Справа №583/5306/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сидоренко Р. В.
Номер провадження 33/816/138/20 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , з участю секретаря судового засідання Сітало Я. В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду справу про адміністративне правопорушення № 583/5306/19 за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24.01.2020, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

захисника адвоката Безпалька С. В.,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки судовий розгляд відбувся за його відсутності, в суді він свою вину не визнавав, протокол медичного огляду не містить ознак алкогольного сп`яніння, прилад «Алконт» не має сертифікату відповідності та йому не пропонували пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу.

Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24.01.2020 ОСОБА_4 притягнутий до адміністративної відповідальності ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн з позбавленням права керувати всіма видами т/з на строк 1 рік. Стягнуто на користь держави 420,40 грн судового збору.

Відповідно до постанови судді, 11.12.2019 о 22:20 ОСОБА_4 в м. Охтирка на вул. Грабовського, 102 керував т/з ВАЗ 2101 д. н. з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР.

Будучи відповідно ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП своєчасно сповіщеним у встановленому законом порядку про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_4 в судове засідання 27.02.2020 не з`явився і клопотання про перенесення розгляду справи не надав, його захисник не заперечив проти розгляду апеляційної скарги без його участі, а тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності цієї особи, яка подала апеляційну скаргу.

Вислухавши доводи захисника Безпалька С. В., який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а згідно ст. 248 цього Кодексу розгляд справи здійснюється на засадах рівності перед законом і судом, який розглядає справу, що не дотримано суддею суду першої інстанції, оскільки розгляд справи відбувся за фактичної відсутності ОСОБА_4 , що унеможливило ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, так як захисник, який діяв в інтересах і за дорученням ОСОБА_4 подав заяву про відкладення розгляду справи.

Така загальна засада судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»), а тому не дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який знайшов своє закріплення у рішенні КСУ від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу), де формулюючи незаперечне право особи на судову присутність, Суд керувався правовими постулатами «доброї совісті» (bonae fidei), оскільки для громадян не може бути жодних перешкод об`єктивного характеру, якщо відбувається розгляд в суді індивідуально-конкретної справи.

Присутність особи, яка має право брати безпосередньо участь і виступати у суді, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, у передбачений законом строк і порядок оскаржити постанову по справі, є невід`ємним правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції, а для суддів усіх інстанції важливим елементом законного і справедливого правосуддя. Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), заява № 14448/88); п. 38 рішення ЄСПЛ від 23.10.1996 у справі «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland), заява № 17748/91).

Аналогічною є усталена судова практика ЄСПЛ і у справах щодо України, коли неодноразово застосований «принцип рівності», зокрема у п. 26 і 29 рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), згідно яких «принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом» (див., інші рішення та mutatis mutandis, «Кресс проти Франції» (Kress v. France), заява № 39594/98, п. 72, 2001-VI); «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy), рішення від 28.08.1991, заява серія A № 208-B, п. 33); «Т. проти Італії» (Т. v. Italy), рішення від 12.10.1992, заява серія A № 245-C, п. 26); «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria), заява № 54698/00, рішення від 08.06.2006, п. 28). За наслідками розгляду цієї справи Суд дійшов висновку, «що у провадженні, яке розглядається, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції».

Таким чином, виходячи із засад судочинства, апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_4 , внаслідок чого постанова підлягає безумовному скасуванню через порушення норм процесуального права, а апеляційна скарга у цій частині задоволенню.

Однак факт вчинення ОСОБА_4 правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 351691 від 11.12.2019, об`єктивно підтверджується дослідженими в суді апеляційної інстанції доказами, а саме:

- власноруч викладеними ОСОБА_4 поясненнями у протоколі про те, що він «керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння»;

- висновком щодо результатів медичного огляду від 11.12.2019 № 1, згідно якого водій ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння;

- показаннями в апеляційному суді свідка (лікаря) ОСОБА_5 , який підтвердив висновок та пояснив, що протокол складений у його присутності після проведення огляду ОСОБА_4 ;

- аналогічними показаннями в апеляційному суді свідків (медичної сестри) ОСОБА_6 і (поліцейського) ОСОБА_7 ;

- копією свідоцтва про повірку законодавчо визначеного ЗВТ № 0629, чинного до 11.04.2020, згідно якої огляд проведений за допомогою належним чином повіреним законодавчо визначеним ЗВТ перевірки вмісту алкоголю у видихуваному повітрі.

Доказами є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП), а оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому наведені докази жодним чином не спростовуються іншими матеріалами справи, у тому числі і доводами апеляційної скарги щодо обставин події.

Доводи апеляційної скарги про порушення порядку огляду на стан сп`яніння є необґрунтованими, оскільки установленим порядком проходження медичного огляду, про який йдеться мова, є визначена у ст. 266 КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в МЮ 10.11.2015 № 1408/27853), розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в МЮ 11.11.2015 за № 1413/27858) і п. 3-8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМ 17.12.2008 № 1103, з послідуючими змінами), процедура направлення водіїв т/з для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння, згідно якої огляд водія проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у присутності 2-х свідків; 2) у відповідному закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення і в присутності поліцейського.

ОСОБА_4 , скориставшись своїм правом, виявив бажання пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, що і забезпечено працівниками поліції в установленому законом порядку.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні відносно ОСОБА_4 протоколу дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього, а наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази у своїй сукупності і взаємозв`язку є достатніми для прийняття рішення про доведеність вини ОСОБА_4 у керуванні т/з у стані алкогольного сп`яніння.

Оскільки ОСОБА_4 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР, то апеляційний суд вважає за необхідне визнати його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також накласти стягнення, стягнувши одночасно на користь держави судовий збір на підставі ст. 40-1 цього Кодексу.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Охтирського міськрайонного районного суду Сумської області від 24.01.2020 відносно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з порушенням суддею суду першої інстанції норм процесуального права та прийняти нову постанову.

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 10200 грн (реквізити для сплати: Отримувач ГУК в Сумській області, 21081300. Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37970404. Банк отримувача Казначейство України (ЕАП). Рахунок IBAN UA0018001. Код класифікації доходів бюджету 21081300) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн (реквізити для сплати: Отримувач коштів ГУК у м. Києві (м. Київ), 22030106. Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783. Рахунок IBAN UA0026001. Банк отримувача Казначейство України (ЕАП). Код класифікації доходів бюджету 22030106).

Штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу і вноситься в установу банку України. У разі несплати штрафу в установлений строк постанова надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцезнаходженням майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови стягується:

- подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові;

- витрати на облік правопорушення, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.