Справа № 415/4235/20
Провадження № 33/810/172/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«31» серпня 2020 року м.Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Луганського апеляційного суду Руденко В.В., розглянувши клопотання адвоката Доброрез Віталія Вікторовича, поданого в антересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Лисичанського міського суду Луганської області від 15.07.2020 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП), -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Лисичанського міського суду Луганської області від 15.07.2020 року притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200,00 грн., з позбавленням права керуванням транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 грн.

20 серпня 2020 року захисником особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, подано апеляційну скаргу, разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови судді місцевого суду. В обґрунтування свого клопотання захисник вказує на те, що участі у судовому засіданні ОСОБА_1 не приймав, а оскаржувану постанову суду його підзахисний отримав лише 04 серпня 2020 року від своєї матері, разом з якою він мешкає, та яка у свою чергу отримала це судове рішення поштою 27.07.2020 року. Через це ОСОБА_1 стало зле та він вимушений був звернутися 05 серпня 2020 року до медичного закладу для невідкладного лікування, яке проходив до 19 серпня 2020 року. Під час свого лікування ОСОБА_1 звернувся до адвоката за правовою допомогою та після чого 06 серпня 2020 року захисник звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області із заявою про ознайомлення з матеріалами справи.

Водночас у своєму клопотання захисник зазначає, що лише після завершення лікування 19 серпня 2020 року ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи та узгодив з ним свою правову позицію. Отже захисник вважає наявними поважні причини пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови судді Лисичанського міського суду Луганської області від 15.07.2020 року та просить його поновити.

Перевіривши матеріали справи та наведені в клопотанні захисника доводи щодо поважності причин пропуску особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження рішення судді місцевого суду, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Правило дотримання десятиденного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб справи про адміністративні правопорушення розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.

Це правило надає особі, яка має право на апеляційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати апеляційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Згідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Безсторонність суду передбачає як його суб`єктивну свободу від упередженості чи зацікавленості в результаті розгляду справи, так об`єктивну, яка виключає будь-який обґрунтований сумнів стосовно безсторонності суду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п.33 рішення у справі "Гурепка проти України").

Свою правову позицію щодо тлумачення поняття поважності причин, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження неодноразово висловив у своїй рішенням Верховний Суд. Зокрема у Постанові Першої судової палати ККС ВС від 30 жовтня 2018 року (справа № 299/2987/15-к провадження № 51-4594 км18) зазначено наступне.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява № 32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).

При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.

Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючі всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 був належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи на 15 липня 2020 року, про що свідчить судова повістка (а.с.13) та рекомендоване повідомлення «Укрпошта» про її особисте вручення ОСОБА_1 10 липня 2020 року (а.с.14), але в судове засідання не з`явився без повідомлення суд про причини своєї неявки, у зв`язку з чим справу було розглянуто без участі ОСОБА_1 . Після ухвалення 15 липня 2020 року судом оскаржуваного рішення, його копія була направлена на адресу ОСОБА_1 для відома і була отримана 27 липня 2020 року його матір`ю, яка проживає разом з ОСОБА_1 , про що свідчить зміст поданого клопотання захисника та підтверджується рекомендованим повідомленням «Укрпошта» (а.с.23). Між тим, як свідчить заява захисника Доброреза В.В. (а.с.24), він звернувся до місцевого суду для ознайомлення з матеріалами справи 06 серпня 2020 року та наступного дня ознайомився з нею, але саму апеляційну скаргу склав та подав до Лисичанського міського суду Луганської області лише 20 серпня 2020 року (а.с.27-39), тобто поза межами строку на апеляційне оскарження.

Отже, це свідчить про те, що ОСОБА_1 безумовно був обізнаний про перебіг судового розгляду справи про адміністративне правопорушення та змісту ухваленого щодо нього судом рішення, а отже мав можливість упродовж розумного терміну з фактичної дати ознайомлення 27.07.2020 року з постановою суду подати апеляційну скаргу самостійно чи через свого захисника, але ані сам ОСОБА_1 , ані його захисник Доброрез В.В. не скористалися правом на своєчасне апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у визначені ст.294 КУпАП строки.

Аргументи захисника про те, що копію оскаржуваного судового рішення ОСОБА_1 отримав від своєї матері лише 04 серпня 2020 року, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються належними доказами та спростовуються матеріалами справи, які свідчать про те, що копія постанови місцевого суду була отримана 27.07.2020 року безпосередньо матір`ю ОСОБА_1 , з якою він проживає разом, а отже за обставинами справи ОСОБА_1 знав та повинен був знати про існування оскаржуваного рішення та його змістом саме 27 липня 2020 року. У той же час посилання захисника у своєму клопотанні, як на поважність причин пропуску його підзахисним строку на апеляційне оскарження, на перебування ОСОБА_1 на лікарняному за станом здоров`я з 05 серпня 2020 року та до 19 серпня 2020 року є безпідставними, оскільки згідно наданої захисником медичної довідки (а.с.37) ОСОБА_1 дійсно лікувався з 05.08.2020 року по 19.08.2020 року, про те перебував на амбулаторному лікування, що само по собі не перешкоджало йому узгодити правову позицію із адвокатом та у визначений законом строк подати апеляційну скаргу. Натомість, як встановлено апеляційним судом, своє право на апеляційне оскарження ОСОБА_1 реалізував через захисника лише 20 серпня 2020 року, тобто через три тижні після отримання судового рішення та ознайомлення з його змістом.

Враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, апеляційний суд визнає, що процесуальна бездіяльність ОСОБА_1 , який не виявив належної зацікавленості у розгляді його справи, не звернувся до суду першої інстанції за інформацією щодо стану розгляду своєї справи, а після отримання копії постанови місцевого суду своєчасно не вжив заходів щодо негайного подання апеляційної скарги, свідчить про відсутність поважної причини пропуску ним строку на апеляційне оскарження судової постанови.

За таких обставин не можна погодитися з наведеними у клопотанні захисника Доброрез В.В. доводами щодо поважності причин пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови судді Лисичанського міського суду Луганської області від 15.07.2020 року та апеляційний суд вважає їх неспроможними, оскільки ОСОБА_1 , маючи реальну можливість скористатися своїм правом на апеляційне оскарження судового рішення у визначений законом десятиденний строк після того, як йому стало відомо про його існування та ознайомлення з цим рішенням, не скористався наданим йому законом процесуальним правом з причин, які не можна вважати поважними.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання захисника Доброрез В.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді постанови судді Лисичанського міського суду Луганської області від 15.07.2020 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , є безпідставним та задоволенню не підлягає, а тому подана апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, разом з доданими до неї документами.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити захиснику Доброрез Віталію Вікторовичу у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Лисичанського міського суду Луганської області від 15.07.2020 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу повернути особі, що її подала, разом з доданими до неї документами

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ ЛУГАНСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО