г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3295/20
Номер провадження 3/213/1204/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2020 року м. Кривий Ріг

Суддя Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Алексєєв О.В., за участі ОСОБА_1 , розглянувши матеріал, який надійшов з Інгулецького ВП ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працює, яка зареєстрована та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 184 ч.1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

03 вересня 2020 року в провадження Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов адміністративний матеріал стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення її до відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП.

Відповідно до протоколу серії ВАБ 180806 від 10 серпня 2020 року, ОСОБА_1 , 03 серпня 2020 року знаходячись біля будинку №16 по вул. Панаса Мирного в м. Кривому Розі Дніпропетровської області не виконала свої батьківські обов`язки щодо малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виразилось у неприділенні належної уваги місцю знаходження, не контролюючи його дозвілля, чим вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснила, що 03 серпня 2020 року, приблизно о 17.00 годині, по вул. Панаса Мирного,16, в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відволіклась при догляді за малолітньою дитиною та її син ОСОБА_3 , 2014 року народження, разом із сусідським хлопчиком пішли. Дітей знайшли через 20-30 хвилин. Вказала, що раніше таких випадків не ставалось та її син перебуває на обліку у лікаря-невропатолога.

Вислухав ОСОБА_1 , дослідив надані докази в їх сукупності, прихожу до такого.

Відповідно до ч.1 ст.184 КУпАП встановлена відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Суб`єктивною стороною даного адміністративного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст.ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 1 КпАП України, завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. За нормою ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282).

У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцію, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з метою встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні судом досліджено матеріали справи, зокрема протокол про адміністративне серії ВАБ 180806 від 10 серпня 2020 року. Інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, яке передбачено ч.1 ст.184 КУпАП суду надано не було. Обставини, які викладені в даному протоколі про адміністративне правопорушення не утворюють склад адміністративного правопрушення за ч.1 ст.184 КУпАП.

Зміст постанови судді про притягнення особи до адміністративної відповідальності має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283-284 КУпАП. В постанові потрібно зазначити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, в даному випадку на органи поліції.

Достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження вчинення

ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 184 ч.1 КУпАП, суду надано не було.

Суд зауважує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду із прав людини, суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи, адже таким чином суд неминуче перебирає на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016р.)

Відповідно до ст.247 ч.1 п.1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Співставивши наявні матеріали справи, вважаю, що в матеріалах справи відсутні достатні докази для встановлення вини ОСОБА_1 , тому приходжу до висновку про обґрунтованість закриття провадження у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 184 КупАП.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 7, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284,

ч. 1 ст. 184 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження по справі стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст. 184 КУпАП, в зв`язку з відсутню складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Алексєєв