КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи : 756/1046/20
Номер провадження: 33/824/1256/2020
Категорія: ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 серпня 2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Вітусєвича Я.Ф., іншого учасника ДТП ОСОБА_2 та його представника - адвоката Терещенка Р.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року,

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 (один) рік з моменту їх вилучення.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Як встановлено постановою судді, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 263931, 14.01.2020 о 13 годині 40 хвилин в м. Києві по просп. Героїв Сталінграду - вул. Маршала Тимошенка, водій ОСОБА_1 (у адміністративному матеріалі описка в прізвищі « ОСОБА_1 », що підтверджується паспортними відомостями особи, що притягується до адміністративної відповідальності) керував автомобілем марки «Opel», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху.

Також, під час вчинення вищезазначених дій, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Opel», д.н.з. НОМЕР_1 по просп. Героїв Сталінграду на круговому перехресті з вул. Маршала Тимошенка при з`їзді не зайняв крайню праву смугу та не надав перевагу в русі автомобілю «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по круговому перехрестю з правого боку та скоїв з ним зіткнення. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.3 (б), 16.12 Правил дорожнього руху. Наведені обставини вказані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 072237.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Оболонського районного суду м. Києва від 11.02.2020 року, а справу повернути до Управління патрульної поліції м. Києва для належного оформлення.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки ухвалена за результатами неповного дослідження доказів та їх невірної оцінки, обставини скоєного порушення описані поверхнево, а висновки про його наявність ґрунтуються на припущеннях, при цьому суддею не враховано положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики європейського суду з прав людини.

Зокрема, як зазначає апелянт, як вбачається з тексту протоколу він порушив вимоги п. 2.3 «б» та 16.12 ПДР, проте, як вказує апелянт, навіть поверхневий аналіз вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху дає підстави вважати, що він не порушував і не міг порушити їх, оскільки п. 2.3 «б» є загальним пунктом ПДР обов`язків водіїв транспортних засобів, і в ньому перелічено щонайменше 7 таких обов`язків, при цьому в самому протоколі не зазначено, який саме з цих обов`язків він порушив, і які стали наслідком дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, звертає увагу апелянт на те, що аналіз п. 16.12 ПДР вказує на те, що його вимоги розповсюджуються на перехрестя рівнозначних доріг, хоча в даному випадку перехрестя є нерегульованим і нерівнозначним, так як на ньому встановлені знаки пріоритету, крім того, обидва учасники ДТП наближались до перехрестя з одного і того самого напрямку, тобто рухались попутно, а значить вимоги даного пункту не можуть розповсюджуватись на дану ситуацію, а також п. 16.12 ПДР взагалі не визначає вимоги йому, як водієві зайняти крайню праву смугу та надати перевагу у русі іншому автомобілю в даній конкретній дорожній ситуації.

Щодо об`єктивної сторони описаного в протоколі правопорушення, то вона, як вважає апелянт, взагалі не співпадає з диспозицією п. 16.12 Правил дорожнього руху, і більш того, вимога про надання дороги транспортним засобам, які наближаються до перехрестя праворуч не розповсюджується на перехрестя, де організовано круговий рух, на який також є посилання в описовій частині протоколу.

На думку апелянта, порушення Правил дорожнього руху, яке стало причиною ДТП відбулось саме з боку іншого учасника - водія ОСОБА_2 , який перед наближенням до перехрестя, після виїзду з прилеглої до будинку № 22 по пр. Героїв Сталінграду території, рухався по діагоналі, намагаючись з першої смуги руху в`їхати на перехрестя з круговим рухом, при цьому він вчиняв фактично перестроювання з першої на другу смугу, по якій він рухався, що вимагало від ОСОБА_2 дотримання вимог п. 10.1 та 10.3 ПДР.

Як звертає увагу апелянт, згідно схеми ДТП, він рухався прямо по своїй смузі руху, а водій ОСОБА_2 вчиняв перестроювання на його смугу руху.

Також, як вказує апелянт, ним та його захисником зверталась увага суду на суттєві недоліки в оформленні схеми ДТП, які напряму вплинули, і наразі впливають на встановлення об`єктивних обставин пригоди.

Стосовно протоколу серії ДПР18 № 263931, апелянт звертає увагу на те, що одночасний розгляд двох протоколів дає можливість стверджувати, що патрульні поліцейські не були свідками керування ним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, адже вони не зупиняли його транспортний засіб та не були на місці пригоди безпосередньо в момент її скоєння.

Крім того, як зазначає апелянт, з протоколу вбачається, що він в ньому не розписувався, ні в графі про роз`яснення прав, ні в графі пояснення та в ньому відсутня відмітка про відмову у його підписанні, про що також, не має інформації в Акті огляду на стан сп`яніння, та про це не зазначають і свідки у своїх поясненнях, що порушує не тільки вимоги законодавства та Інструкції, але і його права, в тому числі і на захист.

Звертає увагу апелянт і на те, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, а точніше обох складених на нього протоколів, жодних дисків з відеозаписами до них не додано, отже такі відеозаписи не можуть бути доказами по справі, при цьому, в судовому засіданні, коли судом було повідомлено про наявність такого запису, захисником було зазначено про неможливість його використання в якості доказу, проте суд першої інстанції це проігнорував.

Як вважає апелянт, показання приладу «Драгер», на які посилається суд в постанові, як на доказ його вини, не є тим спеціальним технічним засобом, який дозволений до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, що робить результати такого огляду неправомірними, а занесені до протоколу дані про його застосування - безпідставними.

Також, апелянт вказує і на те, що доданий до матеріалів справи так званий «чек Драгера» також має недоліки, які ставлять під сумнів його належність та допустимість.

Зазначає апелянт про те, що в судовому засіданні було встановлено, що свідки огляду на стан сп`яніння, є друзями другого учасника пригоди, при цьому обидва були свідками ДТП, а один з них, зі слів водія ОСОБА_2 , в цей момент знаходився у нього в автомобілі, таким чином, на думку апелянта, вони є зацікавленими особами, а отже взагалі не могли бути допущені до огляду на стан сп`яніння.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Вітусєвича Я.Ф.,які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення іншого учасника ДТП ОСОБА_2 та його представника - адвоката Терещенка Р.А., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити оскаржувану постанову без змін; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на обставини вчинених ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, які наведені в оскаржуваній постанові, суд апеляційної інстанції не може визнати оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим з огляду на таке.

Зокрема, незважаючи на той факт, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 072237 від 14 січня 2020 року за ст. 124 КУпАП, ОСОБА_1 інкримінувалось порушення вимог пунктів 2.3 «б», 16.12 Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а також той факт, що під час судового засідання, на підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не порушував вимог п. 16.12 вказаних вище Правил, оскільки цей пункт взагалі не стосується перехресть, де організовано круговий рух, про що прямо зазначено в оскаржуваній постанові, суддя, не повертаючи матеріали справи про адміністративне правопорушення в цій частині до Управління патрульної поліції у м. Києві для належного оформлення, без достатніх на то правових підстав, визнала встановленим, що ОСОБА_1 під час дорожньо-транспортної пригоди порушив вимоги п. 10.5 Правил дорожнього руху України, хоча, згідно відповідного протоколу, порушення цього пункту йому не інкримінувалось.

Таким чином, приймаючи рішення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції фактично вийшов за межі наданих йому повноважень, враховуючи ту обставину, що диспозиція вказаної вище норми закону за своєю структурою є банкетною, оскільки відсилає до Правил дорожнього руху України, а тому суд вправі приймати рішення щодо доведеності чи недоведеності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення лише в межах тих пунктів вказаних Правил, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення і навпаки, не вправі встановлювати порушення тих пунктів Правил, які в протоколі не зазначені, оскільки це уповноважена робити лише особа, яка, відповідно до вимог ст. 255 КУпАП, наділена правом складати протокол про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, постанова судді в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки її винесено з порушенням вимог закону.

Не може бути визнане законним та обґрунтованим і рішення судді в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки, як прямо передбачено ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції встановив, що огляд останнього було проведено з порушенням не тільки вимог ст. 266 КУпАП, а й вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (надалі - Інструкція від 09.11.2015 № 1452/735).

Зокрема, у відповідності до вимог, передбачених ч. 2 ст. 266 КУпАП та п.п. 1, 5, 6 Розділу ІІ Інструкції від 09.11.2015 № 1452/735, за наявності ознак, передбачених п. 3 Розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. При цьому як свідки не можуть бути залучені поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 263931 від 14 січня 2020 року, який було складено щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, одним із свідків, у присутності якого на місці зупинки транспортного засобу проводився огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, був ОСОБА_6 , який, як встановлено під час апеляційного розгляду, в тому числі шляхом його допиту, був не лише пасажиром автомобіля, яким керував інший учасник ДТП ОСОБА_2 , а й товаришем останнього по роботі, що викликало ґрунтовні заперечення проти його участі як свідка з боку ОСОБА_1 , який пропонував поліцейським запросити інших свідків.

У зв`язку з цим, суд апеляційної інстанції не має достатніх підстав для того, щоб не погодитися з доводами апеляційної скарги щодо наявності сумнівів у неупередженості свідків, принаймні одного із них, у присутності яких проводився огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, як прямо передбачено п. 7 Розділу І Інструкції від 09.11.2015 № 1452/735, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Між тим, незважаючи на незгоду ОСОБА_1 з результатами огляду, проведеного поліцейським на місці зупинки транспортного засобу, що підтверджується не лише його поясненнями, а й іншими доказами, зокрема Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, такий огляд не було проведено в найближчому закладі охорони здоров`я, відповідно до ст. 266 КУпАП.

За таких обставин, висновок судді про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, не може бути визнаний таким, що не викликає сумніві у своїй достовірності, оскільки через наведені вище порушення, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та його результат, не можуть бути визнані дійсними.

З огляду на вищенаведені обставини, за наслідками апеляційного розгляду, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, постанова судді Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року - скасуванню, а провадження у справі щодоОСОБА_1 - закриттю, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо нього- закрити, на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Белоконна І.В.