Справа № 445/1092/20 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 33/811/1162/20 Доповідач: Гуцал І. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Гуцал І.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та його адвоката Колодзінського Володимира Мар`яновича, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 27 липня 2020 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

постановою судді Золочівського районного суду Львівської області від 27 липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 420 гривень 40 копійок судового збору.

Згідно з постановою судді, 26 червня 2020 року о 21 год. 15 хв. в с. Новосілки Золочівського району Львівської області, керував автомобілем «Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із використанням приладу «Драгер» у присутності двох свідків (результати 0,86 проміле).

На постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 27 липня 2020 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду, скасувати дану постанову та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що постанова судді місцевого суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки така не відповідає фактичним обставинам справи та не ґрунтується на належних, достатніх і допустимих доказах.

Зокрема, вказує, що він не керував транспортним засобом, його автомобіль стояв припаркований на подвір`ї господарства батьків дружини у с. Новосілки Золочівського району Львівської області, ворота були відчинені. Зазначені ворота виходять на головну дорогу села, що йде від автодороги «Золочів-Львів» через с. Новосілки, якою в цей час їхав патрульний автомобіль поліції з проблисковими маячками. Поліцейський автомобіль зупинився, з нього вийшов поліцейський у форменому одязі, запитав, чий автомобіль стоїть на подвір`ї. ОСОБА_1 сказав, що автомобіль належить йому, на що поліцейський сказав, що у нього є відеозапис про те, що він керував вказаним автомобілем та запропонував йому пройти огляд на визначення стану сп`яніння. Оскільки автомобілем не керував, пройти огляд погодився, результат огляду - 0,86 проміле.

Після цього працівник поліції склав щодо нього протокол про адміністративне правопорушення. З протоколом був незгідний, однак такий підписав та під диктовку поліцейського написав у протоколі, що вживав ліки і визнає факт порушення, оскільки поліції злякались його діти.

Посилається на те, що анкетні дані свідків, присутніх під час огляду, є неточними. Крім того, їхні підписи у протоколі про адміністративне правопорушення, акті освідування та особистих поясненнях відрізняються. Крім того, зазначені свідки засвідчують лише факт присутності під час проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та жодним чином не підтверджують факт керування ним транспортним засобом. Вважає, що такі були підставними особами оскільки жодного разу не з`явилися в судові засідання.

Вказує на те, що судом не з`ясовано чи дійсно він керував транспортним засобом в с. Новосілки Золочівського району, де та за яких обставин його зупинили працівники поліції. Також не конкретизовано, у якому місці с. Новосілки він керував транспортним засобом.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги в частині поновлення строку на апеляційне оскарження адвокат ОСОБА_1 зазначає, що постанову про накладення на нього адміністративного стягнення отримав не в день її ухвалення, а поштою 8 серпня 2020 року. У зв`язку з поширенням епідемії коронавірусу, не зміг подати апеляційну скаргу у встановлений законодавцем строк.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та його представника - адвоката Колодзінського В.М., які підтримали подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

У матеріалах справи відсутні дані про те, коли ОСОБА_1 отримав оскаржувану постанову.

З урахуванням наведеного, з метою забезпечення реалізації права особи на оскарження даної постанови відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, приходжу до висновку, що доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 є поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду в достатній мірі повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали, з`ясував позицію ОСОБА_1 та дійшов правильного висновку про доведеність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП (у редакції станом на 26 червня 2020 року) передбачає відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху встановлено, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У своїй постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у справі №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Разом з тим, відповідно до п. 1.10 Загальних положень Правил дорожнього руху під «стоянкою» слід розуміти припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

З огляду на наведене, стоянка автомобіля є потенційною складовою будь-якого його руху. Більше того, кожній стоянці транспортного засобу передує його рух.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 на те, що він нікуди не їздив своїм автомобілем жодними доказами не підтверджене, а паркування автомобіля на подвір`ї тестя не спростовує того факту, що останній здійснював керування транспортним засобом, як було встановлено результатами огляду за допомогою пристрою «Драгер», у стані алкогольного сп`яніння.

Порядок проходження водіями огляду на виявлення стану сп`яніння встановлено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року за №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735). Відповідно до ч. 1, 6 розділу ІІ зазначеної Інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що під час проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 були залучені свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Присутність зазначених свідків під час проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджуються, в тому числі, особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. При цьому такі справді не засвідчували факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки такої вимоги нормами чинного законодавства не передбачено.

Доводи апелянта про неточність анкетних даних вказаних свідків (зокрема, в частині їхнього віку), а також відмінність, на його думку, їхніх підписів на різних документах, не беруться до уваги суддею апеляційної інстанції, оскільки факт підробки підписів може бути встановлено лише висновком експерта, а не будь-якою особою під час їх візуального огляду. Пропущена ж у даті народження свідка цифра не може спростовувати факту того, що такий був присутній під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння.

Факт неявки свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судові засідання також не може спростовувати вини ОСОБА_1 у вчиненому, оскільки у даному випадку доказом виступають їхні письмові пояснення, що, зокрема, узгоджується з вимогами ст. 251 КУпАП.

Так, відповідно до вимог пунктів 6, 7 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 12 березня 2016 року № 672/5 уповноважена посадова особа зобов`язана ознайомити особу, щодо якої складається протокол про адміністративне правопорушення, з її правами й обов`язками, передбаченими статтею 268 Кодексу, та змістом статті 63 Конституції України, про що робиться відмітка у протоколі. Про обізнаність з вищевказаним особа, щодо якої складається протокол про адміністративне правопорушення, ставить у протоколі свій підпис, а у разі відмови поставити підпис про це робиться відповідний запис у протоколі, який засвідчується підписом уповноваженої посадової особи.

Особа, щодо якої складається протокол про адміністративне правопорушення, має право надати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які вносяться до протоколу і засвідчуються підписом зазначеної особи. Пояснення може додаватись до протоколу окремо, про що робиться запис у протоколі.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №115515 від 26 червня 2020 року, ОСОБА_1 підписав складений щодо нього протокол, вказавши у своїх поясненнях до нього: «керував автомобілем, випив ліки, із порушенням згідний».

При цьому зміну показів ОСОБА_1 з визнання вини під час складення протоколу про адміністративне правопорушення на її абсолютне заперечення під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, суддя апеляційної інстанції оцінює критично, як таку, що спрямована на уникнення відповідальності за вчинене.

Посилання апелянта на те, що вину у вчиненому він визнав, оскільки поліції злякались його діти, а також через те, що він систематично переглядає дані з соцмереж, в яких публікуються факти беззаконня реформованої поліції у ставленні до громадян, не беруться до уваги суддею апеляційної інстанції, оскільки такі є елементом суб`єктивного сприйняття ОСОБА_1 та жодним чином не спростовують його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і наклав стягнення з урахуванням положень ст. 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є необхідним і достатнім та відповідає меті адміністративного стягнення. З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, відтак підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

поновити адвокату ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Золочівського районного суду Львівської області від 27 липня 2020 року.

Постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 27 липня 2020 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Гуцал І.П.