Справа №521/9624/20
Провадження №3/521/5272/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Черненко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з 1-го взводу 6-ї роти 1-го батальйону полку Управління патрульної поліції в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Азербайджанської республіки, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

03.06.2020 року у відношенні ОСОБА_2 , співробітниками 1-го взводу 6-ї роти 1-го батальйону полку Управління патрульної поліції в Одеській області було складено протокол серії ДПР18 № 074423 від 03.06.2020 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП.

З протоколу про адміністративні правопорушення серії ДПР18 № 074423 від 03.06.2020 року вбачається, що 03.06.2020 року, о 19 годині 25 хвилин, в м. Одесі по вул. Генерала Петрова, 46, водій ОСОБА_3 вживав алкоголь, а саме «Бояришник» після ДТП з його участю, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. В подальшому було проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків., тест проводився о 21 годині 16 хвилин, результат позитивний 1,14 % (проміле).

У відритому судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, не визнав. Зазначив, що був змушений вжити настій « ОСОБА_4 », адже його самопочуття після ДПТ погіршувалось, а будь-яких інших ліків, медичними працівниками запропоновано не було. Крім того, останні не мали змоги поставити йому вірний діагноз через відсутність можливості провести кардіограму.

У відритому судовому засіданні дружина ОСОБА_2 ОСОБА_5 , допитана в якості свідка зазначила, що приїхавши на місце ДТП, саме вона наполягла на прийнятті настою « ОСОБА_4 » в разведеному із питною водою вигляді, адже знала, що ОСОБА_2 має кардіологічні проблеми, з приводу чого він раніше вже звертався за медичною допомогою у МКЛ № 10, а стан її чоловіка погіршувався.

У відритому судовому засіданні представник ОСОБА_2 Палиця А.В. просив суд закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 умислу на вчинення адміністративного правопорушення.

Суд, заслухавши у судовому засіданні ОСОБА_2 , його представника та свідка ОСОБА_5 , проаналізувавши та дослідивши докази в їх сукупності, та давши їм оцінку, вважає що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. п. є п. 2.10 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306 у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, суд керується принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачяться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з врахуванням правової природи порушення , його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа «Озтюрк проти Німеччини», «Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства»).

При цьому, Європейський суд зазначав про те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Таким чином, керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є, зокрема своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення.

Відповідно п.2 ст.278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з положеннями ст.280 КУпАП, серед іншого при розгляді справи про адміністративне правопорушення слід з`ясувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як визначено п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Склад правопорушення містить в собі: об`єкт; об`єктивну сторону; суб`єкт; суб`єктивну сторону. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно встановити наявність об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, то об`єктивна сторона даного правопорушення полягає у вживанні водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

За ст.12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП спеціальний - водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 130 КУпАП можливе лише у випадку наявності всіх елементів складу адміністративного правопорушення.

Згідно роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17.

Отже, згідно з вимогами ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення позбавлений доказової сили, якщо він не підтверджений іншими доказами, які долучені до нього.

З відеозапису наданого працівниками Управління патрульної поліції в Одеській області вбачається, що ОСОБА_3 не заперечує факт вживання нам лікарського препарату «Бояришник», який виготовлений на основі спирту, після настання ДТП.

Разом з цим, встановлено, що ОСОБА_3 неодноразово зазначав, що у нього болить серце, та наполягав на проведення кардіограми. Встановлено, що проведення кардіограми на місці ДТП не вбачалося можливим, адже автомобіль швидкої допомоги, який прибув на місце ДТП, мав несправний прилад для здійснення кардіограми. Саме тому медичний працівник, який прибув на виклик, не мав можливості встановити діагноз ОСОБА_3 та надати йому необхідну медичну допомогу.

Встановлено, що з метою проведення кардіограми, та встановлення діагнозу ОСОБА_2 , останнього було доставлено до медичного закладу, однак кардіограму серця проведено не було. Крім того, ОСОБА_2 було оглянуто лікарем невропатологом, а не кардіологом.

З відеозапису вбачається, як дружина ОСОБА_2 після відсутності у лікарів можливості встановити діагноз, та надати медичну допомогу, розвела настій « ОСОБА_4 » із водою, та дала прийняти його

ОСОБА_6 відкритих джерел встановлено, що «Бояришник» є кардіологічним засобом, який застосовується при функціональних порушеннях серцево-судинної системи.

З наданого відеозапису також вбачається, що прийнятий ОСОБА_7 настій « ОСОБА_4 » був приведений ОСОБА_5 до дозування, відповідно до інструкції з використання лікарського засобу (1/2-1/3 склянки), що свідчить про застосування «Бояришника» саме в лікарських цілях.

При таких обставинах, враховуючи стан здоров`я ОСОБА_2 , відсутність належної медичної допомоги з боку медичних працівників, суд вважає, що вина в діях ОСОБА_2 відсутня.

У зв`язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази не доводять умислу ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Згідно з ст. ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 24, 130, 247, 266, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Азербайджанської республіки, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Ю.В. Тополева