Провадження № 3/127/6415/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2020 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130, частиною другою статті 126 та частиною шостою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

31.07.2020 р. о 00.05 год. по вулиці Київській навпроти будинку № 134 в місті Вінниці водій ОСОБА_1 , не маючи права керування транспортними засобами, керував скутером марки Honda, не зареєстрованим в установленому законом порядку, в стані алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненні адміністративних правопорушень визнав, у вчиненому розкаявся.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши надані суду матеріали, суд приходить до наступного висновку.

До протоколу про адміністративне правопорушення надано акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів з додатком, з яких випливає, що на час проведення зазначеного огляду 31.07.2020 р. о 00.05 год. встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння 1,11 проміле.

При вирішенні питання щодо правової кваліфікації діяння ОСОБА_1 за фактом керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння суд враховує, що 01.07.2020 р. набули чинності положення Закону України № 2617-VIII (від 22.11.2018 р.) «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон 2617-VIII).

Згідно з приписами підпункту 4 пункту 1 розділу І Закону № 2617-VIII статтю 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) викладено в новій редакції, якою виключено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Натомість пунктом 171 розділу 2 Закону № 2617-VIII до Кримінального кодексу України (далі КК) внесені відповідні зміни, зі змісту яких випливає, що КК доповнено статтею 286-1, якою встановлено кримінальну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

03.07.2020 р. набув чинності Закон України № 720-IX (від 17.06.2020 р.) «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 720-IX). Відповідно до приписів підпункту 1 пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX підпункти 2-4, 7 пункту 1 розділу І Закону № 2617-VIII виключено.

Комітетом Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності (далі Комітет) надано роз`яснення щодо окремих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень…» за № 720-IX від 17.06.2020 р. Зі змісту зазначеного роз`яснення випливає, що Комітет вважає, що з 03.07.2020 р. стаття 130 КпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII, а стаття 286-1 КК виключена.

Разом з тим, слід зауважити, що Закон № 2617-VIII вичерпав свою дію шляхом реалізації (імпелемнтації) його норм, зокрема, до КпАП та КК в частині встановлення юридичної відповідальності за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Отже, з урахуванням положень частини п`ятої статті 94 Конституції України, згідно з якими закон не може набрати чинності раніше дня його опублікування, положення частини шостої статті 3 КК, частини третьої статті 1 КПК, частини четвертої статті 2 КпАП, а також позицію Конституційного Суду України, викладену в низці його рішень, положення закону, яким до іншого закону вносяться зміни, після набрання ними чинності стають невід`ємною частиною закону, до якого вносяться зміни, і вичерпують свою дію. Тому з 01.07.2020 р. матеріальні норми, що стосуються зазначеної юридичної відповідальності, були імплементовані до особливої частини КпАП та КК відповідно. При цьому суд вважає за доцільне зауважити, що згідно з частиною четвертою статті 2 КпАП зміни до законодавства України про адміністративні правопорушення можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та інших законів України, що встановлюють адміністративну відповідальність, та/або до законодавства України про кримінальну відповідальність, та/або до кримінального процесуального законодавства України.

Таким чином, положення Закону № 2617-VIII, як вже судом зазначено вище, вичерпали свою дію шляхом внесення відповідних змін до КпАП та КК. Саме тому внесення змін до КпАП мало відбутись з дотриманням приписів частини четвертій статті 2 КпАП. Натомість зазначеним вимогам приписи Закону № 720-IX не відповідають.

Суд також вважає за доцільне зауважити, що у справі «Пухк проти Естонії» (рішення від 10.02.2004 р.) Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначив, що статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) не обмежується забороною ретроспективного застосування кримінального законодавства на шкоду обвинуваченому; вона також втілює загалом принцип, що тільки закон може визначити кримінальне правопорушення та встановити покарання (nullum crime nulla poena sine lege), а також принцип, за яким кримінальне право не повинно надмірно тлумачитися на шкоду обвинуваченому. З цих принципів випливає, що правопорушення має бути чітко встановлено в законі. Ця вимога дотримується, якщо особа може дізнатися на основі формулювання відповідного положення та, у разі потреби, за допомогою його судового тлумачення, які дії чи бездіяльність є підставою для кримінальної відповідальності.

Враховуючи те, що у Рішенні у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (рішення від 08.06.1976 р.) ЄСПЛ сформував критерії (тест Енгеля), які дозволяють поширити гарантії кримінального судочинства (процесуальні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції на провадження у справах про адміністративні правопорушення, вважаю, що тільки закон може визначити відповідальність за скоєння даного адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність.

Принцип правової визначеності як один із елементів принципу верховенства права, вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища людини (рішення Конституційного Суду України у справі №1-6/2018 від 27.02.2018 р.).

Отже, наведена вище позиція Комітету не відповідає зазначеному принципу.

Крім того, зі змісту частини першої статті 139 Закону України № 1861-VI «Про Регламент Верховної Ради України» (далі Закон № 1861-VI) випливає, що підписані Президентом України закони публікуються в газеті «Голос України» та у Відомостях Верховної Ради України, а також розміщуються на офіційному веб-сайті Верховної Ради. Публікація законів та інших актів Верховної Ради у цих друкованих засобах масової інформації є офіційною.

Згідно з пунктом 3 Положення про веб-ресурси Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України № 699 від 19.05.2015 р. вебресурси Верховної Ради України є офіційним джерелом інформації ВРУ, що забезпечують висвітлення її діяльності, парламентських органів та Апарату ВРУ, сприяють обміну інформацією з іншими органами державної влади та органами місцевого самоврядування, інформаційній взаємодії з урядовими і неурядовими організаціями інших країн, із громадськістю. Однак, згідно із зазначеним Положенням база даних «Законодавство України» має інформаційний характер і не є офіційним друкованим виданням.

Разом з тим, слід мати на увазі, що згідно з частиною першою статті 1 Закону України № 2782-XII «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» (далі Закон № 2782-XII) в цьому Законі під друкованими засобами масової інформації (пресою) в Україні розуміються періодичні і такі, що продовжуються, видання, які виходять під постійною назвою, з періодичністю один і більше номерів (випусків) протягом року на підставі свідоцтва про державну реєстрацію.

Відповідно до приписів частини першої статті 1 Закону України 3759-XII «Про телебачення і радіомовлення» аудіовізуальний (електронний) засіб масової інформації - організація, яка надає для масового приймання споживачами аудіовізуальну інформацію, передану у вигляді електричних сигналів і прийняту за допомогою побутових електронних пристроїв.

Отже, чинне законодавство розмежовує поняття публікації нормативно-правового акта в офіційному друкованому засобі масової інформації та розміщення на офіційному веб-сайті Верховної Ради.

Окрім наведеного суд вважає за доцільне зауважити, що пунктом 5 частини першої статті 140 Закону № 1861-VI після набрання чинності законом Апарат Верховної Ради разом з відповідним головним комітетом веде справу закону в електронній та паперовій формах, яка містить, зокрема, документи, відповідні остаточні редакції тексту закону, пов`язані із зміною, втратою чинності законом.

Як вже судом було зазначено вище, положення Закону № 720-IX вимогам, зазначеним у частині четвертій статті 2 КпАП, не відповідають. Крім того, на час розгляду адміністративних матеріалів розміщений згідно з приписами частини першої статті 139 Закону України № 1861-VI текс КпАП на офіційному сайті Верховної Ради України, зокрема, частина перша статті 130 КпАП, не передбачає настання адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Натомість така відповідальність встановлена за керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до частини першої статті 8 КпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Отже, як вже судом було зазначено вище, станом на 31.07.2020 р., ОСОБА_2 не встановлював адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а тому правові підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 130 КпАП, відсутні. Натомість, як вже судом зазначено вище, за вчинення такого діяння встановлена кримінальна відповідальність. Тому суд приходить до переконання, що провадження у справі відповідно до приписів пункту 1 частини першої статті 247 КпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Разом з тим, як вже судом було зазначено вище, чинним законодавством за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, встановлено саме кримінальну відповідальність. Зазначене кримінальне правопорушення, відповідно до приписів частини другої статті 12 КК є кримінальним проступком.

Відповідно до статті 253 КпАП у разі, якщо при розгляді справи орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування.

Тому, суд приходить до переконання, що матеріали за фактом керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння згідно з приписами пункту 1 частини першої статті 274, пункту 3 частини першої статті 284, частини другої статті 284 КпАП підлягають направленню прокурору для організації виконання вимог Глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.

Окрім наведеного суд вважає за доцільне зауважити наступне.

З наданих суду матеріалів випливає, що ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом скутером марки Honda, не зареєстрованим у встановленому законом порядку та не маючи посвідчення водія.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України № 3353-XII «Про дорожній рух» (далі Закон № 3353-XII) учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

Зі змісту частини другої статті 14 Закону № 3353-XII випливає, що до учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 3353-XII кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

При цьому абзацом другим частини другої статті 15 Закону № 3353-XII визначено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії може бути надано, зокрема, мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії A1, A) - особам, які досягли 16-річного віку.

Згідно з визначеннями, що наведені у пункті 1.10 Правил дорожнього руху (далі ПДР) водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Також у пункті 1.10 ПДР надано визначення, відповідно до якого транспортний засіб пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Слід зауважити, що згідно з пунктом 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 р. за № 340, дано визначення категорій транспортних засобів. Зокрема, зі змісту наведеного нормативного акту випливає, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії, зокрема, А1 мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Відповідно до частини дев`ятої статті 15 Закону 3353-XII право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Реєстрація транспортних засобів регламентована Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. за № 1388 (далі Порядок).

Пунктом 7 зазначеного Порядку встановлено обов`язок власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Також абзацом другим пункту 7 зазначеного Порядку визначено, що експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Однак, суд вважає за доцільне зауважити, що порядок оформлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху регламентований зокрема Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 р. за № 1395, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 р. за № 1408/27853 (далі Інструкція). Зі змісту пункту 5 зазначеної Інструкції випливає, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якщо воно вчинене особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, або його розгляд не віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський відповідно до статті 255 КпАП складає протокол про адміністративне правопорушення.

Зміст наведеного пункту дає правові підстави для висновку, що за кожен факт вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого не віднесено до компетенції Національної поліції України, має бути складено протокол про адміністративне правопорушення. Тобто аналіз наведеного припису свідчить, що за кожним фактом виявлення правопорушення має бути складено окремий протокол. Слід також зауважити, що Верховним Судом України (далі ВСУ) у постанові від 02.06.2015 р. (справа № 816/6496/13а) зауважено, що у разі вчинення одним суб`єктом двох або більше правопорушень протокол складається стосовно кожного правопорушення окремо.

Отже, при оформленні адміністративних матеріалів працівниками поліції не дотримано вимог чинного законодавства, оскільки за фактом здійснення ОСОБА_1 керування транспортним засобом без посвідчення водія та не зареєстрованим у встановленому порядку транспортним засобом складено один протокол про адміністративне правопорушення.

ВСУ визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог статті 256 КпАП, відповідному правоохоронному органу для належного дооформлення (п. 24 постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року №14).

Враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 406725 складений з порушенням вимог чинного КпАП та Інструкції, суд приходить до переконання, що матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 126 та частиною шостою статті 121 КпАП підлягають направленню для доопрацювання.

Керуючись статтями 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в складу адміністративного правопорушення.

Належним чином завірені копії матеріалів справи щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння направити прокурору Вінницької місцевої прокуратури для прийняття відповідного процесуального рішення згідно з приписами Кримінального процесуального кодексу України.

Матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 126 та частиною шостою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення повернути начальнику Відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції у Вінницькій області для організації його доопрацювання.

Постанова в частині закриття провадження у справі може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: