Номер провадження: 33/813/919/20
Номер справи місцевого суду: 522/9640/20
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Копіци О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 30.06.2020 року відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції на ОСОБА_1 накладено стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у виді штрафу у розмірі 340 грн. та стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Судом 1-ої інстанції встановлені наступні обставини: 28.05.2020 року о 08:05 год., в м. Одесі, пров. Шампанський, 9, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Geely Emgrand 7 номерний знак НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом здійснив зіткнення з транспортним засобом Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований, чим порушив вимоги п. 10.9 ПДР.

Окрім того, постановою Приморського райсуду м. Одеси від 10.07.2020 року виправлені описки, допущені в постанові Приморського районного суду м. Одеси від 30.06.2020 року, а саме: виправлені відносні займенники, змінивши їх вірно за родами, числами і відмінками з «яка» на «який», прізвище з закінченням іменника ІІ відміни відмінити за зразком відмінювання відповідних іменників ІІ відміни з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 », одиничний дієприслівник «керуючи» виділений комами з двох боків.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що не погоджується з постановою суду першої інстанції з таких підстав:

- суд першої інстанції наявність протоколу розцінив як доказ доведеності вини ОСОБА_1 у вчинені правопорушення, зазначивши в постанові, що він погодився з протоколом та схемою з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, якби суд першої інстанції досліджував протокол, то б побачив, що ОСОБА_1 надав згоду саме про подію, що мала місце, а не кваліфікацію правопорушення здійснену працівниками поліції чи протоколом в цілому. Підписом в кінці протоколу я засвідчив, що з протоколом ознайомлений, копію протоколу отримав, внесені про нього дані правильні;

- з постанови суду не зрозуміло, чи прийняв суд до уваги фактичні обставини справи, які ОСОБА_1 описав в поясненнях від 22.06.2020 року, які мали місце та не відомо, чи врахував, що він визнає вину у завданні подряпин автомобілю «Тойота», але заперечує вину у порушенні саме п.п.10.9 Правил дорожнього руху.

- відомостей, необхідних для вирішення справи про порушення ПДР України працівником поліції зібрано не було, а сам протокол та постанова таких доказів не містить, у зв`язку з чим він вважає, що працівники поліції помилково дійшли висновку про порушення ним вимог п. 10.9 ПДР, тобто відомості щодо фактичних обставин правопорушення, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не обґрунтовані належними та допустимими доказами;

- суд не прийняв до уваги те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», викладеним у рішенні від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25.

На підставі зазначених доводів, ОСОБА_1 просить постанову суду 1-ої інстанції відносно нього скасувати.

В судове засідання апеляційного суду, ОСОБА_1 не з`явився, однак надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги апеляційної скарги підтримує.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Мотивуючи свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції у постанові послався на наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 273955 від 28.05.2020 року, який ОСОБА_1 підписав та зазначив, що з протоколом згодний;

- пояснення учасників ДТП та схему ДТП.

Посилаючись на наведені докази, суд 1-ої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, зокрема у порушенні вимог п.п. 10.9 ПДР України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду 1-ої інстанції про те, що ОСОБА_1 зауважень щодо самої схеми ДТП не вказав, а лише на технічну помилку здійснену при складанні схеми, яка не впливає на суті правопорушення

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, зі змісту протоколу серії ДПР 18 № 273955 від 28.05.2020 року видно, що 28.05.2020 року о 08:05 год., в м. Одесі, пров. Шампанський, 9, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Geely Emgrand 7 номерний знак НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом здійснив зіткнення з транспортним засобом Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований, чим порушив вимоги п. 10.9 ПДР, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 р..

Відповідно до вимог п. 10.9 ПДР, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

З огляду на досліджені під час апеляційного розгляду справи докази, апеляційний суд вважає об`єктивно встановленим той факт, що водій ОСОБА_1 , рухаючись на автомобілі заднім ходом повинен був переконатись в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Отже, виконуючи рух автомобілю заднім ходом, водій ОСОБА_1 , при неможливості безпечного виконання даного руху повинен був, у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

У даному випадку, пояснення водія ОСОБА_1 стосовно того, що він заперечує вину у порушенні саме п.п.10.9 ПДР, означає лише те, що він неправильно оцінив дорожню обстановку і прийняв неправильне рішення щодо безпечності свого маневру.

Надавши об`єктивну правову оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими вище доказами, не довіряти яким, у суду апеляційної інстанції підстав немає.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду 1-ої інстанції про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок недотримання ОСОБА_1 вимог саме п.п. 10.9 Правил дорожнього руху.

При цьому, всі доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 ретельно перевірені під час апеляційного розгляду, разом з тим, є аналогічними поясненням, які він надавав в суді 1-ої інстанції, та не спростовують висновку щодо його винуватості у вчиненні правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що орган дізнання, оформлюючи матеріали ДТП, а суддя суду першої інстанції, розглядаючи справу, дійшли правильного висновку про те, що єдиним винуватцем у вчиненні ДТП є ОСОБА_1 , дії якого кваліфіковані правильно за ст. 124 КУпАП, як вчинення порушення учасником дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до п.1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Отже, постанова судді суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та справедливою, тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського райсуду м. Одеси від 30.06.2020 р. про накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца