Справа №591/7759/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Клімашевська І. В.
Номер провадження 33/816/101/20 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду справу про адміністративне правопорушення № 591/7759/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 17.12.2019, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

захисника адвоката Терещенка В. В.,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді та ухвалити нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушення, оскільки викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини не відповідають дійсності, так як в закладі охорони здоров`я йому пропонували пройти огляд не на стан алкогольного сп`яніння, а на перевірку його психічного стану. Крім того, т /з зупинений працівниками поліції незаконно.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Сум від 17.12.2019 ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 384,20 грн судового збору.

Згідно постанови судді, ОСОБА_4 02.12.2019 о 02:15 в м. Суми по вул. Кооперативна в районі будинку 15 керував т/з Subaru Forester д/н НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, яка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Вислухавши раніше надані доводи ОСОБА_4 та доводи його захисника Терещенка В. В., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а завданнями провадження є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 285678 від 02.12.2019, суддя суду першої інстанції дійшла висновку, що водій ОСОБА_4 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 ПДР, і в обґрунтування висновків свого рішення поклала такі докази вини останнього як: протокол про адміністративне правопорушення; висновок КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань» № 4027 від 02.12.2019; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; письмові пояснення свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відеозапис з камер поліцейських, а також послалася на п. 2.5 ПДР і ч. 1 ст. 130 КУпАП як на правову підставу притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, висновки судді суду першої інстанції про винність ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові є необґрунтованими, належним чином не умотивовані та не відповідають фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги про відсутність складу правопорушення заслуговують на увагу та підлягають задоволенню.

Зокрема, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП), а згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

ОСОБА_4 в ході апеляційного розгляду справи свою вину у вчиненні правопорушення категорично заперечив та пояснив, що 02.12.2019 під час керування т/з його зупинили працівники поліції та пред`явили підозру, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а також запропонували пройти відповідний огляд на місці за допомогою приладу Drager, на що він не погодився та повідомив, що огляд згоден пройти тільки у закладі охорони здоров`я. У медичному закладі лікар надала йому якийсь документ і сказала, що перед початком огляду в ньому треба поставити підпис і надати згоду на проведення психіатричного огляду, на що він відмовився, оскільки працівники поліції доставили його виключно для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, видавши відповідне направлення, при цьому надання такої згоди для огляду на стан сп`яніння законом не передбачено. Незважаючи на це, лікар склала висновок щодо відмови від проходження огляду, а працівники поліції протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП за фактом порушення п. 2.5 ПДР, що взагалі не відповідає дійсності, оскільки від проведення самого огляду на стан сп`яніння він не відмовлявся.

Допитана апеляційним судом у як свідок лікар ОСОБА_9 пояснила, що 02.12.2019 працівники поліції доставили ОСОБА_4 для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та надали відповідне направлення. ОСОБА_4 не заперечував проти проходження огляду, у зв`язку з чим перед початком процедури йому надана форма усвідомленої згоди на проведення психіатричного огляду, в якій останній мав поставити власний підпис. Таку згоду ОСОБА_4 не надав і відмовився від підпису цього бланку, що стало підставою для складення висновку про відмову ним від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідальність настає, зокрема, коли особа, яка керує т/з, відмовляється від проходження відповідно встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. Диспозиція цієї норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, а відповідно п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння закріплений у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в МЮ 10.11.2015 № 1408/27853), розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в МЮ 11.11.2015 за № 1413/27858) і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМ 17.12.2008 № 1103, з послідуючими змінами) і являє собою процедуру направлення водіїв т/з для проведення огляду з метою виявлення зазначеного стану і безпосередньо проведення такого огляду.

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у присутності 2-х свідків; 2) у відповідному закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_4 відмовився не від проходження огляду на стан сп`яніння, а від надання усвідомленої згоди на проведення психіатричного огляду, яка не передбачена жодним законом чи НПА, які регламентують порядок проведення відповідної процедури. При цьому необхідно наголосити, що вказана форма згоди є первинною обліковою документацією, затвердженою згідно ст. 11-13 ЗУ «Про психіатричну допомогу», яка заповнюється особою, яка звернулась до закладу охорони здоров`я та дає згоду на проведення психіатричного огляду, метою якого є встановлення наявності чи відсутності у особи психічного розладу, потреби в наданні психіатричного допомоги, а також вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання.

Таким чином, відмова від надання згоди на проведення психіатричного огляду ні за яких умов не може бути розцінена як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння (за умови згоди на проведення самого огляду) та кваліфікована як порушення п. 2.5 ПДР, що відповідно не утворює й об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому провадження в справі не могло бути розпочате, а розпочате підлягало закриттю, оскільки доказами в справі є фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які у свою чергу встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП). Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку, встановленому КУпАП, а умовами його допустимості є: одержання фактичних даних із належного джерела, належним суб`єктом, в належному процесуальному порядку; належне оформлення (фіксування) джерела фактичних даних. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Повертаючись до справи, оскільки огляд на стан сп`яніння є недійсним (недопустимим доказом), тому і усі інші похідні докази, включаючи протокол про адміністративне правопорушення є недопустимими доказами (правова концепція «отруєного дерева» (або «ефект доміно»), яка знайшла своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ (справи «Гефген проти Німеччини» (Gafgen v. Germany), від 30.06.2008); «Яременко проти України» (Yaremenko v. Ukraine), від 30.04.2015), згідно якої визнання одного доказу недопустимим має наслідком невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі («отруєне дерево дає отруйні плоди»), тобто матеріали, отримані в результаті використання недопустимого матеріалу, самі є недопустимими як докази).

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно ст. 8 КУ, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 в частині того, що т/з під його керуванням зупинений працівниками поліції незаконно, не заслуговують на увагу, оскільки з`ясування цієї обставини не є предметом розгляду цієї справи.

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_4 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні саме цього правопорушення встановлено не було, тому постанову судді не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, що тягне за собою її скасування через неправильне застосування норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 і п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 17.12.2019 відносно ОСОБА_10 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 і п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП закрити через відсутність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.