Справа №461/1266/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року м.Львів

Суддя Галицького районного суду м.Львова Радченко В. Є. за участю: представника Галицької митниці Держмитслужби Лубоцького Б.І., представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Бабій І.М., розглянувши матеріали, які надійшли від заступника начальника управління протидії митним правопорушенням та МВ начальника відділу ОР Галицької митниці Держмитслужби про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

ОСОБА_1 , українця,

громадянина України, непрацюючого, який

проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , закордонний паспорт

НОМЕР_1 від 11.09.2015, ідентифікаційний

код НОМЕР_2 ,

за ч.1ст.483Митного кодексу України, -

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про порушення митних правил від 30.09.2019 року № 154/20600/19, 03.09.2019 року у зону митного контролю пункту пропуску «Смільниця Кросценко» Львівської митниці ДФС, смугою руху «червоний коридор», заїхав транспортний засіб марки «Skoda», VIN: НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 , діючи на підставі довіреності від ОСОБА_3 , ввіз на митну територію України транспортний засіб марки «Skoda», VIN: НОМЕР_3 та подав фактуру б/н від 30.08.2019 року, в якій зазначено, що продавцем та відправником даного товару є польська компанія «ZEIMPR&GS. A.», попокупцем та отримувачем STEPHANIUKVASYL, вартість товару 3700 Євро.

Фактура б/н від 30.08.2019 року, подавалась ОСОБА_4 до Івано-Франківської митниці для митного оформлення товару по митній декларації від 09.09.2019 року.

16.09.2019 року ОСОБА_5 (власником) до Івано- Франківської митниці ДФС було подано фактуру від 31.08.2019 року, експортну декларацію, з ціною продажу 16100 польських злотих. У відповідності до даних документів продавцем та відправником даного товару є польська компанія «TRANSPORT SAMOСHODEM CIEZAROWYM REFAL ОСОБА_6 », покупцем та отримувачем PRYGRODSKYI ANDRIY вартість товару 16 100 польських злотих.

У зв`язку з цим 01.10.2019 року Івано-Франківською митницею ДФС скеровано лист-запит до РП щодо підтвердження чи спростування факту оформлення договору купівлі-продажу від 30.08.2019 року та продажу зазначеного вище транспортного засобу, а також надання наявних копій документів.

30.01.2020 року Львівською митницею ДФС за вхідним № 0820/20/02/7/1617 отримано відповідь та копію експортної декларації, копію договору купівлі-продажу від компанії. Згідно рахунку-фактури вартість транспортного засобу становить 16 100 польських злотих.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Бабій І. М. пояснила, що із вказаним протоколом не згідна та заперечує його в повному обсязі. Зокрема пояснила, що власником автомобіля, який ОСОБА_1 перевозив через митний кордо України є ОСОБА_3 , який придбав його у фірми «ZEIMP R&G S.A.» та оплатив 3700 євро. Саме він уповноважив ОСОБА_1 отримати документи на автомобіль марки «Skoda», VIN: НОМЕР_3 і перевезти його з РП в Україну. Відтак, ОСОБА_1 виконував повноваження перевізника транспортного засобу особистого користування. Стверджує, що у ОСОБА_1 не було умислу на пред`явлення до митного органу підроблених документів, адже їх він отримав у фірми продавця «ZEIMP R&G S.A.». Крім того, стверджує що ОСОБА_1 не був декларантом і не може бути суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.

Представник Галицької митниці Держмитслужби Лубоцький Б.І. заперечив вказані пояснення адвоката та просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Заслухавши думку представника Галицької митниці Держмитслужби, пояснення адвоката, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «Гурепка проти України» від 08.07.2010, суд, зокрема, зазначив, що адміністративні правопорушення через суворість санкцій, слід відносити до фактично кримінальних правопорушень, з усіма гарантіями статті 6 Конвенції та, відповідно, й статті 2 Протоколу № 7 до Конвенції.

Згідно ч.1 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідальність за ч.1 ст. 483 МК України настає за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості

Аналіз статті 483 МК України дає підстави вважати, що склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, передбачає наявність прямого умислу особи на переміщення товарів з приховуванням від митного контролю шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування, кількості та вартості товарів.

За приписами частини 1 статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України і порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно частини 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина 1 статті 257 МК України).

Відповідно до частини 6 статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Проаналізувавши договір про митне-брокерське обслуговування, заяву ОСОБА_3 адресовану керівнику Івано-Франківської митниці ДФС суд зазначає, що всі дії з подання документів здійснювалися митним брокером ОСОБА_7 , які останній отримував від ОСОБА_8 .

Так, в заяві від 16.09.2019 року ОСОБА_9 сам стверджує, що всі документи до митного оформлення подавались особисто ним через митного брокера ОСОБА_7 , а відтак ОСОБА_2 не є суб`єктом притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу, адже не є особою, яка подавала документи до митного оформлення.

Згідно ст. ст. 254, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, яким фіксується факт правопорушення і який є підставою для подальшого провадження у справі. До складання протоколу та його змісту пред`являють спеціальні вимоги, оскільки він є підставою для розгляду справи щодо особи, яку притягують до адміністративної відповідальності.

В протоколі про порушення митних правил № 154/20600/19 від 30.09.2019 року, в межах якого здійснюється розгляд справи, зазначено, що фактура б/н від 30.08.2019 року, подавалась ОСОБА_4 до І.-Франківської митниці для митного оформлення товару по митній декларації від 09.09.2019 року. Разом з тим, таке твердження митного спростовується заявою ОСОБА_3 від 16.09.2019 року адресованій начальнику І.-Франківської митниці та узгоджується з договором про митне-брокерське обслуговування, укладеним між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_7 , митною декларацією з якої вбачається, що послуги декларування здійснював ФОП ОСОБА_7 .

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що саме ОСОБА_4 для митного оформлення подавались документи, які містять недостовірну інформацію в частині продавця та відправника та/або одержувача.

Ст. 483 Митного кодексу встановлює відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення в тому числі і за подання документів, які містять недостовірну інформацію в частині продавця та відправника та/або одержувача,необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, тобто подання документів, які суттєво впливають на визначення митної вартості переміщуваного товару.

Згідно з диспозицією ст. 483 МК України об`єктивна сторона складу правопорушення, за яке ОСОБА_2 притягується до адміністративної відповідальності, характеризується діями, спрямованими на переміщення товарів з приховуванням від митного контролю, суб`єктивна сторона передбачає лише прямий умисел.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 6 постанови від 3 червня 2005 р. № 8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» порушення митних правил не можливе, якщо в діях особи відсутній умисел на вчинення таких дій.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005р. №8 зазначено, що особи, що вчиняють контрабанду та порушують митні правила, посягають на встановлений законодавством України порядок переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України, внаслідок чого завдають шкоду економіці держави, її культурній спадщині, здоров`ю населення та громадській безпеці, сприяють розширенню тіньового сектора економіки.

Разом з тим, у протоколі не зазначено, в чому саме полягає щкода, адже митним органом не ставиться у вину заподіяння якої шкоди або настання негативних наслідків.

Положеннями статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами 1, 2 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною 4 статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або і ' пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).

За змістом частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової формації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).

Згідно з частиною 2 статті 53 МК України документами, які потверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, ТЕ додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 МК України слідує, що цим Кодексом передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Пунктом 5 частини п`ятої статті 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Пункт четвертий частини шостої статті 45 МК України передбачає, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів у разі: надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною сьомою статті 54 МК України передбачено, що у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Статтею 57 МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1.основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2.другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів, відповідно до ч.1 ст. 54 МК України, здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Ч.3 ст. 54 МК України встановлює, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Тобто не залежно від поданої фактури вартість транспортного засобу визначається митницею самостійно, а тому наявність фактури з іншим продавцем чи покупцем не впливає на розмір податків та зборів, які підлягають сплаті, адже такі визначаються митницею самостійно, а тому вказаний факт є ще одним доказом на відсутність умислу в ОСОБА_1 на вчинення дій, спрямованих на переміщення транспортного засобу з поданням органу доходів і зборів як підстави для його переміщення підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості, щодо відправника, одержувача товару.

Об`єктивною стороною цього правопорушення є дії, спрямованні на переміщення товарів через митний кордон України, спрямованні на спричинення певних негативних наслідків.

Також, матеріали справи не містять доказів вчинення ОСОБА_4 дій, в яких виражена воля та які спрямовані на спричинення певних негативних наслідків при переміщені товарів, якими повинна характеризуватися об`єктивна сторона правопорушення.

Слід зазначити, що в усіх документах числові показники вартості даного транспортного засобу є однаковими, а саме 3700 Євро, що еквівалентно 16100 польських злотих. Зазначена вартість підтверджується і звітом про оцінку КТЗ № В-357 від 10.09.2019 року, складеним експертом ОСОБА_10 за замовленням ОСОБА_3 , що доводить,що подані документи жодним чином не впливають на рівень митної вартості.

Суд встановив, що ОСОБА_3 доручив ОСОБА_2 придбати на його ім`я за кордоном автомобіль будь-якої марки, на умовах і за ціну на власний розсуд, що підтверджується довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Гуменюком Р. В., зареєстровано в реєстрі за № 1591.

У митній декларації типу ІМ40ЕЕ №UA206010/2019/419479, декларантом вказано ФОП ОСОБА_7 .

Відповідно до п.1 ч.1ст. 266 МК України декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.

Також частинами 4, 5 ст. 266 МК України передбачено, що у разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант. Особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

У відповідності до ч.8 ст. 264 МК України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Відтак, ОСОБА_2 не був декларантом транспортного засобу марки «Skoda», VIN: НОМЕР_3 , чи його власником, а лише перевізником. Тому, на думку суду, не є суб`єктом правопорушення, яке ставиться йому у провину.

Згідно п. 37 ч.1 ст.4 МК України перевізник особа, яка здійснює перевезення товарів через митний кордон України та/або між органами доходів і зборів на території України або є відповідальною за такі перевезення.

З ч. 2 ст. 460 Митного кодексу України, вбачається, що перевізники несуть відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товару через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу як підстави для переміщення цих товарів документів, що містять неправдиві відомості (ст. 483 МК України), виключно у разі, якщо ці відомості стосуються кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, а перевізниками не вжито заходів до перевірки правдивості зазначених відомостей або у разі неможливості такої перевірки не внесено відповідного запису до міжнародної автомобільної накладної (СМR).

Захисник Бабій І. М. пояснила, що ОСОБА_2 при в`їзді на територію пункту пропуску «Смільниця» Львівської митниці ДФС, подав товаросупровідні документи, що були надані фірмою «ZEIMP R&G S A.».

Відтак, перевізником дотримано вищевказаних вимог ч. 2 ст. 460 Митного кодексу України та надано митному органу документи у відповідності до наявного в нього товару.

Згідно п.3 ч.1 ст. 8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципів: законності та презумпції невинуватості.

Аналізуючи викладене, приходжу до висновку, що уповноваженою на складання протоколу особою Івано Франківської митниці ДФС України при оформленні матеріалів про порушення митних правил не були дотримані вимоги закону про всебічне, повне та об`єктивне з`ясування всіх обставин справи. Для встановлення істини у справі належна перевірка матеріалів органом митниці проведена не була, а саме не були скеровані запити до польських компаній, які або підтвердили б, або спростувати факт продажу автомобіля марки «Skoda», VIN: НОМЕР_3 .

Матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, зокрема його умисел на переміщення транспортного засобу марки «Skoda», VIN: НОМЕР_3 через митний кордон України шляхом поданням органу доходів і зборів як підстави для його переміщення підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості, щодо вартості товару, а також того, що він є суб`єктом вказаного правопорушення.

Відповідно до ст. 527 МК України у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: 1) про проведення додаткової перевірки; 2) про накладення адміністративного стягнення; 3) про закриття провадження у справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 слід закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України.

Керуючись ст. 247 КУпАП, ст.ст. 198, 222, 335, 483, 528 МК України, суддя, -

постановив:

закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст.483 МК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вилучений згідно з протоколом про порушення митних правил № 154/20600/19 від 30.09.2019 року, 03.09.2019 року товар транспортний засіб марки «Skoda», VIN: НОМЕР_3 , ключі запалення та свідоцтво про його реєстрацію повернути його володільцю для проходження та завершення митних процедур.

Постанова судді у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова, особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи, митним органом, який здійснював провадження у цій справі протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Радченко В.Є.