н/п 3/174/52/2020
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2020 року м.Вільногірськ

Суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області Борцова А.А., розглянувши матеріал, який надійшов з Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності по ст.51 КУпАП відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкає по АДРЕСА_1 , не працює,-

якому згідно ст.268 КУпАП роз`яснені його права та обов`язки,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом серії АПР18 458262 від 14.02.2020 року, ОСОБА_1 , у період часу з 21.11.2019 р. по 23.11.2019 р., перебуваючи у під`їзді будинку № 55/ АДРЕСА_2 по вул.Центральна в м.Вільногірську, таємно викрав у під`їзді 3 світильники марки «Global LED», вартість одного світильника складає 94.50 грн., на загальну суму 283,50 грн. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст.51 КУпАП.

Особа, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вину визнав і пояснив, що дійсно мали місце факти крадіжок ним світильників з під`їзду будинку у вказаний період.

Вислухавши ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження по справі підлягає закриттю по наступним підставам.

Так, відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як і в Конституції, так і в міжнародних актах (Загальна декларація прав людини, Конвенція про захист прав людини та основних свобод, Міжнародний пакт про громадянські і політичні права), йдеться про застосування принципу презумпції невинуватості у справах про притягнення до відповідальності за скоєння кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, адміністративне правопорушення та кримінальне правопорушення мають аналогічний склад, а їх відмежування один від одного проводиться за ступенем суспільної небезпеки, тому з урахуванням принципу верховенства права, презумпція невинуватості діє у всіх випадках звинувачення людини (суб`єкта приватного права) державою, в тому числі, і в разі притягнення особи до відповідальності за адміністративні правопорушення.

Крім того, приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Згідно ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовими особами. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Таким чином, складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст.251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, тобто фіксація адміністративного правопорушення відбувається саме під час складення адміністративного протоколу, яким і визначаються межі судового розгляду по даній справі.

Судом встановлено, що при складенні протоколу посадовою особою порушені вимоги ст.256 КУпАП, а саме:

- не конкретизована об`єктивна сторона правопорушення, оскільки не зазначена частина норми, по якій правопорушник притягується до адміністративної відповідальності, тобто його діям не дана належна правова оцінка, а уточнення зазначених обставин в суді чинним КУпАП не передбачено, до того ж, в описовій частині протоколу зазначено, що ОСОБА_1 скоїв крадіжку 3-х світильників на загальну суму 283,50 грн. (хоча якщо це так, то ці дії виходять за межі диспозиції ст.51 КУпАП, та як кримінальна відповідальність настає за крадіжку на суму 192,10 грн.), при тому, що згідно постанови про закриття кримінального провадження від 27.01.2020 року, винесеної слідчим СВ Грошевських О.С., предметом злочину по кримінальному провадженню № 0000027 за ч.1 ст.185 КК України, яке закрито, було викрадення ОСОБА_1 одного світильника вартістю 94.50 грн., до того, у цій постанові не зазначено, коли саме відбулася ця крадіжка;

- у протоколі не зазначено, що вчинена правопорушником крадіжка є дрібною, тобто фабула протоколу не відповідає диспозиції ст.51 КУпАП, а також не зазначено кому саме, тобто якій фізичній чи юридичній особі, спричинено матеріальну шкоду;

- не повно вказані адреса скоєння правопорушення (не зазначені номери під`їзду, номер будинку та область);

- до справи не долучено відомості про речові докази.

Крім того, не конкретизована суб`єктивна сторона правопорушення- не зазначено мотив скоєння правопорушення (з корисливих спонукань) та форму вини правопорушника (умисна).

Відповідно до ч.4 ст.38 КУпАП, у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Однак, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 по ст.51 КУпАП складено 14.02.2020 року по факту скоєння правопорушення 23.11.2020 року, кримінальне провадження закрито 27.01.2020 року, а справа надійшла до суду 03.03.2020 року, тобто за межами строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.4 ст.38 КУпАП .

Таким чином, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності здійснено посадовою особою з грубими порушеннями чинного законодавства, суб`єктивна та об`єктивна сторони правопорушення в діях ОСОБА_1 при складенні протоколу не конкретизовані, його вина у скоєнні дрібного викрадення чужого майна не підтверджена допустимими доказами, його діям належна правова оцінка при складенні протоколу не надана, а уточнення кваліфікації в суді чинним КУпАП не передбачено, і судовий розгляд справи суд здійснює в межах складеного протоколу, тому склад правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП, в діях ОСОБА_1 відсутній, а провадження по справі підлягає закриттю.

Судовий збір стягненню з ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись ст.40-1, п.1 ст.247, ст.284 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 по ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення- закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Дніпровського апеляційного через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: підпис А.А.Борцова