ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/640/20
провадження № 3/753/807/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2020 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Просалова О.М., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

- за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 253571, 21 листопада 2019 року о 02 годині 56 хвилин по вулиці Дніпровській набережній, 16 в місті Києві, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Мітсубісі» н/з НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: відсутня реакція зіниць очей. Від огляду на стан сп`яніння водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 130 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 пояснив, що 21.12.2019 року працював у таксі та запинився біля узбіччя увімкнувши аварійку щоб подивитись на карті дорогу. В цей час до нього під`їхав автомобіль патрульної поліції, вийшли поліцейські та почали вимагати документи, що він заперечив, оскільки йому не роз`яснили підстав з яких він мав їх надати. Після цього працівники поліції почали силоміць витягати його з автомобіля та висувати підозри у тому, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 зазначив, що жодного разу не відмовлявся від проходження огляду у лікаря нарколога, проте працівники поліції склали відносно нього протокол та поїхали. При складанні протоколу свідків не було, свої зауваження він зазначив одразу у протоколі. При цьому, працівники поліції навіть не вручили йому копії даного протоколу.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши протокол про адміністративне правопорушення ДПР18 № 253571 від 21.12.2019 року (а.с. 1), копію даного протоколу (а.с. 2), пояснення свідків (а.с. 3), розписку (а.с. 4), а також відеозапис з нагрудних камер працівників поліції (а.с. 5), оцінивши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Перекладання такого обов`язку на суд не передбачено.

Відповідно до положень ст. 252 КУпАП - орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП працівники поліції повинні дотримуватись вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року.

Так, протокол серії ДПР 18 № 253571 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а викладені у ньому обставини не підтверджуються наявними у справі доказами, з огляду на наступне. Складений відносно ОСОБА_1 містить виправлення у часі вчиненого правопорушення та часі складання протоколу, а також частина статті, за якою особа притягається до відповідальності вказана олівцем. Також, п. 4 Розділу І визначено виключний перелік ознак наркотичного сп`яніння, виявлення яких є підставою для проведення огляду на стан сп`яніння, проте жодна з таких ознак не вказана в протоколі. Крім того, графа «Свідки чи потерпілі» не заповнена належним чином. Також працівниками поліції в порушення п.п. 1, 2 Розділу XI вищевказаної Інструкції у ОСОБА_1 не було вилучено посвідчення водія та видано особі тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом. Суд також не може визнати належним доказом у справі пояснення свідків, оскільки вони складено бланкетно та з яких вбачається, що в їх присутності водій відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та у лікаря нарколога. При цьому прилад «Драгер» не призначений для виявлення стану наркотичного сп`яніння. Крім того, з дослідженого судом відеозапису неможливо ідентифікувати осіб, які на ньому фігурують, оскільки обличчя осіб не відображаються, а своїх даних вони не називають. Тому вказаний відеозапис також не є належним доказом.

Вказані обставини викликають сумніви у достовірності даних, вказаних у протоколі серії ДПР18 № 253571, в зв`язку з чим, суд не може визнати його належним та допустимим доказом.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини » (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Крім цього, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 20.09.20196 року «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутності сторони обвинувачення у справах про адміністративні правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд.

Згідно положень ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на вищевикладене, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, а тому, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 247 п.1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема за відсутністю складу адміністративного правопорушення. З огляду на викладене, провадження у даній справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 130 ч. 1, 247, 283-285 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя