Номер провадження 3/754/3145/20
Справа №754/6948/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 серпня 2020 року Суддя Деснянського районного суду міста Києва Зотько Т.А., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

місце проживання:

АДРЕСА_1

за ст.44-3, 185 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 302996, 05.05.2020 року о 10:55 год. гр. ОСОБА_1 перебував з друзями у парку, що знаходиться за адресою: пр. Маяковського, 81, м. Київ, чим порушив вимоги п.п. 5 п. 2 Постанови КМУ від 11.03.2020 № 211

Одночасно відповідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 299509, 05.05.2020 о 10:55 год. гр. ОСОБА_1 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння образливо чіплявся до громадян, на законну вимогу поліцейського припинити правопорушення не відреагував, висловлювався в грубій формі на адресу поліцейських, чіплявся руками за формений одяг поліцейських.

Своїми діями гр. ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст. 44-3, ст. 185 КУпАП.

На виклик суду гр. ОСОБА_1 не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Судом були вжити всі, передбачені законом заходи для виклику гр. ОСОБА_1 до суду, тому суддя, з дотриманням вимог ст. 268 КУпАП, вважає за можливе слухати адміністративну справу у відсутність особи, що притягується до адміністративної відповідальності, за наявних матеріалів.

Статтею 44-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», у рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них.

Згідно з п.п. 5 п. 2 Постанови Кабінету міністрів України № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 року (в редакції діючої до внесення змін на підставі Постанови КМ № 343 від 04.05.2020), заборонено до 11 травня 2020 р.: 5) відвідування парків, скверів, зон відпочинку, лісопаркових та прибережних зон, крім вигулу домашніх тварин однією особою та в разі службової необхідності.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до змісту положень статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики європейського суду з прав людини» N 3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст.2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року, ратифікована законом № 475/97-ВР від 17.07.97),кожен, хто законно перебуває на території будь - якої держави, має право вільнопересуватися вільно вибирати місце проживанняв в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Отже, свобода пересування це право особи, яке на національному рівні гарантовано статтею 33Конституції України та статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таке право не є абсолютним та може зазнавати обмежень. Такі обмеження повинні мати законний характер, тобто повинні бути передбачені законом, переслідувати правомірну мету та бути необхідними в демократичному суспільстві.

Із запровадженням Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 (із наступними змінами та доповненнями) на усій території України з 12.03.2020 карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, було запроваджено певні заборони, правила та обмеження, зокрема, було обмежено право фізичних осіб, щодо свободи пересування (п.п. 5 п. 2 Постанови).

Для дотримання фізичними особами встановлених правил карантину, Верховною Радою України 17.03.2020 Кодекс України про адміністративні правопорушення доповнено статтею 44-3, яка передбачила відповідальність, зокрема, за порушення правил карантину. Санкція даної статті передбачає накладення адміністративного стягнення на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить від 17000 гривень до 34000 гривень і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить від 34000 до 170000 гривень.

Вина гр. ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогост. 44-3 КУпАП, перед судом доведена повністю.

Вирішуючи питання, щодо притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 та накладення на нього адміністративного стягнення, суд виходить з таких міркувань.

Відповідно допрактики Європейського суду з прав людини (див. п.31 Рішення Sadochav.Ukraine, заява № 77508/11), суд неодноразово повторював, що для того, щоб втручання було пропорційним, воно має відповідати серйозності вчиненого правопорушення, а санкція серйозності злочину, який вона має покарати, у цій справі недотримання вимоги щодо декларування (див. згадані рішення у справах «Гирлян проти Росії» (Gyrlyan v. Russia), пункт 28 і «Габріч проти Хорватії» (Gabriж v. Croatia), пункт 29).

Дійсно, ОСОБА_1 користується закріпленим у Конституції України правом на свободу пересування, яке гарантує йому, в тому числі, право на відвідування міських парків та скверів.

Таке право ОСОБА_1 тимчасово, в силу закону, на період загальнодержавного карантину зазнало обмеження, тобто у конституційне право особи відбулося втручання зі сторони держави.

Так, усім фізичним особам, в тому числі і ОСОБА_1 було заборонено відвідування парків, скверів, зон відпочинку, лісопаркових та прибережних зон, крім вигулу домашніх тварин однією особою та в разі службової необхідності.

Законодавча заборона відвідування парків передбачає адміністративну відповідальність уже за саме фізичне знаходження особи на території (в межах) парку.

В той же час, правилами карантину, які встановлені постановою КМУ від 11.03.2020 №211, дозволено перебувати в громадському місці за умови наявності одягнених засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски (п.п. 1 п. 2 Постанови).

Не даючи оцінку відповідності зазначених норм меті запровадженого карантину, суд вважає за необхідне провести оцінку пропорційності заходів втручання у право особи переслідуваній меті карантинних заходів.

Так сама по собі практично абсолютна заборона фізичного перебування людини у парку, сквері чи лісопарку при можливості аналогічного перебування у іншому місці, наприклад, вулиці міста, чи, навіть, будь-якому громадському місці за умови наявності одягнених засобів індивідуального захисту, а також відсутність документів,що посвідчують особу і санкція - покарання за недотримання такої заборони у розмірі від 17000 гривень, що у більш як тричі більша за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати на 01.01.2020, є явно непропорційними переслідуваній меті запровадженого карантину - запобіганню поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19).

Згідно з вимогами ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, що вчинила адміністративне правопорушення, у дусі точного і неухильного додержанняКонституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи, що у діях гр. ОСОБА_1 формально мітиться склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, однак будь-яких негативних наслідків від його дій не настало, і за вказаних обставин справи і не могло настати, а тому вчинене правопорушення є малозначним, внаслідок чого відповідно до вимог ст. 22 КУпАП гр. ОСОБА_1 необхідно звільнити від адміністративної відповідальності та закрити з оголошенням усного зауваження.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 284КУпАП при оголошенні усного зауваження, виноситься постанова про закриття справи.

Водночас, відповідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 299509, 05.05.2020 о 10:55 год. гр. ОСОБА_1 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння образливо чіплявся до громадян, на законну вимогу поліцейського припинити правопорушення не відреагував, висловлювався в грубій формі на адресу поліцейських, чіплявся руками за формений одяг поліцейських, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

Оцінюючи даний протокол як доказ у справі про адміністративне правопорушення, суддя зазначає, що санкцією ст. 185 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності, показаннями потерпілих, свідків, а також іншими доказами.

Згідно з вимогами статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При визначенні міри адміністративного стягнення, суд враховує, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, відсутність обставини, що пом`якшує відповідальність.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що досліджені докази повністю узгоджуються між собою. Їх аналіз дає суду підстави прийти до висновку про доведеність вини гр. ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

З огляду на обставини справи, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, вважаю за необхідне накласти на гр. ОСОБА_1 , адміністративне стягнення у вигляді штрафу, а також згідно з вимогами п.5 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", підлягає стягненню з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 22, 40-1,44-3,185, 245,251,287-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП - закрити.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян (255 грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: