Справа № 428/2671/20
Провадження №3/428/972/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі: головуючого судді Олійник В.М., за участю секретаря Солошенка П.В., особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , захисників Горбатенко О.В., Пивоварова В.І., свідка ОСОБА_2 ,

розглянувши матеріали, які надійшли з УПП в Луганській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , працює ФОП « ОСОБА_3 », власник, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АА 327075 від 20.03.2020, 20 березня 2020 року о 16-25 годині ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , будучи власником закладу ремонту і технічного обслуговування офісної техніки «Картридж сервіс» не припинив роботу закладу та здійснив прийом відвідувачів, чим порушив вимоги п.п. 3 п. 2 Постанови КМУ від 11.03.2020 року № 211.

ОСОБА_1 в судовому засідання провину не визнав, надала пояснення аналогічні тим, що містяться в письмових поясненнях по справі, де зокрема зазначив, що 20.03.2020 займався прибиранням та дезінфекцією приміщення, прийом відвідувачів не проводив, підприємство не працювало. За для провітрювання офісу, відчинив двері. Коли зайшли працівники поліції, він одразу попередив, що підприємство не працює, але вони посилаючись на відкриті двері, все одно склади протокол, зазначивши, що це вже порушення карантину. Інших доказів, які б підтверджували факт роботи суб`єкта господарювання, приймання відвідувачів, матеріали справи не містять. Тому просила закрити провадження по справі на підстав п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Захисники Горбатенко О.В. та Пивоварова В.І. в судовому засіданні підтримали пояснення ОСОБА_1., просили провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 проводив генеральне прибирання та дезінфекцію офісного приміщення, а наданими матеріалами не підтверджується прийом відвідувачів та здійснення господарської діяльності підприємством. Крім того ОСОБА_1 не тільки працює, а також і проживає в зазначеному приміщенні.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що вона разом з ОСОБА_1 проживає у приміщені за адресою: АДРЕСА_2 . Того дня вони проводили прибирання та дезінфекцію приміщення. Коли виносили сміття не зачинили вхідні двері. Під час приготування їжі вона почула голоси, вийшовши до зали побачила поліцейських. Пояснювала, що вони не працюють, прийом відвідувачів не здійснюють, але поліцейські все одно склали протокол, навіть на зазначивши її свідком, хоча вона наполягала на цьому.

Вислухавши надані в судовому засіданні пояснення, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Адміністративна відповідальність за ст.44-3 КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція норми ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні правила щодо карантину людей.

Відповідно до п.п.3 п.2 Постанови КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 2. Заборонено … з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, а, відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається саме на особу, уповноважену на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначену ст. 255 КУпАП.

В якості доказу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, органом поліції надано протокол про адміністративне правопорушення серії АА № 327075 від 20.03.2020 року, відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, рапорт, а пізніше пояснення інспектора поліції, який склав протокол.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Виходячи із сталої практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Еркапіч проти Хорватії» від 25.04.2013 (Erkapic v. Croatia) з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, згідно якої «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції».

Суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи, і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

В розумінні правової позиції висловленої у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 року №489/4827/16а вбачається, що свідчення службової особи інспектора патрульної поліції не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю, тому і рапорт який був складений поліцейським не можна вважати доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

В якості доказу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, органом поліції надано письмові пояснення ОСОБА_1 згідно яких він зазначив, що хоча двері і були відкриті, однак майстерня не працює, відвідувачів не приймає, він проводив прибирання, виносив сміття.

Разом з тим, до протоколу, на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП поліцейським не було надано пояснення відвідувачів, прийом яких нібито здійснювався.

З цих підстав адміністративний матеріал постановою суду від 06.03.2020 повертався до органу поліції на доопрацювання, однак недоліки зазначені в постанові суду виправлені не були. Надані лише письмові пояснення інспектора поліції, в яких він зазначив, що було помічено заклад, двері якого було відчинено та здійснював прийом громадян, відвідувачів. Таблички «Карантин» чи «Зачинено» не було.

Також, додані до протоколу відеоматеріали з нагрудних камер поліцейських, суд не може вважати належним та допустимим доказом на підтвердження провини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, оскільки вони не підтверджують факт роботи закладу та прийому відвідувачів, оскільки зафіксовано, що дійсно двері тамбуру були відкриті, однак поліцейські увійшли до приміщення самостійно відкривши другі двері, які були закриті, але не зачинені на замок. Жодних вивісок типу «Відчинено» чи «Зачинено» камерою не зафіксовано. Камерою було зафіксовано ОСОБА_1 який одразу пояснив, що майстерня не працює, відвідувачів не приймає. Пояснював, що проводив прибирання та дезінфекцію. Приміщення має декілька ізольованих приміщень. Присутність жодних відвідувачів в приміщенні магазину не зафіксовано.

Таким чином даними відеоматеріалами спростовується здійснення прийому відвідувачів магазину.

Разом з цим, суд зазначає, що двері магазину, які не було зачинено не можуть свідчити про здійснення прийому відвідувачів з метою здійснення господарської діяльності, тобто роботу суб`єкта господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, та слугувати переконливим і достатнім доказом порушення правил карантину.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Будь-яких інших належних доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, які б дозволяли суду на підставі ст. 252 КУпАП, зробити висновок про доведеність факту вчинення особою інкримінованого правопорушення, суду не надано.

Постановою КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 було заборонено роботу суб`єктів господарювання, лише яка передбачає приймання відвідувачів, тобто робота суб`єктів господарювання в тій частині, яка не передбачає приймання відвідувачів не була заборонена, а отже дозволена. Постановою КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 взагалі не регламентовано обов`язку суб`єктів господарювання тримати двері в зачиненому стані чи закривати їх на замок, як і обов`язку розміщення інформаційних табличок, що є правом самого суб`єкта господарювання.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на її користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, а вказане правопорушення задокументовано в законний спосіб, з огляду на вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ст.44-3 КУпАП, а отже провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 252, 283, 284 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд.

Суддя В. М. Олійник