Справа №461/1662/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2020 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В. за участю секретаря судового засідання Івасюти Н.В., прокурора Олініченка В.І., особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 , захисника Барабаша Я.Й., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ректора Львівського інституту економіки та туризму, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 ,

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

встановив:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , будучи ректором Львівського інституту економіки та туризму, згідно підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, а саме 16.05.2018 року о 13 годині 47 хвилин, подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією, передбачене частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 під час розгляду справи факт правопорушення заперечив, з мотивів, викладених у письмових поясненнях. Вказав, що умислу на вчинення будь-якого порушення у нього не було, а факт несвоєчасної подачі декларації за 2017 рік відбувся з причини технічної несправності самої системи НАЗК, відсутності у нього доступу до сайту, внаслідок закінчення дії електронного ключа, а також через неможливість вирішити дані складнощі самостійно без отримання відповідних роз`яснень та технічної допомоги. Зазначив, що подати декларацію було технічно неможливо, про що ним було повідомлено НАЗК. Крім того, вказав на складання протоколу не уповноваженою особою та закінчення строків притягнення до відповідальності.

Доводи та пояснення ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав його захисник, який також просив закрити провадження у справі.

Прокурор в судовому засіданні протокол підтримав та просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, вказуючи на відсутність у ОСОБА_1 поважних причин для несвоєчасної подачі декларації.

Заслухавши доводи учасників процесу, приходжу до наступного висновку.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та КУпАП, у разі виявлення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення уповноважений орган складає протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, за статтями 1726- 1729 КУпАП.

З аналізу наведених положень випливає, що строк, визначений ст.254 КУпАП для складання протоколу починається з часу коли посадова особа, уповноважена складати протокол, матиме достатньо фактичних даних для висновку про наявність в діях чи бездіяльності особи вини у вчиненні правопорушення, наявності достатніх даних для заповнення та складання протоколу. Моментом виявлення особи, яка вчинила правопорушення, слід вважати момент, коли особа, уповноважена на складення протоколу, здобула можливість за участі особи, яка вчинила правопорушення, здійснити дії передбачені ч.2-4 ст.256 КУпАП.

За таких обставин, суд вважає, що початком обчислення строку виявлення правопорушення, є момент коли уповноваженою особою зібрано та проаналізовано фактичні дані та зроблено висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Таким моментом є день складення протоколу про адміністративне правопорушення - 19.02.2020 року.

Відтак, безпідставними є твердження ОСОБА_1 про сплив строку накладення на нього адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Крім цього, доводи ОСОБА_1 та його захисника про те, що протокол складено не уповноваженою на це особою, є помилковими та не ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати органи внутрішніх справ (Національною поліції) зокрема, правопорушення які передбачені 172-4 -172-9 КУпАП, а отже протокол відносно ОСОБА_1 складений уповноваженою особою - посадовою особою управління стратегічних розслідувань у Львівській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Відповідно до листа голови Національного агентства з питань запобігання корупції від 30.05.2017 року № 95-17/173/5/17, уповноважені на те органи Національної поліції мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення передбачені ст. ст. 172-4-172-9 КУпАП (порушення обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, порушення встановлених законом обмежень щодо одержання подарунків, порушення вимог фінансового контролю, порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів тощо), та збирати необхідні докази, що підтверджують факти їх вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно абзацу другого пункту 1 частини першої статті 255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними у статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції) (статті 172- 4- 172-9).

Також, частиною другою статті 251 КУпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Статтею 45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що особи, зазначені у пункті 1 підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані, щорічно до першого квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством з питань запобігання корупції.

Згідно ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

ОСОБА_1 , є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, відтак, був зобов`язаний подати щорічну декларацію за 2017 рік до 01 квітня 2018 року.

Згідно наявних у матеріалах справи доказів ОСОБА_1 , будучи ректором Львівського інституту економіки та туризму, згідно підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КупАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, а саме 16.05.2018 року о 13 годині 47 хвилин, подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік.

Вказані обставини ОСОБА_1 в ході судового розгляду не заперечив, водночас вказав зокрема на відсутність у його діях складу інкримінованого правопорушення, у зв`язку із наявністю у нього об`єктивних перешкод, тобто поважних причин для несвоєчасного декларування.

