справа № 488/4856/19
провадження № 3/488/86/20
П О С Т А Н О В А

17.02.2020 року м.Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Непша О.І.,

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

прокурора Миколаївської міської прокуратури № 2 Миронця В.М.,

розглянувши матеріали, що надійшли з Миколаївського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м.Миколаєва, громадянка України, освіта вища, не працює, заміжня, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП,

в с т а н о в и в :

У відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення від 11 травня 2019 року ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що на підставі наказу ГУНП в Миколаївській області № 76 о/с від 12 березня 2018 року остання призначена на посаду слідчого слідчого відділу Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області, відтак, відповідно до пп.. з п.1 ч.1 ст.3 Закону України Про запобігання корупції ОСОБА_1 є особою, на яку поширюється дія цього Закону.

На підставі наказу ГУНП в Миколаївській області № 102 о/с від 10 квітня 2018 року ОСОБА_1 з 12 квітня 2018 року була звільнена зі служби за власним бажанням.

Згідно з ч.2 ст.45 Закону України Про запобігання корупції особи, зазначені у п.1, під.п.А, В п.2, п.5 ч.1 ст.3, які припиняють діяльність, пов`язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, за період неохоплений раніше поданими деклараціями.

Відповідно до п.1 Розділу Загальні питання роз`яснення щодо застосування окремих положень Закону України Про запобігання корупції стосовно заходів фінансового контролю, затвердженого 11 червня 2016 року рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 3, декларація суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функції держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення. Якщо припинення зазначених функції відбулося з ініціативи роботодавця, декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли суб`єкт декларування дізнався чи повинен був дізнатися про таке припинення.

Згідно з наказом про звільнення № 102 о/с від 10 квітня 2018 року встановлено, що ОСОБА_1 звільнена за власним бажанням, що визначає її звільнення не за ініціативою ГУНП в Миколаївській області.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 зобов`язана була подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, перед звільненням не пізніше дня припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а саме до 12 квітня 2018 року, в той же час остання подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, перед звільненням лише 13 червня 2018 року, чим допустила порушення встановленого строку подання декларації перед звільненням.

Особа, яка притягується до відповідальності, свою провину визнала, вказала, що не знала що її потрібно подавати в останній день звільнення, тому що в законі цей строк чітко не визначений, відтак, невчасно подала декларацію; при цьому просила закрити провадження по справі в зв`язку з спливом строку притягнення до відповідальності.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , думку прокурора, який вважав за необхідне накласти на останню адміністративне стягнення, вивчивши матеріали справи (протокол № 11 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 11 травня 2019 року, письмове пояснення вищевказаної особи від 11 травня 2019 року, копію листа Національного агентства з питань запобігання корупції Департаменту перевірки декларації та моніторингу способу життя від 27 лютого 2019 року, повідомлення Національного агентства про факт неподання чи несвоєчасного подання декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, витяг з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції (далі НАЗК) про факт неподання чи несвоєчасного подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування, копію наказу № 1 від 06 листопада 2015 року, копія листа Миколаївського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 11 березня 2019 року, копію витягу з наказу № 76 о/с від 12 березня 2018 року, копію витягу з наказу № 102 о/с від 10 квітня 2018 року, копію зобов`язання, копію паспорта ОСОБА_1 , копію автобіографії від 03 березня 2014 року, копію рішення № 3 національного агентства з питань запобігання корупції від 10 червня 2016 року, копію положення про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України № 83 від 09 листопада 2015 року, копію листа Національного агентства з питань запобігання корупції Департаменту перевірки декларації та моніторингу способу життя, довідку від 03 травня 2019 року, копію листа від 11 травня 2019 року) та надавши оцінку представленим доказам, суддя приходить до таких висновків.

За правилами ч.3 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Власне в п.1, п.3 ч.1 ст.284 КУпАП визначено, що по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: або про накладення адміністративного стягнення, або про закриття справи.

КУпАП прямо не передбачає встановлення вини особи, хоча є логічним, що накладення стягнення може відбутися лише у разі визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення. Якщо ж йти від зворотного, стає зрозумілим, що у випадку неможливості накладення стягнення (за будь-яких обставин), визнання особи винною є недопустимим, тому ще підриватиме принцип правової визначеності.

Разом з тим, за правилами ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, в разі закінчення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Закон досить послідовно не вимагає визнавати особу, провадження щодо якою закрите на підставі п.7 ст.247 КУпАП, винною у вчиненні адміністративного правопорушення, тому що тоді особа, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо якої не може бути розпочате внаслідок спливу строків, опиниться у незрівнянно кращому становищі, ніж та особа, провадження щодо якої вже було розпочато, але не завершено протягом визначених строків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 мала подати електронну декларацію 12 квітня 2018 року, а подала її 13 червня 2018 року.

Згідно з листом-повідомленням НАЗК про факт неподання чи несвоєчасного подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування від 27 лютого 2019 року № 44-05/15522/19 (отриманий Миколаївським управлінням Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України 04 березня 2019 року) виявлений факт невчасного подання ОСОБА_1 декларації перед звільненням.

Відтак, саме 27 лютого 2019 року є датою виявлення правопорушення.

В той же час відповідний протокол про адміністративне правопорушення складений лише 11 травня 2019 року, а на розгляд до суду надійшов тільки 20 грудня 2019 року.

За такого, вже на момент надходження протоколу до суду, а тим більше на час прийняття рішення, сплив передбачений ч.3 ст.38 КУпАП тримісячний строк накладення адміністративного стягнення, в зв`язку з чим провадження відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Принагідно, суддя не може не відзначити і наступних обставин.

Як визначено в ч.1 ст.4 Закону України «Про запобігання корупції», саме НАЗК є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Згідно з п.8 ст.11 вказаного Закону до повноважень саме НАЗК належить, серед іншого, здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У відповідності до п.12-1 ч.1 ст.13 того ж Закону НАЗК має право складати про адміністративні правопорушення, віднесені законом до компетенції Національного агентства, застосовувати передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення;

В розділі ІІ Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням НАЗК від 10 лютого 2017 року № 56 із наступними змінами, передбачено, що відповідно до Закону саме Національне агентство проводить щодо декларацій такий вид контролю як щодо своєчасності подання. Такий контроль, серед іншого, здійснюється НАЗК на підставі інформації, що надходить від правоохоронних органів. У разі отримання такої інформації (повідомлень), Національне агентство перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб`єктом декларування шляхом пошуку даних у Реєстрі.

Відтак, повноваження на проведення подібних перевірок підрозділами Національної поліції виглядають сумнівними, адже вони прямо не зазначені в ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», при тому що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дійсно, ст.255 КУпАП наділяє повноваженнями складати адміністративні протоколи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-6 КУпАП, крім посадових осіб НАЗК, ще й посадових осіб Національної поліції та СБУ.

За наявності ситуації, коли різні державні органи наділені тотожними повноваженнями, які перетинаються, суддя звертається як до концепції конкуренції загальної та спеціальної норми, так і до концепції «якості закону», яка неодноразово згадувалась в рішеннях Європейського Суду з прав людини.

Суддя вважає, що саме Закон України «Про запобігання корупції» є спеціальним нормативним актом по відношенню до загального правового акту, яким є КУпАП, а тому при конкуренції норм двох правових актів у спірній ситуації мають бути застосовані саме спеціальні норми.

З цим також і пов`язана вимога щодо «якості закону», про яку, зокрема, йдеться, в п.49 рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2006 року у справі «Волохи проти України», заява № 23543/02. Так, Суд «завжди дотримувався думки, що словосполучення «згідно із законом» не просто відсилає до національного законодавства, а й пов`язане з вимогою «якості закону», тобто вимогою дотримання принципу «верховенства права». (…) надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

З урахуванням наведеного, суддя не вважає будь-який інший орган, крім НАЗК, повноважним складати відповідні протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані із корупцією, а тому, у разі неможливості закриття провадження на підставі п.7 ст.247 КУпАП стягнення у будь-якому випадку не могло би бути накладене внаслідок складання відповідного протоколу неповноважним суб`єктом.

Керуючись ст.38, п.7 ст.247, ст.283-284, 289, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення останню до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП закрити у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Миколаївського апеляційного суду через місцевий суд, який прийняв постанову.

Суддя О.І.Непша