П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2020 року м. Черкаси

Суддя Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Черкаського районного відділення Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області відносно гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючої, про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, -

встановила:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР 18 № 517169 від 01 липня 2020 року, гр. ОСОБА_2 08 червня 2020 року близько 19 год. 40 хв. за адресою: с. Байбузи, на території поля, виражалася нецензурною лайкою та ображала ОСОБА_3 .

Гр. ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Будь-яких заяв, клопотань до суду не подала.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 173 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою та такі справи згідно з ч. 2 ст. 277 КУпАП розглядаються протягом доби. Працівниками поліції не було забезпечено явку особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, у судове засідання для надання пояснень, а на виклик суду гр. ОСОБА_1 не з`явилася, хоча була повідомлена належним чином.

Суд наголошує, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (заява № 3236/03) від 03 квітня 2008 року, Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07 липня 1989 року).

Відтак, особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви.

Зважаючи на те, що гр. ОСОБА_1 відмовилася від підпису протоколу про адміністративне правопорушення у присутності понятих, суд констатує, що вона достеменно знала про дане судове провадження, однак, з моменту складання протоколу по день винесення постанови суду, не дивлячись на достатність часу для того, щоб з`явитися до суду та дізнатися про рух справи, не вжила заходів для явки до суду, не подала письмових заперечень проти протоколу, відтак, суд вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, а тому, ураховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вивчивши матеріали справи, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частинами другою - четвертою статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до вимог статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією ст. 173 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність установлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, наявність яких характеризує діяння як адміністративне правопорушення (проступок).

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, є суспільні відносини у сфері громадського порядку.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей з метою забезпечення громадського спокою, нормальних умов для праці та відпочинку людей, а також для діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме - громадське місце, яке дістало законодавче визначення як частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони (стаття 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» від 22 вересня 2005 року № 2899-1У).

Суб`єктивна сторона дрібного хуліганства полягає у неповазі до суспільства, у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Умисний прояв винним явної неповаги до оточуючих - головний момент, що визначає зміст і сенс поведінки хулігана. За відсутності такого мотиву не може бути дрібного хуліганства.

Таким чином, стаття 173 КУпАП визнає певні дії як дрібне хуліганство лише за умови, що вони були поєднані з порушенням громадського порядку та (або) спокою громадян.

Суд звертає увагу на те, що у фабулі указаного протоколу про адміністративне правопорушення не зазначено, в якому саме громадському місці вчинено дане правопорушення, оскільки територія поля не може вважатися громадським місцем в розумінні ст. 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення».

Крім того, з письмових пояснень ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , вбачається, що ОСОБА_2 вчинила сварку з ОСОБА_3 в адміністративних межах с. Байбузи, що також не є громадським місцем, як передбачено у вимогах ст. 173 КУпАП, ніякими іншими матеріалами справи факт того, що гр. ОСОБА_2 здійснила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, в громадському місці, не підтверджено.

Будь-які докази, які б вказували, що дії гр. ОСОБА_2 були направлені на порушення громадського порядку та вчинені з хуліганських мотивів, які полягали у явній неповазі до моральних засад суспільства, демонстрації свої зневаги до існуючих правил і норм поведінки при вчиненні правопорушення, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не впливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Частиною першою статті 9 КУпАП закріплено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи те діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

З урахуванням наведеного, в даному випадку відсутні такі суб`єктивні ознаки правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, - як мотив вчинення і направленість умислу, котрі є основними критеріями, які відрізняють дрібне хуліганство від суміжних правопорушень та злочинів, а також відсутні дії, які згідно ст. 173 КУпАП становлять об`єктивну сторону даного правопорушення.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinv.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин: відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, оскільки судом не встановлена наявність в діях гр. ОСОБА_2 обов`язкової ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, його об`єктивної та суб`єктивної сторони, прихожу до висновку про необхідність закриття провадження по справі на підставі положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП,-

ухвалила:

Закрити провадження у справі про притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП України у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана до судової палати у кримінальних справах Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня ухвалення постанови.

Суддя: Т. А. Миколаєнко