Справа № 603/89/20
Провадження № 3/603/42/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" лютого 2020 р. м. Монастириська

Суддя Монастириського районного суду Тернопільської області Гудкова Ю. Г. , розглянувши матеріали, які надійшли з Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Головним управління Державної податкової служби у Тернопільській області на адресу Монастириського районного суду Тернопільської області направлено матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Як убачається з даних протоколу про адміністративне правопорушення №6 від 28.01.2020 року, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 у приміщенні приватного будинку в період з 11.05.2019 року (дата припинення державної реєстрації підприємницької діяльності) січень 2020 року здійснював виробництво та реалізацію столярних виробів з деревини без державної реєстрації суб`єктом підприємницької діяльності, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб юридичних підприємців та громадських формувань, та матеріали, додані до скарги ОСОБА_2 (відеозаписи на СD - дисках), чим порушив ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Захисник Верес М.Я. в судовому засіданні просив закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Посилається на те, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП. Так, уповноважений орган не надав до протоколу про адміністративне правопорушення жодних допустимих доказів, які свідчили б про ведення господарської діяльності і отримання від неї прибутку.

Додатково суду пояснив, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату і місце складення протоколу про адміністративне правопорушення, а запрошення прибути у Головне управління ДПС у Тернопільській області на 10:00 год. 28.01.2020 року він отримав із запізненням, вже після складення протоколу. Вказана обставина позбавила ОСОБА_1 можливості надати свої пояснення уповноваженому органу.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча про дату і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, необхідні для правильного вирішення справи.

Як убачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення №6 від 28.01.2020 року, ОСОБА_1 інкримінується провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, а саме здійснення виробництва та реалізації столярних виробів з деревини без державної реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності.

Диспозиція ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачає відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Із аналізу даної статті вбачається, що об`єктом такого адміністративного порушення є суспільні відносини у сфері державного регулювання господарської діяльності.

Предметом доказування в даній справі є підтвердження господарської діяльності, а саме провадження виробництва та реалізації столярних виробів з деревини без державної реєстрації як суб`єкта господарювання.

Відповідно до п. 14.1.36 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, яка пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України (далі ГУ України) під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Одним з видів господарської діяльності є підприємництво.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про підприємництво» підприємництво це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

У силу ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження вини ОСОБА_1 до протоколу про адміністративне правопорушення №6 надано заяву ОСОБА_2 від 07.11.2019 року (а.с.5), зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 , здійснюючи промислове виготовлення столярних виробів та дерев`яних меблів, їх складових, не сплачує жодних податків та зборів в державний та місцевий бюджети, у своїй промисловій діяльності залучає працівників, однак не укладає з ними трудових договорів, а також СD-диски.

Вивченням матеріалів про адміністративне правопорушення з`ясовано, що в них відсутні дані про те, яким чином ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність, зокрема, кому та коли реалізовував вироби із дерева, чим це підтверджується, як не зазначено і будь-яких свідків вказаних можливих дій. Тобто, доказів вчинення даного правопорушення ОСОБА_1 , а саме здійснення ним господарської діяльності, перебування у статусі особи, яка займається підприємницькою діяльністю, отримання від зазначеної діяльності винагороди чи доходу, в порушення вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП працівниками Головного управління ДПС у Тернопільській області не надано.

Відеофайли, що містяться на СD-дисках, не можуть слугувати належним і допустимим доказом винуватості особи, при цьому суд виходить також із того, що відсутні дані про згоду на знімання, про технічні засоби здійснення відеофіксації; із наявних на дисках відеофайлів не вбачається дата відеозйомки.

Відповідно до роздрукованої сторінки Державної фіскальної служби України з розділу «реєстраційні та облікові дані платників податків», доданої до протоколу про адміністративне правопорушення №6, 10.05.2019 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 за його рішенням.

Таким чином, в матеріалах справи немає достатніх належних і допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ч. 1 ст. 164 КУпАП.

До того ж, диспозиція ч. 1 ст. 164 КУпАП носить бланкетний характер, проте в протоколі про адміністративне не зазначено, яку норму чинного законодавства порушено ОСОБА_1 .

Неконкретність обвинувачення ОСОБА_3 позбавляє його права здійснювати предметний захист і порушує його процесуальні права, в тому числі, право на захист.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого звинувачено у вчинені адміністративного правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином, буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу адмінправопорушника, що є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

При вирішенні питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 164 КУпАП, суд виходить з того, що розгляд справи повинен здійснюватися в межах тверджень про вчинення адміністративного правопорушення, вказаних стосовно особи у протоколі про адміністративне правопорушення.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово посилався на те, що провадження у справах про адміністративні правопорушення за гарантіями може прирівнюватися з кримінальним для цілей застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 39 рішення «Лучанінова проти України» від 09.09.2011 року (заява №16347/02), п.1 резолютивної частини рішення «Швидка проти України від 30.10.2014 року (заява №17888/12)), обґрунтовуючи їх, зокрема, як характером законодавчого положення, яке порушувалося (КУпАП), так і профілактичною та каральною метою стягнень, передбачених цим положенням.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Що ж стосується доводів захисника з приводу неналежного повідомлення ОСОБА_1 про дату (28 січня 2010 року) і місце складення протоколу про адміністративне правопорушення, то суд приймає їх до уваги з огляду на те, що згідно даних ксерокопії фіскального чека, наявного в матеріалах справи, 23 січня 2020 року на адресу ОСОБА_1 направлено рекомендований лист, однак матеріали справи не містять належного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні, а судом не здобуті належні, достатні та допустимі докази, за європейським стандартом доказування поза розумним сумнівом, на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Положенням п. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності складу правопорушення.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суд вважає, що провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП слід закрити, за відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 245, п.1 ст. 247, 280, 283 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду або через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя: Ю. Г. Гудкова