Справа № 524/9374/19
Провадження 3/524/154/20
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2020 року суддя Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області Олейнікова Г.М., за участю прокурора Тумко Д.І., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов із Військової прокуратури Полтавського гарнізону Центрального регіону України про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого стрільцем 3-го відділення 1 ПВ 2ПР, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , до адміністративної відповідальності за ст..172-11 ч.4 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №32 о/с від 02.11.2018 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу та наказом командира частини НОМЕР_1 №24 о/с від 10.10.2019 призначено на посаду стрільця 3 відділення 1 патрульного взводу 2 патрульної роти, справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.
Згідно ст.ст. 2, 3 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі Закон), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язана із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного
військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, визначено, що військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил військового вітання, ввічливості і поведінки.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, перебачено, що кожний військовослужбовець повинен виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до вимог ст.ст. 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат (матрос) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, а також за утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, за збереження виданого йому майна. Солдат (матрос) зобов`язаний: сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; знати посади, військові звання і прізвища своїх прямих начальників до командира з`єднання включно; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержувати правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання; зберігати державну таємницю, точно, ініціативно, сумлінно виконувати накази командирів (начальників); повсякденно загартовувати себе, вдосконалювати свою фізичну підготовку; постійно бути за формою та охайно одягненим, додержувати правил особистої та громадської гігієни; досконало володіти зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою; охайно носити одяг і взуття, своєчасно й акуратно їх лагодити, щоденно чистити і зберігати у визначених місцях; неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї, в роботі з технікою та в інших випадках, а також додержувати правил пожежної безпеки; бути хоробрим і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; у разі потреби відлучитися в межах розташування військової частини (підрозділу) запитати дозволу в командира відділення, а після повернення доповісти йому про прибуття; під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.
Натомість ОСОБА_1 діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення адміністративного правопорушення проти встановленого порядку поводження з боєприпасами.
Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №228 від 23 23.10.2019 солдата ОСОБА_1 призначено у добовий наряд частини в якості днювального роти.
Однак до виконання вказаного наказу командира військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_1 не приступив, внаслідок не прибуття до військової частини НОМЕР_1 , в результаті чого відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №229 від 24.10.2019 був замінений на іншого військовослужбовця та у подальшому за невиконання наказу командира , солдата ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності.
В той же час, крім вказаного порушення, солдат ОСОБА_1 в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, недбало ставлячись до військової служби, через особисту недисциплінованість, з метою незаконно самоусунутись від виконання службових обов`язків, після невиконання наказу у заступання у добовий наряд в якості днювального, на наступний день, близько 08 години 25.10.2019 солдат ОСОБА_1 не прибув для виконання обов`язків військової служби до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за аресою: АДРЕСА_3 .
Розшуковими заходами не було встановлено місце перебування солдата ОСОБА_1 телефон останнього був вимкнений.
У подальшому о 11 годині 30 хвилин 27.10.2019 року солдат ОСОБА_1 прибув до військової частини НОМЕР_1 , Націаональної гвардії України, яка розташована: АДРЕСА_3 , в результаті чого останній приступив до виконання службових обов`язків.
Відтак, солдат ОСОБА_1 всупереч вимогам ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 25.10.2019 року о 08 годині не з`явився вчасно на службу, без поважних причин, до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за аресою: АДРЕСА_3 , відтак до виконання службових обов`язків не приступив, прибувши лише до їх виконання 27.11.2019 рооку о 11 годині 30 хвилин до військової частини НОМЕР_3 , проводячи вказаний час на власний розсуд не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби.
Вказане підтверджується: наказами командира військової частини НОМЕР_1 , актом службового розслідування та іншими матеріалами, долученими до протоколу.
Поряд із цим, у відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - це комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України, яким на теперішній час відповідних рішень прийнято не було.
Тобто, особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17.03.2014 №303 на визначеній території України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке станом на теперішній час оголошене не було.
Таким чином, солдат ОСОБА_1 вчинив нез`явлення військовослужбовцем (крім строкової військової служби) вчасно без поважних причин на військову службу тривалістю до десяти діб, вчинене в умовах особливого періоду, - тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, що свідчить про його неявку без поважних причин, про час та дату судового розгляду справи був повідомлений належним чином , так як до провадження Автозаводського районного суду м.Кременчука повернулись поштові повідомлення з судовими повістками на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 35,39), які не були вручені адресату, але Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїх рішеннях , що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. (Рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" № 3236/03 від 03.04.2008 року , Каракуця проти України № 18986/06 від 16.05.2017 року ),тобто особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вважається повідомленим належним чином про дату,час та місце розгляду судової справи, а тому згідно зі ст. 268 ч.2 КпАП України суд вважає розглянути справу у відсутність особи , яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 оскільки його явка до судового засідання не є обов,язковою.

Прокурор Військової прокуратури Полтавського гарнізону Центрального регіону України Тумко Д.І. у судовому засіданні просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.. 172-11 ч.4 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу, для запобігання подальших порушень військової дисципліни.
Суддя, вислухавши прокурора, дослідивши матеріали справи , приходить до наступних висновків:

Відповідно до ч.1 ст. 172-11 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб.
Згідно положень ч.4 ст. 172-11 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за діяння, передбачені частинами першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду.
Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).
Згідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про оборону України», «особливий період» -період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Зазначений «особливий період» розпочався з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 р. № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» і триває дотепер.
Відповідно до Постанови Верховного суду України від 30.05.2018 року (справа № 521/12726/16-ц), в Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по теперішній час.
Вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 172-11 ч.4 КУпАП підтверджується фактичними даними протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 1), який суд відповідно до вимог ст.. 251 КУпАП визнає доказом по справі, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Центрального оперативно-териоріального об`єднання Національної гвардії України № 32 о/с від 02.11.2018 року (а.с. 8), витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Центрального оперативно-териоріального об`єднання Національної гвардії України № 24 о/с від 10.10.2019 року (а.с. 9), витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Центрального оперативно-териоріального об`єднання Національної гвардії України № 229 о/с від 24.10.2019 року (а.с. 10), витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Центрального оперативно-териоріального об`єднання Національної гвардії України № 228 від 23.10.2019 року(а.с. 11), висновком службового розслідування по з`ясуванню причин та обставин невиходу на службу без поважних причин стрільця 3 відділення 1 патрульного взводу 2 патрульної роти солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 ( а.с. 12-13), протоколом про військове адміністративне правопорушення серії НГ №000604 за ст.. 172 -10 ч.2 КУпАП (а.с. 14).
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку , що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 172-11 ч.4 КУпАП доказана і його дії з урахуванням фактичних обставин справи слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП , як нез`явлення військовослужбовцем (крім строкової військової служби) вчасно без поважних причин на військову службу тривалістю до десяти діб, вчинене в умовах особливого періоду.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 від 10.12.2019 року, адміністративне правопорушення вчинено 25.10.2019 року, тобто на час розгляду справи закінчились строки притягнення особи, до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 38 ч.2 КУпАП.
Підстава для закриття провадження в справі згідно зі ст.38 КпАП України не є такою, що реабілітує особу. Тому таке закриття можливе лише в разі вчинення особою протиправної, винної (умисної або необережної) дії чи бездіяльності, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Тобто, обов`язковою умовою закриття провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності з нереабілітуючих підстав є вчинення особою адміністративного правопорушення.
Отже, при вирішенні питання про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення суд повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад адміністративного правопорушення і особа винувата в його вчиненні. Тільки після цього можна постановити у визначеному КпАП України порядку відповідне судове рішення.
Аналогічна правова позиція викладена в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» та в п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».
Правила ст. 38 КУпАП визначають строки накладення адміністративного стягнення.
За приписами ч. 2 ст. 38 КУпАП встановлено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.
Таким чином, системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе за одночасної наявності кількох умов, а саме вчинення чи виявлення адміністративного правопорушення та спливу строку, передбаченою ст. 38 цього Кодексу
Крім того, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, а не строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Сплив строку накладення адміністративного стягнення є нереабілітуючою підставою для закриття провадження у справі, а тому в даному випадку встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковим з огляду на вимоги ст. 280 КУпАП.
Судом не було допущено затягування розгляду цього адміністративного матеріалу .
Так , адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 надійшов у провадження Автозаводського районного суду м. Кременчука 23.12.2019 року , у строки , передбачені ст. 277 ч.1 КУпАП справа була призначена до судового розгляду на 28.12.2019 року, але у зв`язку із неявкою у судове засідання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розгляд справи був відкладений на 13.01.2020 року . 13.01.2020 року судове засідання було відкладено у зв`язку із неявкою у судове засідання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на 30.01.2020 року. 30.01.2020 року судове засідання було відкладено у зв`язку із перебуванням судді Автозаводського районного суду м. Кременчука у відпустці, розгляд справи був відкладений на 14.02.2020 року. 14.02.2020 року судове засідання було відкладено у зв`язку із перебуванням судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Олейнікової Г.М. на лікарняному, судовий розгляд відкладено на 28.02.2020 року.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає визнати винним ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення , передбаченого ст.. 172-11 ч.4 КУпАП , оскільки згідно ст. 252, 280 КУпАП та роз`ясень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» у п.7 вказано , що відповідно до вимог ст.. 247 і 280 КУпАП необхідно з,ясувати таке питання : чи є особа винною у вчиненні правопорушення , що знайшло своє відображення також у п.4.2 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення) . Але суд враховує вимоги ст.247 ч.1 п.7 КУпАП і вважає , що провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ст.. 172-11 ч.4 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки правопорушення було вчинено 25.10.2019 року, дане правопорушення не є триваючим, а строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбачені ст.38 ч.2 КУпАП де зазначено, що стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.
Керуючись ст.38 ч.2, 172-11ч.4, 247 ч.1 п.7, 252,280 КпАП України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 172-11 ч.4 КУпАП.
Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 за ст.. 172-11 ч.4 КУпАП закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, його законним представником, адвокатом, потерпілим, його представником в апеляційний суд Полтавської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: