Справа № 617/204/20
Провадження № 3/617/123/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2020 року Вовчанський районний суд Харківської області у складі судді Глоби М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вовчанську Харківської області справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Вовчанського ВП ГУ НП в Харківській області про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вовчанська Харківської області, громадянина України, не працюючого, розлученого, має на утриманні доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше засудженого 22 вересня 2014 року Вовчанським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР 609551 від 25 січня 2020 року, ОСОБА_1 24 січня 2020 року вчинив домашнє насильство відносно матері ОСОБА_3 , а саме, висловлювався брудною лайкою, чим спричинив психологічну шкоду здоров`ю.

Перевіривши матеріали справи, суд критично ставиться до матеріалів, складених поліцейським Вовчанського ВП ГУНП в Харківській області та направлених на розгляд суду виходячи з наступного.

Згідно ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 КУпАП).

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України). Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП настає у разі вчинення особою, домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоровю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зазначається суть та місце та час вчинення адміністративного правопорушення.

Матеріали по справі не містять належних доказів того, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство, так як, у протоколі серії АПР 609551 від 25 січня 2020 року не зазначено час вчинення правопорушення та якій особі була спричинена психологічна шкода здоров`ю.

Таким чином, вказаний протокол про адміністративне правопорушення слід визнати складеним з порушення вимог ст. 256 КУпАП, в зв`язку з чим його не можна вважати доказом вини ОСОБА_1 .

Окрім цього, в долучених до справи матеріалах відсутні належні відомості про підтвердження родинних відносин ОСОБА_1 з особою, відносно якої він вчинив домашнє насильство.

Надані до протоколу матеріали не засвідчені належним чином, а тому вони не є належними та допустимими доказами.

Згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди зобовязані застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерел права.

Європейський Суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25).

Вказані недоліки заважають своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності із законом, виявленню причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративного правопорушення, запобіганню правопорушенню, вихованню громадянина у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Таким чином, справа підлягає поверненню до Вовчанського ВП ГУНП в Харківській області на доопрацювання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 245, 277, 278 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Справу про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, повернутидо Вовчанського ВП ГУНП в Харківській області для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя -