Справа № 559/224/20
Номер провадження 3/559/123/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 року місто Дубно Рівненська область

Суддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Ралець Р.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого АДРЕСА_1 -

В С Т А Н О В И В:

До Дубенського міськрайонного суду Рівненської області надійшли адміністративні матеріали за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_2

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №153672 від 04.02.2020, ОСОБА_2 , вчиняв домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_3 в смт Смига АДРЕСА_1 . Дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №153671 від 04.02.2020, ОСОБА_2 , вчиняв домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , 30.01.2020. Дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_2 адвокат Василюта С.А. просив розгляд справи слухати за відсутності ОСОБА_2 , провадження у справі закрити за відсутності у діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Вислухавши пояснення адвоката Василюта С.А., ознайомившись із матеріалами справи доходжу наступного висновку.

Враховуючи положення ст. 36 КУпАП, матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 підлягають об`єднанню в одне провадження.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Виходячи із диспозиції ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою статті 173 КУпАП.

Разом з тим, дослідженням справи встановлено, що відсутні будь-які докази, які підтверджували той факт, що ОСОБА_2 протягом року піддавався адміністративному стягненню за ч.1 ст.173-2 КУпАП, що у свою чергу підтверджувало б правильність кваліфікації його дій саме за ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Судом було досліджено протоколи про адміністративні правопорушення у жодному із них не зазначено, що внаслідок правопорушення потерпілій ОСОБА_3 була завдана чи могла бути завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю.

Оскільки складені у відношенні ОСОБА_2 протоколи про адміністративне правопорушення не містить такого наслідку діянь, як «могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого», суд самостійно встановлювати таку обставину не може.

Відсутність визначених законом суспільно-шкідливих наслідків виключає наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на підставі суворого додержання законності.

Згідно з ч.2 ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Європейський Суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Враховуючи, що відповідно до положень ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає, що особа, яка склала протоколи про адміністративні правопорушення, не надала суду достатньої кількості допустимих доказів того, що ОСОБА_2 , було вчинено адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Отже, в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутній склад адміністративного правопорушення.

В зв`язку з чим за даним фактом провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 36, ст. 221, п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Об`єднати справи про вчинення адміністративних правопорушень ОСОБА_2

№559/224/20 (провадження №3/559/123/2020) за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,

№559/227/20 (провадження №3/559/124/2020) за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,

в одне провадження, присвоївши об`єднаній справі єдиний №559/224/20.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в порядку, визначеному ст. 294 КУпАП.

Суддя Р.В.Ралець