Справа № 206/2839/20
Провадження № 3/206/1357/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Поштаренко О.В.,

за участю секретаря Лозобко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро матеріали які надійшли з яка надійшла з УПП в Дніпропетровської області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого в АТП 11231, водієм маршрутного таксі №21, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

за участю: особи стосовно якої складено

протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1

захисника-адвоката Андрієнка С.В.

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу серії АА №252615 від 19.06.2020, ОСОБА_1 , 19.06.2020 о 06 год. 50 хв. знаходився у м. Дніпро, на перехресті вул. Святогірська-вул. Гречихіна, водій Францух здійснював міське перевезення пасажирів на транспортному засобі Mercedes-Benz 311 державний номерний знак НОМЕР_1 з перевищенням встановленого на перевезення кількості пасажирів, а саме у кількості 25 пасажирів ніж вказано у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, а саме 18 пасажирських місць) вказаної пунктом 2 протоколу № 13 наслідків надзвичайної ситуації природного характеру місцевого рівня в м. Дніпро від 23.05.2020, дії останнього співробітниками поліції кваліфіковано за ст. 44-3 КУпАП. В судовому засідання ОСОБА_1 вину не визнав в повному обсязі, заперечував щодо обставин викладених в протоколі та просив суд закрити справу за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, про що надав суду відповідну заяву. Захисник-адвокат Андрієнко С.В. просив закрити матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, про що надав суду відповідне клопотання. Суд, вислухавши особу стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , захисника-адвоката Андрієнка С.В. та дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного. Так, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Відповідно до ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання. Закон України «Про Кабінет Міністрів України» встановлює, що КМУ на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти КМУ нормативного характеру видаються у формі постанов. Акт Кабінету Міністрів України може бути оскаржений до суду в порядку та у випадках, установлених законом. Також Президент України має право зупинити дію актів Кабінету Міністрів України з мотивів невідповідності Конституції з одночасним зверненням до Конституційного Суду України щодо їх конституційності (п. 15 ч. 1 статті 106 Конституції України). Конституційний Суд також наділений повноваженням перевіряти конституційність актів КМУ на підставі подання Президента України, народних депутатів, Верховного Суду України, Уповноваженого Верховної Ради з прав людини, Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Слід зазначити, що 28 серпня 2020 р. Велика Палата Конституційного Суду України прийняла рішення у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України „Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом. SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів, положень частин першої, третьої статті 29 Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік, абзацу дев`ятого пункту 2 розділу ІІ „Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік». У п.3.2 вказаного рішення вказано, що Конституційний Суд України зазначає, що згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України; в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень; не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України. Конституційний Суд України наголошує, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України. Згідно із положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також приймаючи до уваги практику Європейського суду у справах «Лучанінова проти України», «Малофєева проти Росії» та інші, формулювання викладене у фабулі адміністративного протоколу слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого мас бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. За змістом ст. 279 КУпАП вбачається, що справа про адміністративне правопорушення підлягає судовому розгляду в межах обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення. Відповідно до постанови ВС/КАС по справі №813/2451/17 від 27.02.18 зазначено, що сам факт будь-якого правопорушення має бути підтверджено лише допустимими доказами. Згідно з до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП. Диспозицією статті 44-3 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність громадян чи посадових осіб за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами. Пунктом ІІ Протоколу № 13 засідання спеціальної комісії з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації природного характеру місцевого рівня від 23.05.2020, встановлено заборонено перевозка пасажирів більше кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеною в реєстраційних документах на цей транспортний засіб. Проте, як вбачається з матеріалів справи, під час складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 працівниками поліції було порушено вимоги ст. 255 КУпАП та не зібрано доказів, які б підтверджували його провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП. Так, відповідно фабули протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №252615 від 19.06.2020, не зазначено, що водій ОСОБА_1 здійснював перевозку пасажирів саме на міському автобусному маршруті. Окрім того, матеріали справи не містять жодного належного доказу скоєння правопорушення ОСОБА_1 ,а саме пояснень свідків; відповідних документів, що підтверджують факт руху автобусу по міському автобусному маршруті у звичайному режимі(як вказано у рішенні комісії), копії шляхового листа, копії технічного паспорту транспортного засобу та інших документів, які б могли підтвердити факт того, що водій ОСОБА_1 здійснював перевозку пасажирів саме на міському автобусному маршруті. Разом з тим, з дослідженого в судовому засіданні відеозапису зафіксованого на нагрудну боді камеру поліцейського не вбачається, що ОСОБА_1 здійснював саме рух автобусу по міському автобусному маршруті у звичайному режимі (як вказано у рішенні комісії наслідків надзвичайної ситуації природного характеру місцевого рівня в м. Дніпро від 23.05.2020. Окрім того, співробітниками поліції не було роз`яснення водієві ОСОБА_1 його права, передбачені ст.ст.55,59,63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, чим суттєво порушено його право на захист. Про це свідчить відсутність підпису водія ОСОБА_1 в місці, де вказані права роз`яснюються, що є порушенням наказу МВС України № 1376 від 06.11.15 року, зі змінами від 2018 року. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень. Разом з тим, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Так, до складеного протоколу про адміністративне правопорушення не долучено відповідних доказів, що відображають об`єктивну та суб`єктивну сторону правопорушення, а тому з урахуванням вказаного рішення ЄСПЛ суд вважає, що фабула адміністративного протоколу не відповідає обставинам справи, усунення цих недоліків призведе до порушення ст. 6 Конвенції. Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчинені ним правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи. З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Керуючись ст. ст. 44-3, 247, 280, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя О.В. Поштаренко