ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/107/20
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2020 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., з участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 27.11.2019 року у відношенні ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 27.11.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та застосовано у відношенні нього адміністративне стягнення у виді штрафу шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строк один рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 29.09.2019 року о 05.50 водій ОСОБА_1 , керував автомобілем «ЗАЗ Ланос», державний номер НОМЕР_1 за адресою: м. Харків, вул. Жилярді, 94, став учасником дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), мав ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці, які не реагують на світло, від проходження огляду на стан сп`яніння в ОСОБА_2 відмовився в присутності двох свідків.

Дії водія ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України (ПДР), за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського районного суду м. Харкова від 27.11.2019 року у справі про адміністративне правопорушення про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП. А провадження по цій справі відносно нього закрити.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що він дійсно скоїв ДТП по вул. Жилярді 94, провину свою признав, але складаючи протокол про адміністративне правопорушення працівники поліції не бачили в нього признаків ні наркотичного, ані іншого сп`яніння. Пізніше, на місце події приїхав ще екіпаж поліції, та впізнавши, що у апелянта раніше два місяця тому була підозра за ч. 1 ст. 130 КУпАП, почали звинувачувати його у перебуванні в стані сп`яніння. Вговорювали погодитись на протокол про відмову в медичній перевірці. Апелянт вказує, що не надав патрульним згоди на дану пропозицію і його відвезли для проходження огляду до медичного закладу по вул. Шевченка, 26, де його ще раз спитали про намір проходження огляду на стан сп`яніння, на що він відповів що згоден пройти огляд.

Апелянт вказує, що ним була пляшка з зеленим чаєм і він не знає звідкіля в середині пляшки з чаєм взялась ще якась склянка. Потім співробітник поліції на ім`я ОСОБА_3 вчинив на нього тиск, погрожуючи тим що він зробить так, що у відношенні нього результат огляду на стан наркотичного сп`яніння виявиться позитивним. Апелянт вказує, що він був втомлений, заляканий, зрозумів, що ні чого не зможе протидіяти, тому дав згоду, що ця склянка його та відмовився від медичного огляду.

Також апелянт вказує, що він чекав суду та бажав дати правдиві свідчення по справі, але не зміг цього зробити. Він на лікарняному з 18.11.2019 тому не зміг бути у суді 27.11.2019 року, бо хворів.

Зазначає, що він є інвалідом 3 групи, був годувальником для його старих батьків але потрапив під поліцейське свавілля.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Апеляційний суд, вважає, що судом першої інстанції було дотримано вимоги вказаних правових норм.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Відповідно до вимог статті 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення статті 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно зі статтею 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частина 2 статті 251 КУпАП встановлює, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення окрім іншого, повинен вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Апеляційний суд приймаючи рішення про відмову в задоволенні апеляційних вимог критично оцінює доводи апелянта щодо здійснення на нього тиску з боку працівників поліції, що, як він зазначив, потягло його відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки це спростовується оглянутим в судовому засіданні відеозаписом згідно якого, ОСОБА_1 в присутності двох свідків було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, від якого він відмовився. З оглянутого відеозапису апеляційним судом не встановлено неправомірних дій з боку працівників поліції до ОСОБА_1 . Вказана пропозиція була проголошена в присутності двох свідків, які надали письмові пояснення, зазначивши, що на пропозицію працівників поліції водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду.

Враховуючи вище викладене, та приймаючи рішення про відмову в задоволенні апеляційних вимог, апеляційний суд виходить з того, що ч. 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України, встановлено обов`язок водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу алкогольних, наркотичних чи інших речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Доводи апелянта щодо розгляду справи судом першої інстанції за його відсутності, заслуговують на увагу, при цьому, апеляційний суд вважає що ця неповнота може бути усунена під час апеляційного перегляду, в ході якого апелянту надана можливість повністю реалізувати свої права та довести суду свою позицію.

Також апеляційний суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 щодо закриття провадження по справі у зв`язку з закінченням на даний момент строків накладення адміністративного стягнення є безпідставними, оскільки судом першої інстанції постановою від 27.11.2019 року накладено адміністративне стягнення у передбачений ст. 38 КУпАП строк.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правильної кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції надав повну оцінку та прийняв законе і обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 27.11.2019 року у відношенні ОСОБА_1 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Постанова набрала законної сили 04.02.2020 року.

Суддя Харківського апеляційного суду В.П.Цілюрик