Справа № 316/1887/20
Провадження № 3/316/453/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2020 рік м.Енергодар

Суддя Енергодарського міського суду Запорізької області Куценко М.О., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Енергодарського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого місце проживання: АДРЕСА_1

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Енергодарського міського суду Запорізької області надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В протоколі про адміністративне правопорушення серія ОБ № 101065 від 08.06.2020 року, складеного інспектором СРПП №2 Енергодарського ВП ГУНП в Запорізькій області Кочуровим С.Є. відносно ОСОБА_1 зазначено, що ОСОБА_1 08.06.2020 року о 14:05 год. в м. Енергодар по вулиці Воїнів Інтернаціоналістів, 18, керував транспортним засобом автомобілем марки OPEL OMEGA державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці,тремтіння рук, бліде обличчя, від огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що раніше його вже зупиняли працівники патрульної поліції, але ніхто тоді не погрожував, він погоджувався та проходив медичне освідування на стан сп`яніння, яке показувало негативний результат. Так, 08.06.2020 року він був зупинений працівниками поліції, які відразу ж після зупинки транспортного засобу почали звинувачувати його в розповсюдженні наркотиків. Він сказав, що ніколи цим не займався. Потім поліцейські п очали говорити що він сам наркоман, на що останній відповів що ніколи не вживав наркотичних засобів. Пред`явив свої документи на вимогу працівників поліції. Потім приїхали ще якісь люди, які також говорили що вони працівники поліції. Почали погрожувати, спочатку він не сперечався з ними та не заперечував щоб останні оглянули його авто та особисті речі, але потім коли почали висловлюватись погрози, він злякавсь. Пройти огляд на стан сп`яніння не відмовлявся, але в подальшому коли в грубій формі працівники поліції почали говорити щоб сідав до їхнього авто, вказувати що він наркоман, злякався що останні можуть підкинути до його авто наркотичні засоби, тому відмовлявся залишати свій автомобіль. Ніяких понятих йому не представляли, не зрозумів, що за люди туди приїхали, оскільки ніхто нічого нормально не пояснював, крім погроз. Наркотичних засобів ніколи не вживав, в той час знаходився цілком в тверезому стані. Ніхто його не оглядав та не встановлював ніяких ознак сп`яніння, ніякого почервоніння очей, чи то звужених зіниць, блідого обличчя в нього тоді не було.

Дослідивши наявні у справі матеріали, встановлено наступне.

Відповідно до ст. 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОБ № 101065 від 08.06.2020 року, зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від медичного освідування в присутності двох свідків, проте у протоколі такі свідки, особою що його складала, не вказані. Пояснення свідків містяться у справі в письмовому вигляді на окремих аркушах.

Судом здійснювались заходи для виклику свідків, які у судові засідання не з`являлись.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Так, оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, регулюється відповідною Інструкцією, затвердженою наказом МВС №1395 від 07.11.2015 року (надалі Інструкції).

Відповідно до розділу II. Оформлення протоколів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зазначеної вище Інструкції, протокол про адміністративне правопорушення складається в письмовій формі відповідно до статті 254 КУпАП. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: письмові пояснення свідків правопорушення в разі їх наявності; акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу в разі здійснення його затримання; акт огляду на стан сп`яніння в разі проведення огляду на стан сп`яніння; інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.

Суд вважає, що наявні в матеріалах справи пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не зазначені в протоколі в якості свідків не є належними доказами в даній справі, до того ж вказані особи не допитувались у судовому засіданні та не попереджались про кримінальну відповідальність.

Для перевірки достовірності обставин зазначених в протоколі та письмових поясненнях, судом викликалися свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , проте зазначені особи до суду не з`явились.

З цих підстав письмові пояснення свідків не можуть бути беззаперечними доказами вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки останні не допитувались в судовому засіданні. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 27.06.2019 року по справі №560/751/17.

Виходячи із судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.04.2013 року у справі «Еркапіч проти Хорватії» з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р., згідно якої «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції».

За таких обставин, у суду є обґрунтовані сумніви в достовірності відомостей, зазначених в цих письмових поясненнях вищевказаних свідків правопорушення.

Крім того, оцінюючи як доказ письмові пояснення, суд звертає увагу та те, щопояснення свідком ОСОБА_2 надані в період часу з 14 години 35 хвилин до 14 години 45 хвилин, а свідком ОСОБА_3 в період часу з 14 годин 25 хвилин по 14 годин 35 хвилин, в той час коли о 14 годині 25 хвилин закінчено складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .. Після складення протоколу будь-які дії щодо збирання доказів неприпустимі.

Також, в якості доказу до матеріалів справи працівниками поліції долучений диск з відеозаписом.

Проте у протоколі не має жодної відмітки про здійснення будь-якого відеозапису та взагалі, що даний диск долучений до протоколу, що знову ж таки є порушенням вимог, які пред`являються до Оформлення протоколів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відповідно до Інструкції, затвердженою наказом МВС №1395 від 07.11.2015 року, та вказує на недопустимість зазначеного доказу.

Так у долученому диску наявні чотири відео файли, по трьом з яких взагалі не можливо зрозуміти суть подій, що на них відбувається, окрім самого факту зупинення транспортного засобу, оскільки відсутній звук. В них зазначений проміжок часу з 14:01-14:05 год..

У четвертому відео файлі, який взято начебто з бодікамери поліцейського зазначений час 13:18 год., що суперечить матеріалам справи, оскільки відповідно до протоколу подія мала місце 08.06.2020 року о 14:05 год.. Зазначена вище обставина є суперечливою, оскільки не зрозуміло чи має будь-яке відношення даний файл до протоколу та події зазначеної в ньому.

Крім того, у даному відео під час зйомки не встановлювались особи, які були присутні при складанні протоколу, в тому числі і свідки, що у сукупності з обставиною відсутності свідків у протоколі, також ставить під сумнів письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , долучені до матеріалів справи, оскільки не зрозуміло чи є пояснення осіб які наявні в матеріалах справи та особи на відео одними і тими ж людьми.

Відповідно до протоколу, направлення водія на стан сп`яніння було у зв`язку з тим, що останній на думку поліцейського перебував у відповідному стані, проте будь-яких об`єктивних доказів вважати, що особа взагалі перебувала у стані сп`яніння наркотичного чи алкогольного, до матеріалів справи не долучено.

Відповідно до Закону України «Про національну поліцію», зупинення транспортного засобу є превентивним поліцейським заходом (ст..31 Закону).

Частина 1 статті 35 Закону України «Про національну поліцію» містить перелік випадків в яких поліцейський має право зупинити транспортний засіб, а частина 2 цієї статті випадки, коли поліцейський зобов`язаний це зробити, при цьому зазначений перелік є вичерпним та розширенню не підлягає.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Відповідно до матеріалів справи, на запит суду надана копія рапорту, відповідно до якого 08.06.2020 року о 13:46 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 08.06.2020 року о 13:44 год. за адресою: вул.. Воїнів Інтернаціоналістів, 20 м. Енергодар, невідомий з авто Опель Омега НОМЕР_2 у дворі підійняв «закладку» та поїхав (а.с.95). Вказане повідомлення зареєстровано в журналі єдиного обліку №4672 від 08.06.2020 року Енергодарського ВП та розглянуто за спрощеною системою за допомогою логістичного приладу. Заявнику було надано відповідь у телефонному режимі про виконані дії поліцейських, заявник від написання заяви відмовився та побажав письмову відповідь не надсилати (а.с.50).

З огляду на відсутність доказів наявності об`єктивних ознак сп`яніння, з долучених до справи рапорту та повідомлення поліції не зрозуміло, яке відношення вони мають до події складання протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки на даний час повідомлення про придбання та зберігання наркотичних засобів ОСОБА_1 не перевіряється.

Процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - огляд), і проведення такого огляду визначається Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 (далі Порядок) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція).

Відповідно до п.2 Порядку, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Відповідно до п.3,4 Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Таким чином матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували наявність у поліцейського підстав вважати, що водій ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння.

Необхідно зазначити, що для встановлення в діях особи складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, яке виражається у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння, необхідно щоб зазначена вимога працівника поліції була законною та обґрунтованою, з чітким дотриманням процедури визначеної діючим законодавством України. Разом з тим матеріали справи не містять доказів виявлення чи встановлення об`єктивних підстав для направлення водія на проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. Оскільки повідомлення про кримінальне правопорушення пов`язане з придбанням та зберіганням наркотичних засобів, є підставою для проведення досудового розслідування та не вказує на керування транспортним засобом в стані сп`яніння.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно з вимогами ст.283 КУпАП постанова суду має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Водночас при складанні протоколу про адміністративне правопорушення саме на посадову особу, яка його складає, покладається обов`язок надання суду доказів на підтвердження того правопорушення, яке зазначається у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.252 КУпАП орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази на свій внутрішній розсуд, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності.

Відповідно до ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в адміністративній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог КУпАП. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в адміністративному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, яке має ознаки злочину» залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (Рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Салабіаку проти Франції» від 07.10.1988 року, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява №926/08), на переконання суду дані відображенні у протоколі про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення за ст. 130 ч.1 КУпАП є сумнівними, наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, то ж, суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22.12.2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Згідно ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Таким чином, враховуючи положення ст.62 Конституції України, відповідно до яких, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а також враховуючи відсутність в матеріалах адміністративної справи беззаперечних належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення, суд приходить до висновку про відсутність в діях останнього події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КупАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в тому разі, якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд вважає за необхідне закрити провадження у справі у зв`язку відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду, через Енергодарський міський суд Запорізької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя М. О. Куценко