Долинський районний суд Кіровоградської області
____________________________________________________________________________
18.08.2020 Справа №: 388/445/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2020 рокум. Долинська

Суддя Долинського районного суду Кіровоградської області Баранський Д.М., розглянувши матеріали, що надійшли від Долинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, не має адміністративних стягнень,

за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що 27 квітня 2020 року о 11.30 годині за адресою: АДРЕСА_1 , будучи особою, яка підписала інформативну згоду на самоізоляцію, покинув межі самоізоляції, що були вказані у згоді, чим порушив вимоги постанови Головного державного санітарного лікаря України від 21 березня 2020 року № 2 та ст. 20 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, надіславши до суду заяву про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 572641 від 27 квітня 2020 року, цього ж дня о 11.30 годині за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 будучи особою, яка підписала інформативну згоду на самоізоляцію, покинув межі самоізоляції, що були вказані у згоді, чим порушив вимоги постанови Головного державного санітарного лікаря України від 21 березня 2020 року № 2 та ст. 20 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

За ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Отже, відповідальність за цією статтею настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, що передбачені: 1) Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб"; 2) іншими актами законодавства; 3) рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

За змістом обвинувачення ОСОБА_1 згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ним порушено вимоги постанови Головного державного санітарного лікаря України від 21 березня 2020 року № 2 та ст. 20 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»

Закон України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» регулює суспільні відносини, які виникають у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя, визначає відповідні права і обов`язки державних органів, підприємств, установ, організацій та громадян, встановлює порядок організації державної санітарно-епідеміологічної служби і здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду в Україні (далі Закон).

Статтею 20 цього Закону передбачено, що особи, які хворіють на інфекційні хвороби чи є бактеріоносіями, зобов`язані: вживати рекомендованих медичними працівниками заходів для запобігання поширенню інфекційних хвороб; виконувати вимоги та рекомендації медичних працівників щодо порядку та умов лікування, додержуватися режиму роботи закладів охорони здоров`я та наукових установ, у яких вони лікуються; проходити у встановлені строки необхідні медичні огляди та обстеження.

Аналіз цієї статті Закону дає суду зробити висновок про те, що виключно дві категорії осіб мають обов`язок вживати рекомендованих медичними працівниками заходів для запобігання поширенню інфекційних хвороб; виконувати вимоги та рекомендації медичних працівників щодо порядку та умов лікування, додержуватися режиму роботи закладів охорони здоров`я та наукових установ, у яких вони лікуються; проходити у встановлені строки необхідні медичні огляди та обстеження; а саме: 1) особи, які хворіють на інфекційні хвороби; 2) особи, які є бактеріоносіями.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких фактичних даних, що підтверджують віднесення ОСОБА_1 до категорії таких осіб, відповідно відсутність цього свідчить про неможливість ним порушити такі зобов`язання.

У свою чергу, постановою Головного державного санітарного лікаря України від 6 квітня 2020 року N 8, визнати такою, що втратила чинність, постанову Головного державного санітарного лікаря України від 21 березня 2020 року N 2 "Про запобігання подальшого занесення на територію України випадків коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Отже, обвинувачення ОСОБА_1 у порушенні вимог постанови Головного державного санітарного лікаря України від 21 березня 2020 року N 2 за цього є необґрунтованим.

Статтею 40 цього Закону визначено повноваження головного державного санітарного лікаря України, який зокрема має право: вносити на затвердження центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, проекти актів, якими встановлюються державні санітарні норми та правила, санітарно-епідеміологічні та санітарно-протиепідемічні правила і норми, санітарно-епідеміологічні правила і норми, протиепідемічні правила і норми, гігієнічні та протиепідемічні правила і норми, державні санітарно-епідеміологічні нормативи, санітарні регламенти; вносити відповідно до чинного законодавства проекти законодавчих актів з питань забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення; видавати розпорядчі документи щодо організації та здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду в Україні; застосовувати передбачені законами України заходи для припинення порушень санітарного законодавства; у разі введення в Україні чи в окремих її місцевостях режиму надзвичайного стану вносити центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, обґрунтоване подання для прийняття рішення щодо звернення до Кабінету Міністрів України з пропозицією про встановлення карантину.

Статтею 117 Конституції України передбачено, що Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем`єр-міністр України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.

Отже, можливо дійти висновку, що Головний державний санітарний лікар України не є самостійним суб`єктом нормотворчості, не наділений повноваженнями щодо прийняття нормативно-правових актів, тобто офіційних письмових документів, прийнятих у визначеній формі та за встановленою процедурою, спрямованих на встановлення, зміну або скасування норм права.

За своєю суттю постанова Головного державного санітарного лікаря України не є та не може бути нормативно-правовим актом.

Аналізуючи зміст диспозиції ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, можливо дійти висновку, що відповідальність за цією статтею настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених іншими актами законодавства, під якими слід розуміти будь-які саме нормативно-правові акти.

Будь-яке обвинувачення особи у вчиненні правопорушення, у тому числі адміністративного, має бути чітким, зрозумілим та конкретизованим.

Для обвинувачення особи за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення необхідно встановити вчинення нею діянь, які є порушенням правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, що передбачені, зокрема нормативно-правовими актами. Тобто ці діяння мають мати нормативне закріплення, а конкретний суб`єкт правовідносин має у зв`язку із цим вибирати певний спосіб своєї поведінки, тобто або виконувати дії, що є обов`язком, або утримуватися від їх вчинення тощо. Невиконання цього становитиме порушення.

Такого роду діяння становить суть правопорушення у розумінні ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також становить об`єктивну сторону правопорушення.

Зміст обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що міститься у протоколі про адміністративне правопорушення, не відображає вчинення ним конкретного діяння, яке становить порушення.

За змістом ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вищезазначене, суд уважає, що ця справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю згідно з п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст. ст. 23, 33-35, 38, 44-3, 221, 247, 251, 252, 283, 284, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 згідно з п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Кропивницького апеляційного суду через Долинський районний суд Кіровоградської області. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено (ч. 2 ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Суддя Долинського районного судуД. М. Баранський