до нього було неправомірно застосовано працівниками поліції сльозогінний газ, то вони є необгрунтованими, оскільки з відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції вбачається, що ОСОБА_1 поводив себе агресивно, намагався втекти з місця зупинки транспортного засобу, хапав працівників поліції за формений одяг, що свідчить про явну зневагу ОСОБА_1 до осіб, які охороняють громадський порядок, зв`язку з чим працівниками поліції, відповідно до вимог ст. 45 Закону України " Про Національну поліцію" було застосовано відносно останнього фізичну силу, сльозогінний газ та одягнено кайданки.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, доходжу висновку, що твердження ОСОБА_1 щодо своєї невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в як суді першої, так і в суді апеляційної інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а тому розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, як про те ставилось питання в апеляційній скарзі, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

При цьому слід відмітити, що суд першої інстанції обґрунтовано визнавши ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрив провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а саме у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, враховуючи ту обставину, що адміністративне правопорушення було вчинено 22 січня 2020 року, а постанова судом першої інстанції винесена 19 травня 2020 року, тобто за сплином 3-х місячного терміну.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2020 року є законною та обґрунтованою, отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал