Справа № 442/1634/20 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 33/811/893/20 Доповідач: Гуцал І. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Гуцал І.П., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника Бобикайла Назара Ігоровича, потерпілої ОСОБА_2 та її представника Волощука Богдана Івановича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 червня 2020 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в :

постановою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 червня 2020 року провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито на підставі пункту1 частини 1 статті 247 КУпАП, у звязку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно з постановою судді місцевого суду, з протоколу про адміністративне правопорушення АПР 18 № 486235 від 19 лютого 2020 року, ОСОБА_1 , 7 лютого 2020 року близько 12:00 год., в АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_3 , в ході якого виражався в її сторону нецензурною лайкою, ображав і погрожував фізичною розправою, тобто вчинив правопорушення, передбачене частиною1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з рішенням судді, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить оскаржувану постанову скасувати та постановити нову, якою притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що постанова судді місцевого суду винесена з упередженням щодо неї як потерпілої, така не відповідає фактичним обставинам справи, а тому є незаконною та підлягає скасуванню.

Зазначає, що постійно зверталася до Дрогобицького відділу поліції ГУНП у Львівській області з питань постійних скандалів та насильства в сім`ї, які вчиняв щодо неї колишній чоловік ОСОБА_1 , однак працівники поліції постійно сприяли йому. Після звернення до одного з керівників поліції, 7 лютого 2020 року поліцейськими було відредаговано на її заяву, а матеріали такої передано до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

Посилається на те, що насильство в сім`ї ОСОБА_1 вчиняє з 2016 року до даного часу, 6 лютого 2020 року він вчинив сварку, обзиваючи її нецензурними словами та погрожував їй вбивством, чим чинив морально-психологічний тиск. Після цього вона викликала поліції, яка, приїхавши, ніяк на дані події не відреагувала та не склала жодного документа. 7 лютого 2020 року скандал знову повторився. ОСОБА_4 знову ображав її, принижував її честь і гідність, викрикував на вулиці нецензурні слова на її адресу, це чули сусіди. Після цього вона поїхала у Дрогобицький ВП ГУНП у Львівській області, де написала заяву, що 7 лютого 2020 року її колишній чоловік ОСОБА_1 поміняв замки у дверях, не дає їй доступу до приміщень, що є її власністю,не дає користуватися котлом та постійно погрожує вбивством. 8 лютого 2020 року насильство з боку колишнього чоловіка продовжилось, на цей раз конфлікт виник з її матір`ю ОСОБА_5 , при цьому її ОСОБА_1 також погрожував вбити.

Зазначає, що посилання судді місцевого суду на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 №48 6235 від 19 лютого 2020 року не вказано яке саме насильство було їй заподіяне, не має братися до уваги, оскільки у протоколі вказано, що ОСОБА_1 висловлювався на її адресу нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. Крім цього, у заяві працівникам поліції вона вказувала, що колишній чоловік вдарив її каністрою по голові.

Вивчивши матеріали справи про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 , апеляційні доводи ОСОБА_3 та її представника Волощука Б.І. на підтримання апеляційної скраги, заперечення особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 та його представника Бобикайла Н.І., суддя апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення частково.

Частиною 7 ст. 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і

З матеріалів даної справи вбачається, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані не в повному обсязі.

Так, статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється в тому числі на колишнє подружжя.

Допитана в суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_3 (колишня дружина) повністю підтвердила обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 №486235 від 19 лютого 2020 року. Пояснення останньої є чіткими, послідовними та відповідають фактичним обставинам справи.

Ставити під сумнів пояснення потерпілої в судді апеляційного суду немає підстав, не вказав про такі підстави і сам ОСОБА_1 .

При цьому суддя апеляційної інстанції здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення виключно в межах протоколу серії АПР18 №486235 від 7 лютого 2020 року, а тому викладені в апеляційній скарзі доводи щодо подій, які мали місце 6 та 8 лютого 2020 року до уваги не беруться.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

З протоколу про адміністративне правопорушення АПР 18 № 486235 від 19 лютого 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 7 лютого 2020 року близько 12:00 год., в АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_3 , в ході якого виражався в її сторону нецензурною лайкою, ображав і погрожував фізичною розправою, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На думку судді апеляційного суду та в силу ст.283 КУпАП, формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення його, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Разом з тим, відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення посилання на конкретний характер спричиненого ОСОБА_3 насильства (фізичний, психологічний чи економічний) не може розцінюватися судом як беззаперечний доказ того, що таке насильство щодо потерпілої було вчинено.

При цьому, з заяви потерпілої вбачається, які дії були вчинені щодо неї колишнім чоловіком, а саме: поміняв замки у дверях і не дає доступу до приміщень, які є її власністю, не дає користуватися котлом та погрожує їй.

Зазначені ознаки підпадають під характеристику економічного та психологічного насильства.

З огляду на наведене, приймаючи рішення у даній справі суддя першої інстанції формально підійшов до її розгляду, надав перевагу формі над змістом.

Так, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, однак, відстоюючи інтереси особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не слід забувати про інтереси потерпілої сторони.

Крім того, не зовсім точний, на думку судді першої інстанції, виклад об`єктивної сторони правопорушення пов`язаний з діями особи, яка склала такий протокол, і аж ніяк не залежить від дій чи волі потерпілої ОСОБА_3 .

За таких обставин, суддя апеляційної інстанції приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП доведена наявними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №486235 від 19 лютого 2020 року, заявою потерпілої ОСОБА_3 .

З огляду на наведене, постанова судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 червня 2020 року про закриття провадження щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП підлягає скасуванню.

Разом з тим, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суд виходить з того, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений частиною другою ст. 38 КУпАП згідно з якою адміністративне стягнення може бути накладено протягом трьох місяців з дня вчинення адміністративного правопорушення.

Слід зазначити, що закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст.247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення, оскільки для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі у зв`язку з закінченням цього строку необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, статтею 38 КУпАП передбачені не строки розгляду справи про адміністративне правопорушення, а строки накладення адміністративного стягнення за вчинення такого.

Враховуючи, що адміністративне правопорушення були вчинені ОСОБА_1 7 лютого 2020 року, провадження у справі щодо нього підлягає закриттю, оскільки на час ухвалення рішення апеляційним судом сплинув строк накладення адміністративних стягнень, передбачений ч.2 ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову судді Дрогобицького міськрайоного суду Львівської області від 12 червня 2020 року про закриття провадження стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП- скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Гуцал І.П.