Дата документу Справа № 336/7254/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/7254/19 Головуючий в 1 інст. Галущенко А.Ю.
Провадження №33/807/67/20 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1 , представника - адвоката Волошиної Є.В., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника - адвоката Волошиної Є.В. на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами та без оплатного вилучення транспортного засобу, стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, 05.11.2019 року о 10-56 годині ОСОБА_1 керував автомобілем «DAEWOO LANOS» р.н. НОМЕР_1 по вул. Спартака Маковського, 6 в м.Запоріжжі з явними ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції представник - адвокат Волошина Є.В., звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначила, що постанова суду не відповідає чинному законодавству і фактичним обставинам справи входячи з наступного. Так, судом не було вжито заходів для повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про день та час розгляду справи, чим було позбавлено ОСОБА_1 скористатися правами, передбаченими ст.268 КУпАП. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, відсутні підстави щодо зупинки транспортного засобу, відсутній акт огляду водія на стан сп`яніння, поліцейським не роз`яснено ОСОБА_1 його прав та не запропоновано пройти огляд на місці. Звертає увагу, що на відеозаписі факт відмови ОСОБА_1 від огляду відсутній. Крім того, долучені письмові пояснення свідків є неналежними доказами, оскільки вказані свідки до суду не викликались, і свідки є інспекторами УПП. Просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Розглянувши матеріали справи, заслухавшиОСОБА_1 та його представника - адвоката Волошину Є.В.на підтримку доводів апеляції, перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи, справа може бути розглянута лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги щодо порушення судом вимог ст. 268 КУпАП з підстав розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 апеляційна інстанція виходить із наступного.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» в п.41 наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 20.11.2019 року не з`явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому, ОСОБА_1 , не будучи позбавленим можливості викласти свої пояснення, як у протоколі про адміністративне правопорушення так і на окремому аркуші в якості додатку до протоколу, від дачі пояснень під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та від підпису в протоколі відмовився.

Отже, ОСОБА_1 було відомо про наявність у провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя справи відносно нього про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, тому він був зобов`язаний цікавитись відомостями про її рух.

Інформація про завчасне публікування списків справ, призначених до розгляду в кожному суді України, у тому числі в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя, на офіційному сайті, дошці об`яв, є загальновідомою.

Окрім того, права передбачені ст. 268 КУпАП були поновленні ОСОБА_1 шляхом поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови суду та виклику його до суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції надав можливість ОСОБА_1 бути присутнім в суді апеляційної інстанції, надавати пояснення і користуватися передбаченими ст. 268 КУпАП правами. ОСОБА_1 скористався своїми правами бути присутнім в суді апеляційної інстанції поряд із представником, які реалізували надані законом права.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознакадміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 067399 від 05.11.2019 року (а.с. 1), направленням на огляд водія транспортного засобу (а.с.4), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 5,6), копіями постанов Шевченківського районного суду м. Запоріжжя та Запорізького апеляційного суду (а.с.8-11), інформацією, зафіксованою на DVD диску, що надана відділом патрульної поліції.

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для зупинки транспортного засобу безпідставні з огляду на притягнення ОСОБА_1 саме за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та обставини зупинки у даному випадку значення не мають і не здатні вплинути на висновки суду щодо інкримінованого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд ставиться критично до голослівної заяви ОСОБА_1 , що він транспортним засобом не керував, а перебував у салоні в якості пасажира. Не можна вважати логічними його пояснення, що вказаним автомобілем керував не він, а гр. ОСОБА_4 , який начебто пішов до кіоску, в той час як ОСОБА_1 спілкувався із працівниками поліції.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив приналежність транспортного засобу «DAEWOO LANOS» р.н. НОМЕР_1 матері.

Із відеозапису, переглянутому у судовому засіданні апеляційного суду, вбачається перебування поряд із згаданим транспортним засобом лише ОСОБА_1 , який не зазначає про друга і не спростовує факту власного керування автомобілем, натомість, навпаки вказує про відсутність часу для освідування та необхідність їхати на роботу.

Отже, апеляційний суд не вбачає сумнівів у факті керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Посилання сторони захисту, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння неспроможні, оскільки з даних відеозапису з нагрудної камери інспектора поліції вбачається, що працівником поліції у повній мірі дотримано вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції під час здійснення пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, однак всі дії ОСОБА_1 були направлені на відмову від проходження такого огляду.

Доводи апеляції, що ОСОБА_1 не запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу є необґрунтованими та спростовуються наступним.

Так, відповідно до Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п.12 згаданої вище Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Оскільки, як слідує із відеозапису події, із направлення на огляд (а.с. 4), були виявлені ознаки того, що ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками саме наркотичного спяніння, поліцейські запропонували йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку, що підтверджується відеозаписом, який долучений до протоколу.

Відеозапис події підтверджує факт візуального огляду працівниками поліції водія ОСОБА_1 та зафіксування ознак наркотичного сп`яніння.

Відповідно до п.7 розділу 3 зазначеної Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу є обов`язкове, і саме тому, ОСОБА_1 поліцейські пропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, що відповідає вимогам цієї Інструкції, однак останній відмовився від такого огляду.

Також, апеляційні доводи про те, що свідки є працівниками поліції, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки будь яких належних доказів або обґрунтованих доводів на підтвердження цього ОСОБА_1 та його захисником не надано.

Натомість, присутні свідки спростували аналогічну версію ОСОБА_1 , висловлену останнім при обставинах, що зафіксовані на відео носії.

Інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки наявними в матеріалах провадження доказами не підтверджуються, мають формальний характер та спрямовані на його ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАп справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника - адвоката Волошина Є.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник