КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи : 362/6874/19
Номер провадження : 33/824/1192/2020
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 серпня 2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2020 року,

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 (один) рік.

Цією ж постановою, стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 420, 40 грн. судового збору.

Як встановлено постановою судді, у відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 223382, 16.11.2019 близько 12 год. 50 хв. громадянин ОСОБА_1 в с. Рославичі по вул. Шевченка, керував автомобілем марки Chevrolet Aveo номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає ситуації. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився в присутності двох свідків.

Своїми діями, ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2020 року та закрити провадження у справі.

Обгрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального права, оскільки суд поверхово з`ясував фактичні обставини справи та належним чином їх не дослідив, і як наслідок, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення матеріалів справи, не розглянув його клопотання про допит свідків, що потягло за собою безпідставне притягнення його до адміністративної відповідальності.

Зокрема, як зазначає апелянт, протокол про адміністративне правопорушення (серія ДПР18 № 223382) від 16 листопада 2019 року, який має підтверджувати факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, складений з грубим порушенням глави 19 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015, оскільки він не був складений у його присутності та у присутності свідків на місці його зупинки в селі Рославичі Васильківського району Київської області, копія протоколу не була йому вручена, а лише фактично було вручено лист паперу, який не можливо було прочитати, і він не підписував жодного документа про отримання копії протоколу.

Як вказує апелянт, 16.11.2019 року його безпричинно зупинили працівники поліції на початку села Рославичі, та вимогу поліцейських, він надав документи, а один з працівників поліції попросив дихнути, що він і зробив, після чого його запросили сісти до автомобіля поліцейських, де йому сказали, що він начебто перебуває в стані алкогольного сп`яніння, проте, в цей час, окрім двох поліцейських ні в автомобілі, ні поряд нікого не було, заперечивши обвинувачення поліцейських, він їх повідомив, що не вживав алкогольних напоїв, що можуть підтвердити члени його сім`ї, після чого поліцейські погодились проїхати до житлового будинку, де він проживає, де до автомобіля поліцейських підійшли його дружина ОСОБА_3 та його брат ОСОБА_4 , при яких він почав наполягати на перевірці його на алкотестері, проте, працівники поліції це проігнорували, сіли в свій автомобіль, і через короткий час у присутності зазначених осіб вручили йому так звану копію протоколу, текс якого неможливо прочитати, з яким він ознайомився лише 12 грудня 2019 року у Васильківському міськрайонному суді Київської області.

Крім того, звертає увагу апелянт на те, що, свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в присутності яких, він начебто відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, не було ні на місці зупинки, ні біля будинку де він проживає, і де в автомобілі поліцейськими складався протокол.

Також апелянт вказує на те, що ним були подані письмові заперечення на протокол про адміністративне правопорушення та заява про виклик до суду так знаних свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , і судом було двічі відкладено розгляд справи по суті та викликано вказаних свідків та інспектора патрульної служби, що складав протокол, проте, на допит суду ніхто з них не з`явився.

Зазначає апелянт і про те, що судом першої інстанції було відмовлено у допиті свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , яким достовірно відомо, що 16.11.2019 під час керування автомобілем він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також відомо про те, що протокол працівники поліції 16.11.2019 складали в автомобілі біля будинку його проживання і при цьому не було жодних сторонніх осіб та свідків, що зазначені у протоколі.

На думку апелянта, у матеріалах адміністративної справи відсутні належні докази вчинення ним адміністративного правопорушення, але головуючий по справі безпідставно надав перевагу інформації, що містилась у поспіхом складеному протоколі, поясненням свідків, яких можливо навіть не існує, та зовсім не заслухала його пояснень, при цьому, в мотивувальній частині постанови не зазначила обґрунтування, чому саме суд не взяв до уваги його пояснень, а надав перевагу іншим доказам.

У зв`язку з цим, як вважає апелянт, розглядаючи справу, суд істотно відступив від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду, та порушив вимоги п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14, і допущені порушення при складенні протоколу про адміністративне правопорушення та при розгляді справи в суді, на думку апелянта, стали наслідком ухвалення незаконної постанови.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 особи, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя, як прямо зазначено в оскаржуваній постанові, обґрунтував матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення та поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Разом з тим, таке обґрунтування судового рішення, так само як і матеріали, що зібрані по справі, на які послався суддя у своїй постанові, не дають підстав для висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови, з огляду на таке.

Як встановлено під час апеляційного розгляду протокол про адміністративне правопорушення від 16 листопада 2019 року серії ДПР18 № 223382, який було складено щодо ОСОБА_1 не може бути визнано належним та допустимим доказом його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки цей протокол не в повній мірі відповідає вимогам законодавства та відомчим інструкціям.

Зокрема, відповідно до вимог п. 3 Розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 (надалі - Інструкція від 07.11.2015 року № 1395) направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами) (надалі - Порядку від 17 грудня 2008 року № 1103).

Відповідно до п. 6 Порядку від 17 грудня 2008 року № 1103 та п. 7 Розділу І. Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (надалі - Інструкція від 09.11.2015 року № 1452/735) у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

І лише у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я, як це передбачено п. 8 Порядку від 17 грудня 2008 року № 1103 та п. 6 Розділу ІХ. Інструкції від 07.11.2015 року № 1395, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Незважаючи на вказані вимоги нормативно-правових актів, якими повинен був керуватися поліцейський при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, матеріали справи щодо ОСОБА_1 не містять беззаперечних даних про те, що ці вимоги були дотримані, оскільки ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в письмових поясненнях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , прізвища яких зазначені у згаданому протоколі, не відображені дії водія щодо ухилення від огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Більш того, у протоколі про адміністративне правопорушення взагалі відсутні підписи вказаних у ньому свідків, у присутності яких ОСОБА_1 начебто відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, що не спростовує, а навпаки підтверджує доводи апеляційної скарги останнього про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння у присутності двох свідків, а вказані свідки були відсутні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Судом першої інстанції під час розгляду справи вказані обставини не перевірялись та не досліджувались, незважаючи на клопотання ОСОБА_1 про виклик та допит в судовому засіданні зазначених ним свідків, у тому числі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

З огляду на це, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості спростувати доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , в тому числі наявними у справі письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на які суддя послався в оскаржуваній постанові, як на докази вини ОСОБА_1 , оскільки, незважаючи на неодноразові виклики вказаних свідків до Київського апеляційного суду, вони в судове засідання не з`явились та не повідомили суд про поважність причин своєї неявки, а інші докази, які б поза розумним сумнівом підтверджували вину ОСОБА_1 у справі відсутні.

Наведені обставини дозволяють зробити висновок про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містять у собі належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому посилання в оскаржуваній постанові на протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідків не є підставою для визнання цієї постанови законною та обґрунтованою.

Враховуючи вищенаведені обставини, а також доводи апеляційної скарги щодо недотримання встановленої законодавством процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та порядку складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2020 року щодо ОСОБА_1 не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки висновки судді не ґрунтуються на доказах, отриманих у встановленому законом порядку та які не викликають сумнівів у своїй достовірності, а судовий розгляд, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, було проведено без повного, об`єктивного та всебічного з`ясування всіх обставин справи та її вирішення у відповідності до вимог закону.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2020 року - скасуванню, із закриттям провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2020 року, відповідно доякої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо нього - закрити, на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Ковбель М.М.