Справа № 285/4257/19
Провадження № 33/4808/117/20
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Рибій М. Г.
Суддя-доповідач Повзло
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисника Микитчина Петра Степановича, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 10.02.2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік ,цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив постанову суду як незаконну та необґрунтовану скасувати у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що протокол складений внаслідок припущень працівників поліції факту його перебування в стані наркотичного сп`яніння, внаслідок того, що в нього були звужені зіниці, які мають реагувати на світло, та неприродної блідості обличчя, сповільненої мови. Вважає, що вказані припущення є абсурдними, оскільки він не вживав наркотичних засобів, а бліде обличчя у нього від природи. Стверджує, що він повідомляв працівникам поліції про те, що тривалий час перебував за кермом, а тому мав стомлений вид. Вказує на те, що він не відмовлявся від проходження огляду у присутності двох свідків, проте працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на місці, повідомивши, що в них немає технічних можливостей провести такий огляд, проте він має право пройти такий огляд по поверненню додому у лікарні, де зроблять відповідну експертизу, та якщо буде встановлено, що він немає наркотичного сп`яніння, то цей протокол буде не дійсним. Вказує, що цей факт можуть підвередити свідки, яких не було викликано в суд. Додав, що він повернувся додому пізно, та в лікарні його не прийняли, наступного дня він спав, внаслідок тривалого перебування за кермом, та 19.11.2019 року він звернувся до лікаря-нарколога та отримав висновок про те, що ознак вживання наркотичних речовин не виявлено. Вважає, що працівниками поліції порушено процедуру проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, що підтверджується відеозйомкою, яку проводили працівники поліції. Вказує, й на те, що йому не булу заборонено керувати транспортним засобом з боку працівників поліції, які виписали йому тимчасовий талон, що, на думку апелянта, також свідчить на незаконність притягнення його до відповідальності. Додав, що його не було викликано в судове засідання, жодного повідомлення він не отримував, що є порушення права на захист, окрім того, на час прийняття постанови він перебував на лікуванні.

Постановою судді встановлено, що, 17.11.2019 року о 10-13 год. ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом ЗАЗ 1102, номерний знак НОМЕР_1 на автодорозі Київ-Чоп 211 км, з ознаками наркотичного сп`яніння, зокрема звужені зіниці, які мляво реагують на світло, неприродна блідість обличчя, сповільненість мови , відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання з`явився ОСОБА_1 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП; захисник Микитчин П.С., якому роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП. Повідомили, що права їм зрозумілі. Клопотань не мають.

Під час апеляційного розгляду:

-ОСОБА_1 та його захисник Микитчин П.С. підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів викладених у ній, просили постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 пояснив, що жодних наркотичних засобів він не вживав. Підстав вважати, що він перебував у стані наркотичного сп`яніння у працівників поліції не було, оскільки він мав стомлений вигляд внаслідок тривалого перебування за кермом. Вважають що огляд проведено з порушенням вимог закону, а тому він є недійсним.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, постанову суду залишити без змін, з наступних підстав.

Доводи апелянта в частині того, що його не було викликано в судове засідання, жодного повідомлення він не отримував, та на час прийняття постанови він перебував на лікуванні, що, на думку апелянта, є порушенням його права на захист, не є слушними, оскільки матеріали провадження містять відомості про те, що останньому було достеменно відомо про розгляд справи в Рогатинському районному суді Івано-Франківської області, оскільки саме за його клопотанням від 18.12.2019 року (а.п. 16) матеріали провадження були направлені до суду за місцем його проживання (а.п. 17), про що останньому було направлено відповідне судове рішення за адресою, аналогічною тій, що останній вказує в апеляційній скарзі (а.п. 18).

Як вбачається з матеріалів провадження, Рогатинським районним судом Івано-Франківської області Джуса В.І. неодноразово було викликано в судові засідання шляхом направлення як судової повістки про виклик до суду на 23.01.2020 року о 10-15 год. (а.п. 28), так й смс-повідомлення з приміткою «доставлено: 14.01.2020 о 12-44 год.» (а.п. 29); аналогічно й на 10.02.2020 року о 13-00 год. (а.п. 30).

Відомостей щодо повернення судової повістки про виклик ОСОБА_1 до суду на вказані дати, матеріали провадження не містять, що свідчить про належне сповіщення останнього, та законність дій судді в частині розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 , відповідно до приписів ст. 268 КУпАП (а.п. 38).

Твердження апелянта про те, що на час винесення постанови він перебував на лікарняному, як факт порушення судом першої інстанції його права на захист не є слушними, оскільки до суду першої інстанції апелянт не подавав заяви про перенесення судового засідання, або копію листка непрацездатності.

Долучена до апеляційної скарги довідка про знаходження ОСОБА_1 на амбулаторному лікуванні з 10.02.2020 року по 17.02.2020 року з відповідним діагнозом та рекомендації щодо санаторно-курортного лікування, не унеможливлювало його участь в судовому засіданні, суду першої інстанції, та не доводить факт порушення судом ст. 268 КУпАП.

Виходячи з належного сповіщення ОСОБА_1 про час та місце судового розгляду в суді першої інстанції, що підтверджується доставкою смс-повідомлення останньому, враховуючи те, що особа керується наданими їй правами на власний розсуд, то під час апеляційного перегляду не встановлено порушень прав останнього як захист, так й на участь в судовому засіданні.

Щодо доводів апелянта в частині безпідставного його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та порушення судом норм матеріального та процесуального права під час прийняття рішення, то доходжу наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вважаю, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення та, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини останнього та призначив йому справедливе стягнення, в межах санкції ч. 1 ст.. 130 КУпАП, яке узгоджується з вимогами ст.ст. 23, 33 КУпАП, та є безальтернативним.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Так, з пред`явленого ОСОБА_1 обвинувачення, що міститься у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №171629 від 17.11.2019 року вбачається, що останній на автодорозі Київ-Чоп 211 км керував транспортним засобом марки ЗАЗ 1102 д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці, які мляво реагують на світло, неприродна блідість обличчя, сповільненість мови), від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.п. 5).

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Житомирській області ДПП Лісогурською О.Ю.

Протокол підписаний як уповноваженою особою, яка його склала, так і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 Кодексу, про що є відмітка у протоколі з підписом останнього, та з наданням можливості скласти пояснення, що викладені наступним чином: «надам в суді».

Протокол містить відомості й щодо наявності двох свідків під час його складання: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з адресами їх мешкання, та особистими підписами.

Вбачається, що ОСОБА_1 був виданий тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом з одночасним вилученням посвідчення водія № НОМЕР_2 (а.п. 5).

Враховуючи наведене вище, доводи апелянта про те, що він не відмовлявся від проходження огляду у присутності двох свідків, не заслуговують на увагу.

Доводи апелянта про порушення працівниками поліції процедури проведення огляду на стан його перебування в стані наркотичного сп`яніння, з посиланням на те, що працівники поліції йому не пропонували пройти огляд на місці, з причин того, що в них не має технічних можливостей провести такий огляд, є безпідставними, оскільки порядок проведення огляду водіїв на стан наркотичного сп`яніння відрізняється від порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, що чітко регламентовано нормами діючого законодавства.

Так, відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного сп`яніння, згідно з п. 4 розділу І Інструкції, є наявність однієї чи декількох ознак: звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Відповідно до п. 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

В протоколі про адміністративне правопорушення, в поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та в рапорті працівника поліції, що долучені до матеріалів провадження (а.п. 6-8), зазначені ознаки наркотичного сп`яніння, які були виявлені у ОСОБА_1 , а саме: звужені зіниці, які мляво реагують на світло, неприродна блідість обличчя, сповільненість мови, що свідчить про наявність правових підстав у працівників поліції вимагати від водія проходження останнім огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладах охорони здоров`я.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.

Слід зазначити, що пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

В той же час, у разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Пункт 6 розділу ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (далі за змістом - Інструкція 2) передбачає, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Враховуючи наведене вище, доводи апелянта в частині того, що протокол складений внаслідок припущень працівниками поліції факту його перебування в стані наркотичного сп`яніння, оскільки він не вживав наркотичних засобів, а бліде обличчя у нього від природи, не є слушними, виходячи з обов`язку останнього, на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.

Встановлення ознак наркотичного сп`яніння носить суб`єктивний характер, оскільки залежить від особистого сприйняття конкретних обставин особою, яка уповноважена законом на складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, в той час як остаточний висновок встановлюється лікарем-наркологом в закладі охорони здоров`я.

Твердження апелянта про те, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на місці, повідомивши, що в них немає технічних можливостей провести такий огляд, проте він має право пройти такий огляд по поверненню додому у лікарні, де зроблять відповідну експертизу, та якщо буде встановлено, що він немає наркотичного сп`яніння, то цей протокол буде не дійсним, то вважаю їх способом захисту останнього, оскільки дії працівників поліції повністю узгоджуються з приписами Інструкції, в якій чітко передбачено, що працівники поліції лише виявляють ознаки наркотичного сп`яніння, в той час як сам огляд на стан наркотичного сп`яніння, проводиться безпосередньо у медичному закладі.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №171629 від 17.11.2019 року, складений працівниками поліції саме за відмову водія ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку (а.п. 5).

Вважаю, що протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №171629 від 17.11.2019 року відносно ОСОБА_1 складений в установленому законом порядку, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи апелянта в частині того, що він не відмовлявся від проходження огляду у присутності двох свідків, спростовуються наявними у справі доказами, зокрема, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду, крім протоколу про адміністративне правопорушення, підтверджується й поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були свідками відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі (а.п. 6-7), а також рапортом працівника поліції (а.п. 8).

Твердження апелянта про порушення працівниками поліції процедури проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, що підтверджується відеозйомкою, яку проводили працівники поліції, також не є слушними, оскільки матеріали провадження не містять таких даних.

Так, згідно опису наданих працівниками поліції матеріалів до суду (а.п. 4), вони містять наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення ОБ №171629 від 17.11.2019 року; копію постанови; пояснення; рапорт, та складаються загалом на 5 аркушах.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 з боку працівника поліції або свідків було необ`єктивне ставлення. Доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 суду не надав.

Апелянт не наводить обставин, які об`єктивно можуть вказувати на упередженість як працівників поліції, так й свідків, або їх пряму зацікавленість у результаті розгляду справи.

Доводи апелянта про те, що йому не було заборонено керувати транспортним засобом працівниками поліції, які виписали йому тимчасовий талон, не впливають на законність судового рішення та доведеність його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили та оцінюються у сукупності з іншими доказами по справі.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Доводи апелянта в частині неповноти судового розгляду внаслідок того, що не було допитано свідків, не є безумовною підставою для скасування судового рішення, виходячи з того, що матеріли провадження містять їх письмові пояснення, які є зрозумілими та не викликають сумнівів.

Вважаю, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки він, керуючи транспортним засобом та маючи ознаки наркотичного сп`яніння, відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, в той час як п. 2.5 ПДР України зобов`язує водія пройти такий огляд на вимогу працівника поліції.

В рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У зв`язку з наведеним, відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахування всіх фактичних обставин справи або досліджені судом докази є недопустимими чи недостатніми для визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Водночас, звертаю увагу на те, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП містить в собі три самостійних склади адміністративного правопорушення, зокрема у разі якщо особа: 1) керувала транспортним засобом, при цьому будучи у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; 2) передала керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, за умови, що тому, хто передає керування, відомо про такий стан; 3) керувала транспортним засобом та відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, факт відмови особи від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, містить в собі самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи наведене вище, посилання апелянта на висновок лікаря нарколога №2 від 19.11.2019 року, який було проведеного об 11-20 годин, з висновком лікаря «ознак вживання наркотичних речовин не виявлено», як на доказ його невинуватості у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, не впливає на доведеність його вини, виходячи зі змісту пред`явленого ОСОБА_1 обвинувачення, яке полягало саме у відмові останнього пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння.

За таких обставин, оцінивши наведені докази, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена поза розумним сумнівом, висновки суду про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України належним чином мотивовані.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції під час апеляційного перегляду, не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки відсутні підстави для скасування постанови суду першої інстанції і закриттю провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 10.02.2020 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло