КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 серпня 2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду - Дзюбін В.В.,

за участю апелянта - ОСОБА_1

захисника - адвоката Терези Ю.О.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 03 березня 2018 року,

у с т а н о в и в:

Цією постановою судді місцевого суду:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який народився в м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестиста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 гривень, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 40-1 КпАП України з ОСОБА_1 на користь держави стягнуто судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 притягнений до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Як визнав установленим у постанові суддя місцевого суду, адміністративне правопорушення вчинене за таких обставин.

28 грудня 2017 року о 15:05 годині по вул. Полярній, 2 в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем марки "Daewoo", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: порушення мови та координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 - відмовився в присутності двох свідків, порушивши вимоги п. 2.5 ПДР України.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , оспорюючи законність, обґрунтованість та підстави притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України, просить: поновити пропущений строк на апеляційне оскарження; постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 03 березня 2018 року - скасувати та провадження в справі щодо нього на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України закрити за відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення, уточнивши апеляційні вимоги в судовому засіданні апеляційної інстанції.

На обгрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 зважає на те, що дана постанова винесена з порушенням норм процесуального адміністративного закону та неправильним застосуванням норм матеріального адміністративного права, при цьому суддя місцевого суду неповно та однобічно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення фактичних обставин справи, не сприяв повному, всебічному та неупередженому її розгляду, що призвело до безпідставного притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженої постанови судді місцевого суду та доводів ОСОБА_1 , викладених в апеляційній скарзі; вислухавши його пояснення та пояснення захисника Терези Ю.О. в судовому засіданні, які підтримали апеляційну скаргу за наведених у ній обставин; вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши доводи апелянта, - суд апеляційної інстанції вважає строк на апеляційне оскарження необхідним поновити як пропущений з поважних причин, а апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню за таких підстав.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких грунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Разом з тим, за змістом п. 42 рішення Європейського суду з прав людини "Бендерський проти України" від 15.11.2007 року зазначається, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені.

Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно не виконані.

Так, за змістом рапорту поліцейського від 28.12.2017 року /а. с. 3/ під час перевірки документів у водія не виявилось, ні посвідчення водія, ані страхового поліса наземних транспортних засобів. Через базу даних "АРМОР" було встановлено особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає: АДРЕСА_2 .

При цьому, в протоколі про адміністративне правопорушення від 28.12.2017 року серії БД №112377 /а. с. 1/ зазначено, що особу порушника встановлено на підставі бази даних "АРМОР".

Між тим, форма протоколу про адміністративне правопорушення передбачає, що особа порушника встановлюється на підставі посвідчення водія або документа, що посвідчує особу.

Відповідно до положень абз. 5 п. 9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06 листопада 2015 року №1376, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення у графі "назва документа, серія, №, ким і коли виданий" зазначається документ, що посвідчує особу (серія, номер паспорта, дати видачі і назва органу, що його видав, або серія, номер іншого документа, що посвідчує особу, яка вчинила правопорушення (службове чи пенсійне посвідчення, студентський квиток тощо), дата видачі і найменування органу (установи, підприємства, організації), що його видав (-ла).

Натомість, у матеріалах справи відсутні не лише копії документів, що посвідчують особу правопорушника, але і відомості з бази даних "АРМОР", на яку є посилання в протоколі від 28.12.2017 року серії БД №112377 як на "документ, що підтверджує особу" ОСОБА_1 , відсутній також відеозапис з нагрудної камери працівників патрульної поліції, за допомогою якого було можливо ідентифікувати правопорушника.

Отже, відсутність в матеріалах справи про адміністративне правопорушення будь-яких фактичних даних, що особою, яка була зупинена працівниками патрульної поліції 28.12.2017 року по вул. Полярній, 2 в м. Києві, є ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_2 , об`єктивно свідчить про недоведеність факту вчинення правопорушення саме цією особою.

Крім того, недостовірність відомостей бази даних "АРМОР" підтверджується також тим, що блок відомостей, де міститься інформація про порушення ст. 130 КУпАП, вчинене 28.12.2017 року, містить адресу, яка не є адресою апелянта, а саме: " АДРЕСА_2 ".

Тому, якби працівники патрульної поліції добросовісно ставились до виконання своїх службових обов`язків, то беззаперечно встановили б, що за адресою: АДРЕСА_3 - зареєстрований гр. ОСОБА_2 , 1988 року народження", що він і підтвердив у своїх поясненнях, у тому числі свою причетність до вчинення даного адміністративного правопорушення /а. с. 61-60/.

Апелянт, прізвище, ім`я, по-батькові і дата народження якого вказані в протоколі про адміністративне правопорушення від 28.12.2017 року серії БД №112377 /а. с. 1/, не повідомлявся про дату, час і місце судових засідань в справі, а отже був позбавлений права на захист, насамперед: знайомитись з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, скористатися послугами професійного адвоката.

Єдиним документом, що стосується повідомлення про дату, час і місце судового розгляду справи є "Довідка про доставку SMS", у якій зазначено про надіслання повідомлення 23.02.2018 року на номер телефону НОМЕР_2 , який апелянту не належить, а є номером мобільного телефона ОСОБА_2 .

Також у матеріалах справи відсутня адреса місця реєстрації/проживання апелянта ОСОБА_1 , який з 16.03.2006 року і до теперішнього часу незмінно зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , користується телефоном номер НОМЕР_3 .

Згідно положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року за №3477-ІV, є джерелом права в Україні.

Зокрема, ЄСПЛ наголошує на тому, що "принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище з протилежною стороною (рішення від 27.10.1993 року у справах "Авотіньш проти Латвії", заява №17502/07, п. 119, а також "Домбо Бехеєр Б.В. проти Нідерландів", п. 33. До того ж, що "кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною... Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке грунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи" (п. п. 17, 18 рішення від 06.02.2001 року у справі "Беер проти Австрії", заява №30428/96).

За таких обставин, постанова судді місцевого суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, а провадження в справі щодо ОСОБА_3 на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України - закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов остаточного висновку про задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КпАП України, Київський апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

На підставі ч. 2 ст. 294 КпАП України поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 03 березня 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 03 березня 2018 року щодо ОСОБА_1 - скасувати.

Провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду В. В. Д з ю б і н