Справа № 367/5129/20
Провадження №3/367/1934/2020
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 вересня 2020 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Шестопалової Я.В.,

при секретарі Будинкевич Ю.А.,

розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Станично-Луганського відділу поліції ГУ НП в Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого та зарестрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 331078 від 02.08.2020року, 02.08.2020 року близько 08год.25хв. гр.. ОСОБА_1 , перебуваючи на самоізоляції за адресою: Київська обл.., м. Буча, вул. Островського, буд 2, самостійно залишив місце самоізоляції, чим порушив вимоги пп.3 п.3 постанови КМУ № 392 від 20.05.2020року ПКМУ № 500, за що відповідальність передбачена ст. 44-3 КУпАП.

В судове засідання, особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи по суті. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду ОСОБА_1 не направляв. Тому, на підставі ст. 268 КУпАП, суд вважає за доцільне розглядати справу без участі особи-правопорушника, оскільки він належно повідомлений про розгляд справи.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до відповідальності, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя звертає увагу на наступне.

Стаття 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП представниками поліції була обґрунтована наступними дослідженими в судовому засіданні доказами: - протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 331078 від 02.08.2020року, 02.08.2020 року близько 08год.25хв. гр.. ОСОБА_1 , перебуваючи на самоізоляції за адресою: Київська обл.., м. Буча, вул. Островського, буд 2, самостійно залишив місце самоізоляції, чим порушив вимоги пп.3 п.3 постанови КМУ № 392 від 20.05.2020року ПКМУ № 500; - письмовими поясненнями ОСОБА_1 ; - повідомленням про виявлене адміністративне правопорушення; - електронним рапортом від 02.08.2020року.

Інших доказів матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Дослідивши наведені вище докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішенні її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен з`ясувати чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення, а також всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Так, за ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Проте матеріали справи не містять взагалі жодних відомостей про те, що ОСОБА_1 відноситься до переліку осіб, що потребують самоізоляції, відсутні відомості щодо підстав вимоги самоізоляції. Також відсутні відомості про те, хто призначив йому зобов`язання щодо самоізоляції, період, з якого починається самоізоляція, відсутня інформована згода ОСОБА_1 на проведення протиепідемічних та/або профілактичних заходів, з його підписом, повідомлення про відповідальність за порушення режиму самоізоляції та надання неправдивих даних.

Отже, враховуючи викладене суд позбавлений можливості переконатись в тому,що ОСОБА_1 є суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.44-3КУпАП. Крім того, слід зазначити, що пропонуючи ОСОБА_1 самоізолюватися по місцю проживання, органи державної влади не запропонували йому алгоритм дій на випадок зміни місця проживання.

Також судом встановлено, що згідно з пунктом 2 переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України „Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 22 липня 2020 року № 641, пункти 2-8, 11, 12, 12-1-12-3, 13-16 Постанови № 392, визнано такими, що втратили чинність. Оскільки пункт 6 Постанови № 392, яким було затверджено Порядок, втратив чинність, то Порядок також втратив чинність. Тобто пп.3 п.3 постанови КМУ № 392 від 20.05.2020року ПКМУ № 500, на який посилаються працівники поліції в протоколі серії ВАБ № 331078 на момент вчинення правопорушення 02.08.2020року - втратив чинність.

З огляду на викладене, можна дійти висновку, що єдиним доказом на обґрунтування вини ОСОБА_1 є протокол про адміністративне правопорушення, який хоча відповідно до ст. 251 КУпАП і є самостійним видом доказу, проте за відсутності належного обґрунтування іншими матеріалами справи не може бути розцінений як належний та допустимий доказ наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Оцінюючи встановлені факти, суд враховує окрім викладеного таке.

Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. №23-рп/2010у справі щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП зазначено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотне.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30.05.2013 р.», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції.

При цьому суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 р., «Коробов проти України» від 21.10.2011 р. ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява №36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді. Також суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, з урахуванням загального принципу про те, що всі сумніви щодо доведеності вини особи у вчиненні правопорушення необхідно тлумачити на її користь (ст. 62 Конституції України), суд приходить до висновку, що обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, оскільки не доведені належними та допустимим доказами, та акт на який посилаються працівники поліції в протоколі серії ВАБ № 331078 на момент вчинення втратив чинність, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 44-3 КУпАП, що на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України має своїм наслідком закриття провадження, оскільки провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 23, 44-3, 247, 250-252, 280, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд 1-ї інстанції шляхом подання у 10-ти денний строк з дня вручення такої постанови апеляційної скарги.

Суддя: Я.В. Шестопалова