Справа № 930/760/20
Провадження № 33/801/623/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Алєксєєнко В. М.
Доповідач: Береговий О. Ю.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О.Ю.,

за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Ковальчук Жанни Вячеславівни,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2020 року у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

встановив:

З протоколу про адміністративне правопорушення № 111 від 13 березня 2020 року вбачається, що згідно із витягу із протоколу 1 сесії першого скликання Немирівської міської ради Вінницької області від 12 січня 2017 року ОСОБА_1 обрано депутатом 1 скликання Немирівської міської ради.

Відповідно до пп.«б» п.1 ч.1 ст.З Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 , є суб`єктом декларування та зобов`язаний подавати декларації відповідно до цього Закону.

Згідно інформації наданої Немирівської міською радою депутату ОСОБА_1 було повідомлено про обмеження встановлені Законом України «Про запобігання корупції» під запис.

Однак, ОСОБА_1 являючись депутатом 1 скликання Немирівської міської ради, будучи згідно п.п. «б» п. 1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», не своєчасно, без поважних причин лише 22 грудня 2019 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.172-6 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень в дохід держави. Стягнуто з нього судовий збір в сумі 420,40 грн. в дохід держави.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вина доведена матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення №111 від 13.03.2020 року та доданими матеріалами справи про адмінправопорушення.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин вчинення адміністративного правопорушення просив оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким провадження у справі закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з об`єктивної та суб`єктивної сторони відсутні кваліфікуючи ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, зокрема умисел та мотив, вважає, що датою виявлення адміністративного правопорушення є 29 грудня 2019 року, а саме з моменту подання НАЗК, а тому на момент розгляду справи в районному суді, а саме станом на 02 червня 2020 року строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП закінчились, що було підставою для закриття провадження у справі.

Також, особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у поданій апеляційній скарзі порушено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що постановою Вінницького апеляційного суду від 26 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172 -6 КУпАП повернуто особі, яка її подала, у зв`язку із не поданням клопотання про поновлення строку.

Разом з тим, зазначив, що повний текст постанови ним отриманий 03 червня 2020 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 50), у зв`язку з оголошенням в судовому засіданні 02 червня 2020 року її вступної та резолютивної частини.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, слід зазначити таке.

Згідно зі ст. 294 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова Немирівського районного суду Вінницької області ухвалена 02 червня 2020 року (а.с. 49), копія якої отримана 03 червня 2020 року, отже останнім днем подачі апеляційної скарги вважається - 13 червня 2020 року, який є вихідним днем.

Відповідно до частини 3 статті 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Відтак, 15 червня 2020 року є першим робочим днем після вихідного та останнім для подачі апеляційної скарги, яку скаржник подав 15 червня 2020 року за допомогою засобів поштового зв`язку, тобто у визначений законом строк.

З огляду на наведене, причини пропуску строку на апеляційне оскарження є поважними, тому такий строк слід поновити.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення, докази, які містяться в матеріалах справи на предмет їх належності, достатності та допустимості, за результатами чого дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.172-6 КпАП України.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

При апеляційному розгляді встановлено, що ОСОБА_1 являючись депутатом 1 скликання Немирівської міської ради, будучи згідно п.п. «б» п. 1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», не своєчасно, без поважних причин лише 22 грудня 2019 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» під конфліктом інтересів розуміється суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність яких може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» під конфліктом інтересів розуміється суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність яких може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень.

Обов`язковою ознакою, за якою будь-яка неправомірна поведінка державних службовців або інших осіб, уповноважених на виконання функцій держави, може визнаватися корупційною, є корисливий або інший особистий інтерес таких осіб або інтерес третіх осіб.

Крім того, корупційні правопорушення характеризуються умисною формою вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відповідальність за правопорушення, пов`язане з корупцією, - умисне діяння у формі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Приписами ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», правопорушення, пов`язане з корупцією, - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Як вбачається із витягу із протоколу 1 сесії першого скликання Немирівської міської ради Вінницької області від 12 січня 2017 року ОСОБА_1 обрано депутатом 1 скликання Немирівської міської ради.

Відповідно до п.п. «в» п.1 ч. 1 ст. 3 Закону суб`єктами на яких поширюється дія цього Закону є посадові особи місцевого самоврядування.

У відповідності до абзацу 14 ч. 1 ст. 1 Закону суб`єкти декларування - особи, зазначені у п. 1, п.п. «а» і п.п. «в» п. 2, п. 4 і п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Отже, депутат 1 скликання Немирівської міської ради ОСОБА_1 є особою, на якого поширюється дія Закону «Про запобігання корупції» та має нести відповідальність за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією. З цих підстав, ОСОБА_1 зобов`язаний подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік з 01 січня 2019 року до 01 квітня 2019 року.

Зазначених дій ОСОБА_1 у встановлений закон строк не виконав, в зв`язку з чим, у його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Апеляційний суд визнає необрунтованими доводи сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони, оскільки він не мав умислу на вчинення зазначеного корупційного правопорушення та вважає за необхідне зазначити, що суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а склад даного правопорушення є формальним, тобто для настання відповідальності за його вчинення необхідною умовою є лише здійснення дій (бездіяльності), описаних в диспозиції статті. Настання наслідків для притягнення до відповідальності не є обов`язковим.

Поважних причин пропуску строку на подачу декларації, ОСОБА_1 не надано, а тому посилання останнього на вчинення ним правопорушення з необережності, не є слушним, виходячи з того, що адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП може бути вчинено як у формі дії, так і внаслідок бездіяльності, оскільки він, будучи обізнаним про необхідність дотримання вимог закону, порушив ці вимоги, які безпосередньо пов`язані з невиконанням обов`язків установлених законом.

Щодо доводів апеляційної скарги про закінчення на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення, то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Відповідно ч.4 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень передбачених ст..ст. 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Між тим, системний аналіз законодавства свідчить про те, що моментом виявлення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є не дата складення протоколу, а дата, коли уповноважений суб`єкт дізнався про факт неподання відповідної декларації.

З листа виконавчого комітету Немирівського району Вінницької області №02-17-0292 від 10 лютого 2019 року вбачається, що відповідь надана на запит т.в.о. начальника поліції Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України Гулеватого І. № 373/55/101/03-2020 від 16 січня 2020 року відносно надання відомостей щодо депутатів, зокрема ОСОБА_1 (а.с. 19).

Наведене свідчить про те, що саме 16 січня 2020 року уповноваженому суб`єкту стало відомо про факт неподання відповідної декларації, що й є датою виявлення правопорушення.

Інших письмових доказів, які б свідчили про те, що уповноважена посадова особа, дізналася про факт несвоєчасного подання декларації ОСОБА_1 раніше вказаної дати, матеріали провадження не містять.

Будь-які інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки доказів, які б могли об`єктивно спростувати причетність ОСОБА_1 до вказаного правопорушення, суду не надано.

При накладені адміністративного стягнення судом відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Врахувавши вказані обставини суд призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке за своїм видом і мірою є справедливим.

Порушень застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права під час розгляду справи в суді першої інстанції, що є безумовною підставою скасування судового рішення, не встановлено.

З огляду на викладене, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд першої інстанції з яким погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Немирівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2020 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2020 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду О.Ю. Береговий