Номер провадження: 33/813/893/20
Номер справи місцевого суду: 523/7436/20
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Толкаченко О. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2020 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Толкаченко О.О., за участю: секретаря судового засідання Маслова Р.Ю., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 його захисника Чекмарьової Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 19 червня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. Стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн 20 коп.

Відповідно до оскаржуваної постанови суду першої інстанції, 06 травня 2020 року о 09 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_1 здійснював міське перевезення 36-х пасажирів на т/з «Богдан» А 092 держаний номер НОМЕР_1 , чим перевищив встановлену по перевезенню кількість пасажирів визначених п.2 п.п.9 Постанови Кабінету міністрів України №211, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.44-3 КУпАП.

Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити йому строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду, на підставі ст.22 КУпАП звільнити його від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення та оголосити усне зауваження.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження зазначив, що він не отримував копію оскаржуваної постанови, а про її існування ОСОБА_1 стало відомо лише 30 червня 2020 року з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за ст.44-3 КУпАП не в повній мірі дотримався вимог ст.33 КУпАП.

ОСОБА_1 визнав обставини вчинення правопорушення, але наголосив, що об`єктивно не мав можливості попередити його вчинення, оскільки на зупинці попереджав людей про обмеження щодо перевезення, однак зважаючи на початок робочого дня (протокол складений о 09 годині ранку) люди ніяким чином не реагували на попередження та застосовуючи погрози вимагали продовжити рух маршрутного таксі.

Крім того, зазначив, що у нього на утриманні знаходяться троє неповнолітніх дітей і застосування адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 грн. є для нього великим та непомірним тягарем.

Заслухавши суддю-доповідача, особу, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Чекмарьову Л.Ю., які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 7 ст. 294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 та 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законност

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст.252 КУпАП оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Диспозиція ст.44-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами

Згідно пункту 9, частини 2 Постанови Кабінету Міністрів Україна від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), заборонено регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, зокрема пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, крім перевезення: легковими автомобілями; службовими та/або орендованими автомобільними транспортними засобами працівників підприємств, закладів та установ незалежно від форми власності, які забезпечують охорону здоров`я, продовольче забезпечення, урядування та надання найважливіших державних послуг, енергозабезпечення, водозабезпечення, зв`язок та комунікації, фінансові та банківські послуги, функціонування інфраструктури транспортного забезпечення, сфери оборони, правопорядку та цивільного захисту, суб`єктів господарювання, які мають безперервний промисловий цикл, за умови забезпечення водіїв та пасажирів під час таких перевезень засобами індивідуального захисту в межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб і виключно за маршрутами руху, погодженими з органами Національної поліції, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 ст.44-3 КУпАП.

Так, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується наступними доказами:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії АА №085655 відповідно до якого 06 травня 2020 року о 09 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_1 здійснював міське перевезення 36-х пасажирів на т/з «Богдан» А 092 держаний номер НОМЕР_1 , чим перевищив встановлену по перевезенню кількість пасажирів визначених п.2 п.п.9 Постанови Кабінету міністрів України №211. Вказаний протокол був власноруч підписаний ОСОБА_1 . При цьому в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення» він зазначив, що ознайомлений та погоджується зі змістом протоколу;

-відео-записом з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції, який приймав участь в оформленні розглядаємого правопорушення. Вказаний відео- запис підтвердив факт того, що в салоні т/з «Богдан» А 092 держаний номер НОМЕР_1 знаходилось 36 пасажирів.

В свою чергу згідно технічних характеристик транспортного засобу «Богдан» А 092 кількість місць для сидіння без водія у вказаному транспортному засобі складає 22 місця.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію своїх дій просив просив звільнити його від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП за малозначністю, посилаючись на відсутність умислу на вчинення адміністративного правопорушення та непомірний розмір штрафу для нього.

Відповідно до вимог ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Усне зауваження може бути зроблено лише за малозначне правопорушення. Законодавство не містить їх переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють судити про малозначність провини. Очевидно, що це такі адміністративні правопорушення, які не становлять великої суспільної шкоди та не завдають значних збитків державним або суспільним інтересам чи безпосередньо громадянина.

Звільнення від адміністративної відповідальності на підстав ст.22 КУпАП є правом, а не обов`язком суду і застосовується лише в сукупності усіх з`ясованих фактів, що дозволяють вирішити питання про доцільність звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Санкцією статті 44-3 КУпАП передбачено покарання за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - у виді штрафу у розмірі від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи те, що об`єктом вказаного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, є суспільні відносини у сфері охорони здоров`я населення, а об`єктивна сторона виражається в ухиленні (порушенні) особи від правил, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, такі дії завдають шкоди як державним (суспільним) інтересам, так і інтересам громадян.

Таким чином, враховуючи всі обставини справи, характер вчиненого правопорушення, беручи до уваги суспільну небезпеку вказаних дій у період карантину в країні, вид та розмір стягнення, яке законодавцем передбачено за вказані дії, апеляційний суд вважає, що у даному випадку відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП.

Апеляційний суд наголошує, що не виконавши встановленні Кабінетом Міністрів України карантинні обмеження, ОСОБА_1 свідомо поставив під загрозу життя та здоров`я інших людей, а контролювати кількість пасажирів, які знадяться в салоні автобусу (маршрутного таксі), забезпечення безпеки їх життю та здоров`ю - є безпосереднім обов`язком водія транспортного засобу, який здійснює пасажирське перевезення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою і не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до п.1) ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 19 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.О. Толкаченко