ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2020 Справа №607/13089/20

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Грицак Р.М, розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли від Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово не працює,

за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 717505 від 06 серпня 2020 року, ОСОБА_1 26 липня 2020 року близько 10 год. 36 хв. вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, які полягали у висловлюваннях в її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, винним себе у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав, суду пояснив, що 26 липня 2020 року близько 10 год. 00 хв. він проходив повз будинок своєї колишньої дружини прямуючи у своїх справах. Однак його помітила сусідка дружини і почала нецензурно виражатися в його сторону. Після цього до них підійшла ОСОБА_2 , яка також кричала на нього і звинувачувала у тому, що він хоче продати будинок. Він в свою чергу жодних дій спрямованих на вчинення відносно неї домашнього насильства, зокрема психологічного характеру не вчиняв.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, яким є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Відповідно до п.3 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнім насильством визнається діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 ч.1 вказаного Закону роз`яснено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.

Відповідно до диспозиції ч.1ст.173-2 КУпАП, суб`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини і прямим умислом правопорушника на спричинення страждань потерпілій стороні.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , наданих у судовому засіданні, фізичної сили чи психологічного тиску він до потерпілої не застосовував, умисел на спричинення страждань потерпілій чи будь-яких інших передбачених законом наслідків, як і вчинення діянь, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 заперечує.

При цьому матеріали справи не містять достатніх та допустимих доказів, які б у своїй сукупності підтверджували винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

Так, відповідно до матеріалів справи, на підтвердження винуватості ОСОБА_1 до протоколу додано заяву ОСОБА_2 від 26 липня 2020 року, письмові пояснення ОСОБА_1 від 06 серпня 2020 року, рапорт старшого інспектора чергового Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області Базюк В.М. від 26 липня 2020 року, письмові пояснення ОСОБА_3 від 26 липня 2020 року.

Будь-яких інших доказів в тому числі пояснення свідків вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення особою не зазначено, тому пояснення свідка ОСОБА_3 суд не приймає до уваги як належний доказ в розумінні ст. 251 КУпАП.

Крім того, у порушення вимог ст.256 КУпАП у протоколі не зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення, як і у заяві потерпілої, наданої при складанні протоколу.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених диспозицією статті 173-2 КУпАП під час слухання справи в суді не знайшли свого підтвердження у наданих суду матеріалах справи, як і не доведено наявність у діях ОСОБА_1 умислу на спричинення страждань потерпілій ОСОБА_2 , а відтак, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, у його діях відсутній.

За таких обставин суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого вимогами ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому адміністративну справу слід провадженням закрити.

Відповідно до вимог ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 9, 247, 276-280, 283, 284, 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадженням закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Тернопільського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Головуючий суддяР. М. Грицак