Справа 639/4450/20
Провадження № 3/639/1432/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року суддя Жовтневого районного суду м. Харкова Кісь Д.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріал про адміністративне правопорушення, який надійшов з ДПП УПП у Харківській області у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ст. 124 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

13 липня 2020 року о 08 год. 50 хв. ОСОБА_1 у м. Харків, по вул. Полтавський Шлях, 133-б, керуючи транспортним засобом «DAF» номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «Kogel» номерний знак НОМЕР_2 , порушив п. п. 12.1, 13.1 ПДР України, а саме: не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Toyota Camry» номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

У судові засідання ОСОБА_1 не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу його проживання вказану у матеріалах справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Приймаючи до уваги, що законом передбачені строки розгляду справи про адміністративне правопорушення 15 днів (ст. 277 КУпАП), суд вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 на підставі наявних у справі доказів. При цьому суд також враховує, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, інкриміноване ОСОБА_1 не відноситься до категорії правопорушень, по яким присутність в судовому засіданні особи, яка притягається до відповідальності, є обов`язковою (ч.2 ст.268 КУпАП).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, приходжу до таких висновків.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

В пункті 1.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі за текстом - ПДР),встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 12.1. ПДР встановлює, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до п. 13.1. ПДР водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Вчинення ОСОБА_1 відповідного адміністративного правопорушення за наведених вище осбтавин підтверджуються наявними в матеріалах справи та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №282649 від 13.07.2020 року, який складений компетентною особою та відповідає вимогам ст. ст. 254, 256 КУпАП;

-схемою до протоколу огляду місця ДТП, яке сталось 13.07.2020 року, та її зворотною стороною, на якій зафіксовано перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, отриманих внаслідок ДТП, зокрема:

у автомобіля «DAF» номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «Kogel» - пошкодження передньої решітки радіатора;

у автомобіля «Toyota Camry» номерний знак НОМЕР_3 окрім іншого пошкодження заднього бамперу, пошкодження лакофарбового покриття та вм`ятина багажника;

-письмовими поясненнями самого ОСОБА_1 , згідно яких 13.07.2020р. о 8:50 год. він рухався на автомобілі «DAF» номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом НОМЕР_2 на вивантаження по вул. Полтавський шлях, 133-б в м. Харкові в бік вулиці П. Болбочана. В ході руху він не розрахував дистанцію, швидкість, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota Camry» номерний знак НОМЕР_3 . Автомобілі отримали механічні пошкодження;

-письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 від 13.07.2020 року, а також поясненнями, наданими нею в судовому засіданні, згідно яких 13.07.2020р., приблизно о 8:50 год. вона, керуючи автомобілем «Toyota Camry» номерний знак НОМЕР_3 , рухалась по вул. Полтавський шлях в м. Харкові. В районі будинку №133 по вказаній вулиці вона зупинилась на червоний сигнал світлофора. Перед нею зупинився автомобіль «ВАЗ-21121» номерний знак НОМЕР_4 . Приблизно через 10 секунд після зупинки вона відчула удар в задню частину її автомобіля, внаслідок чого її автомобіль був зміщений вперед та відбувся контакт його передньої частини з задньою частиною вищезазначеного автомобіля «ВАЗ-21121»;

-поясненнями потерпілого ОСОБА_4 , наданими суду 12.08.2020 року, за змістом яких 13.07.2020 року він, керуючи автомобілем «ВАЗ-21121» номерний знак НОМЕР_4 , рухався по вул. Полтавський шлях в м. Харкові. Біля будинку №133-б по вказаній вулиці він зупинився на червоний сигнал світлофора. Через 10 секунд відчув удар в задню частину свого автомобіля. Вийшовши з автомобіля, він побачив, що автомобіль «Toyota Camry» номерний знак НОМЕР_3 прижата передньою частиною до задньої частини його автомобіля автомобілем «DAF» номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом. При цьому ОСОБА_4 наполягав, що удар був один та контакт передньої частини автомобіля «Toyota Camry» з задньою частиною його автомобіля відбувся внаслідок того, що в задню частину вказаного автомобіль «Toyota Camry» врізався автомобіль «DAF». Потерпілий стверджував, що в ДТП винен водій автомобіля «DAF».

Враховуючи наведене, приходжу до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме - порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самою особою, що притягується до адміністративної відповідальності, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).

Враховуючи обставини, встановлені під час судового розгляду, характер вчиненого правопорушення, особу винного, що він працює водієм та позбавлення права його права керування транспортними засобами фактично позбавить його джерела заробітку, вважаю за можливе накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції, передбаченої ст. 124 КУпАП, що буде необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Окрім цього, з ОСОБА_1 на користь держави, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Також, матеріал про адміністративне правопорушення містить другий протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 281485 від 13.07.2020 року відповідно до якого, 13 липня 2020 року о 08 год. 50 хв. гр. ОСОБА_2 у м. Харків, по вул. Полтавський Шлях, 133-б, керуючи транспортним засобом «Toyota Camry» номерний знак НОМЕР_3 порушила п. п. 12.11, 13.1 ПДР України, а саме: не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого скоїла зіткнення з транспортним засобом «Ваз 21121» номерний знак НОМЕР_4 , який зупинився попереду, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

Як зазначалось вище, ОСОБА_2 як під час складання адміністратвиного матеріалу, так і в судовому засіданні свою вину за обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, не визнала, посилаючись на те, що порушення ПДР України допустив водій транспортного засобу «DAF» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який допустив зіткнення з її автомобілем, внаслідок чого її автомобіль зіткнувся з автомобілем «Ваз 21121» номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_4 , який зупинився попереду.

Також її пояснення були підтверджені в суді потерпілим ОСОБА_4 .

Надаючи оцінку наявним доказам щодо підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні відповідного адміністративного правопорушення, необхідно зазначити таке.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

З протоколу про адміністративне правопорушення та з матеріалів справи (пояснень ОСОБА_2 ; схеми місця ДТП, яке сталося 13.07.2020 року, пояснень ОСОБА_4 , наданих суду) вбачається, що у діях водія автомобіля «Toyota Camry» номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_2 немає невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які перебували б, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією даної ДТП, яка сталася внаслідок наїзду транспортного засобу «DAF» номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «Kogel» номерний знак НОМЕР_2 на нерухомий автомобіль «Toyota Camry» номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 .

Судом не беруться до уваги письмові пояснення ОСОБА_4 від 13.07.2020р. про те, що зіткнення автомобіля «Toyota Camry» номерний знак НОМЕР_3 з його автомобілем відбулось раніше ніж зіткнення автомобіля «DAF» номерний знак НОМЕР_1 з автомобілем «Toyota Camry».

Так, з вказаних письмових пояснень не вбачається, що ОСОБА_4 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені КУпАП.

При цьому, як вказувалось вище, зазначені письмові пояснення в суді були повністю спростовані ОСОБА_4 ..

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати (пункт 41 справи «Олег Колесник проти України»).

З огляду на викладене, письмові пояснення ОСОБА_4 , як і письмові пояснення ОСОБА_1 про те, що спочатку відбулось зіткнення автомобіля «Toyota Camry» з автомобілем «Ваз 21121» не можуть бути визнанні як допустимі та достатні докази вини ОСОБА_2 у вчиненні відповідного адміністративного правопорушення.

В цьому аспекті також необхідно відзначити, що до письмових пояснень ОСОБА_1 необхідно ставитися критично, в тому числі і як зацікавленої особи у зменшенні обсягу його відповідальності. Крім того, самі письмові пояснення ОСОБА_1 викликають обґрунтовані сумніви і через те, що спочатку він не зазначив про зіткнення автомобіля «Toyota Camry» з автомобілем «Ваз 21121», а вказав лише про допущені ним порушення, підписавши пояснення з проставленням дати їх підписання; і тільки потім пояснення містять посилання на вищезазначені обставини (зіткнення автомобіля «Toyota Camry» з автомобілем «Ваз 21121»), які зроблені ручкою іншого кольору, підписані без зазначення дати підписання.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій.

Належних, допустимих та достатніх доказів вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, поза розумним судовим розглядом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом вимог ст. 256, ч. 1 ст. 257 КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише в межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Враховуючи, що притягнення особи до адміністративної відповідальності здійснюється судом на підставі протоколу про адміністративне правопорушення та в межах протоколу, то оскільки в ньому зазначається про порушення ОСОБА_2 вимог п. п. 12.1,13.1 Правил дорожнього руху, порушення яких не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, підстави притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП відсутні.

Таким чином, суд вважає, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що є підставою для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 124, 247, 279, 283, 284 КпАП України, суддя,

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадянин, що дорівнює 340 (триста сорок) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять ) гривень 40 (сорок) копійок.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

Суддя Д.П. Кісь