На підтвердження вини ОСОБА_1 уповноваженим органом зібрано наступні досліджені та оцінені в ході розгляду справи докази:

протокол про адміністративне правопорушення №124 від 19.02.2019 року;

рапорти оперуповноважених УСР у Львівській області від 19.02.2020 року, 27.12.2019 року, 12.02.2020 року;

копію наказу Міністра освіти і науки України про призначення на ОСОБА_1 посаду ректора від 05.05.2015 року №150-к;

контракт №ІІ-120 від 31.03.2010 року та додаткову угоду до нього, укладені між ОСОБА_1 та Міністерством освіти і науки України;

витяг з Єдиного державного реєстру декларацій;

послідовність дій користувача Єдиного державного реєстру декларацій, з якої вбачається, що початком роботи ОСОБА_1 у системі НАЗК було 16.05.2018 року;

витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

копію наказу Міністра освіти і науки України від 28.03.2017 року №491 « Про затвердження Статуту Львівського інституту економіки та туризму»;

лист ОСОБА_1 від 25.04.2018 року, адресований голові Національної агенції із запобігання корупції про завершення терміну дії електронного ЕЦП ОСОБА_1 для подачі декларації;

електронний лист НАЗК від 11.05.2018 року про прийняття заяви на зміну ЕЦП;

електронний лист НАЗК від 16.05.2018 року про успішну подачу декларації;

лист НАЗК, адресований ОСОБА_1 щодо інформації про технічні збої в роботі системи НАЗК;

електронна декларація ОСОБА_1 , яка успішно подана 16.05.2018 року.

Вищенаведені докази є належними та допустимими, з них вбачається, що ОСОБА_1 несвоєчасно подав декларацію, а саме 16.05.2018 року.

Від роз`яснення прав, передбачених КУпАП та отримання копії протоколу ОСОБА_1 відмовився, про що свідчить відмітка у протоколі.

Відповідно до п.9 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч.1 ст.3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Частиною першою статті 172-6 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

З листа НАЗК, адресованого ОСОБА_1 , щодо інформації про технічні збої в роботі системи НАЗК вбачається, що з 12:00 до 12:40 год. 15.03.2018 року спостерігалась помилка доступу до сайту системи НАЗК, пов`язана з технічним збоєм в системі енергопостачання на технічному майданчику адміністратора ІТС Реєстр. Інших технічних несправностей та перебоїв у роботі ІТС Реєстр, які б завадили поданню документів до ІТС реєстр у період за 01.01.2018 року по 31.03.2018 року не зафіксовано. Крім цього, Національне агентство має можливість надати перелік дій користувачів ІТС Реєстр, які пройшли авторизацію, а саме провели процедуру автентифікації та увійшли до персонального кабінету суб`єкта декларування. Інформація щодо спроб пройти ідентифікацію в ІТС Реєстр не логується та не зберігається.

З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що 28-29 березня 2018 року він намагався подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий - 2017 рік за формою, яка встановлена Національним агентством на офіційному веб-сайті агентства, однак це було технічно неможливо, оскільки програма весь час відхиляла дані і неможливо було пройти ідентифікацію фізичної особи.

З метою своєчасного подання декларації ОСОБА_1 звернувся до НАЗК з приводу технічної неможливості подати декларацію, що підтверджується роздруківкою міжміських та міжнародних розмов, у відповідь на що його повідомлено від служби технічної підтримки НАЗК, про необхідність зміни персонального електронного підпису, оскільки термін попереднього завершився.

11.05.2018 року ОСОБА_1 змінено електронний ключ, у зв`язку із закінченням дії попереднього, що стверджується даними НАЗК про прийняття заявки на зміну ЕЦП.

Вхід до системи єдиного державного реєстру декларацій був пов`язаний з електронною поштою . Вхід за вказаною електронною поштою було здійснити неможливо. ОСОБА_1 звертався до НАЗК телефоном та листами від 12.04.2018 року, від 25.04.2018 року з метою з`ясувати чому електронна поштова скринька не діюча і заблокована. В подальшому ним з`ясовано, що адреса електронної пошти, яка подана до НАЗК вказана як , тобто має відмінності. Вказане вбачається з листа НАЗК, адресованого ОСОБА_1 щодо інформації про технічні збої в роботі системи НАЗК.

16.05.2018 року ОСОБА_1 отримав можливість подати декларацію, що ним і було зроблено.

Таким чином, причиною несвоєчасної подачі декларації було завершення строку персонального електронного підпису ОСОБА_1 та невірні дані щодо його електронної адреси.

Згідно із ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Об`єктивна сторона даного правопорушення має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності поважних причин відповідальність за інкримінованою ОСОБА_1 частиною статті виключається.

Так, суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, тобто відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Досліджені судом докази у своїй сукупності свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 умислу на вчинення адміністративного правопорушення пов`язаного з корупцією, передбаченого частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При вирішенні справи, суд приймає до уваги твердження ОСОБА_1 про поважність причин неподання в строк до 01 квітня 2018 року декларації за 2017 рік, оскільки такі обставини підтверджуються матеріалами справи були встановлені судом. Зокрема, наведені обставини підтверджуються вищенаведеними дослідженими доказами, а саме листуванням ОСОБА_1 щодо наявності у нього перешкод для своєчасної подачі декларації, отримання нового електронного ключа та повідомленням про ці перешкоди органу уповноваженого на прийняття та оприлюднення декларацій. В даному випадку має місце порушення встановлених законом строків подання декларації, однак таке порушення не було наслідком умислу особи на ухилення від своєчасного подання декларації, а причини несвоєчасного декларування були поважними.

Так, в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 був обізнаний щодо обов`язку своєчасного декларування. Водночас, ОСОБА_1 мав об`єктивні перешкоди своєчасно виконати покладені на нього законом обов`язки, внаслідок відсутності доступу до реєстру, пов`язаного з закінченням дії електронного ключа та неточностей у відображення електронної адреси. Натомість, ОСОБА_1 вживав активні дії, зокрема звертався до уповноважених органів для виконання покладеного на нього обов`язку по подачі декларації, що вказує на відсутність у нього умислу на ухилення від своєчасного подання декларації та поважність причин несвоєчасного декларування.Отже, у даному випадку відсутність умислу ОСОБА_1 , спрямованого на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та наявність у нього поважних причин свідчить про відсутність однієї із складових елементів даного правопорушення, а саме суб`єктивної сторони та невідповідність інкримінованого правопорушення диспозиції статті, а отже і складу адміністративного правопорушення в цілому.

У своїх рішеннях, зокрема «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

У силу п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»).

Згідно п. 4 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп / 2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Даний висновок Конституційного Суду України узгоджується з правовим позиціям Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зокрема, у рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», Європейський Суд зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкове не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

За викладених обставин, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а тому усі сумніви і припущення стосовно наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення повинні бути визнані на його користь.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Отже, враховуючи, положення ст. 251 КУпАП, згідно яких доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази в їх сукупності, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення .

Разом з тим, не може залишитись поза увагою суду те, що захисник та особа відносно якої складено протокол, будучи належним чином оповіщені про дату, місце та час розгляду справи, у період травня - серпня 2020 року неодноразово не з`явились у судові засідання (10 засідань) посилаючись на вжиті у державі карантинні заходи, перебування у групі ризику та контактування з особами хворими на COVID - 19. Водночас, в судовому засіданні 07.09.2020 року було встановлено, що у вказаний період ОСОБА_1 достатньо регулярно перебував на робочому місці за місцем праці, а його захисник у серпні 2020 року приймав участь у засіданні апеляційного суду у іншій справі. Наведені факти вказують на неналежне виконання процесуального обов`язку явки до суду (у справі де участь особи щодо якої складено протокол є обов`язковою), що, в свою чергу, стало неодноразовою причиною відкладення розгляду справи та зупинення провадження у ній. Крім того, зважаючи на те, що факти присутності на робочому місці ОСОБА_1 були встановлені лише у судовому засіданні 07.09.2020 року, суд, виходячи з обізнаності про вжиті у державі карантинні заходи, був позбавлений можливості застосувати процедуру приводу.

Таким чином, суд звертає увагу учасників процесу на необхідність неухильного виконання процесуальних обов`язків та недопущення вчинення дій, які сприяють затягуванню розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 172-6, 247, 283, 284 КУпАП, Законом України «Про запобігання корупції», -

постановив:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.