Справа № 359/196/20
Провадження № 3/359/250/2020
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Вознюк С.М., розглянувши за участі особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Грека А.Б., адміністративний матеріал, що надійшов від Батальйону патрульної поліції у місті Борисполі Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

по відношенню до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_1 , -

в с т а н о в и в :

Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №215969 від 30.12.2019 року, 30.12.2019 року о 15 год. 35 хв. в м. Бориспіль по вул. Шевченка, 89 водій керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідність, виражене тремтіння рук, підвищена жвавість. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився, в присутності двох свідків, чим вчинив дії, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні не визнав та пояснив, що 30.12.2019 року о 15 год. 35 хв. він разом з дружиною їхав забрати сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в цей час перебув у бабусі. В цей же день в них був запланований візит до лікаря-педіатра ОСОБА_3 , оскільки результати аналізів, які надійшли були із відхиленням від норми. Однак, автомобіль було зупинено екіпажем патрульної поліції. Причини зупинки працівники поліції йому не пояснили, і відразу почали стверджувати, що він знаходиться в стані наркотичного сп`яніння. ОСОБА_4 а підозри поліцейських щодо ймовірного перебування у стані наркотичного сп`яніння категорично заперечував. Поліцейським було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в м. Києві, але направлення йому не давали. Він неодноразово повідомляв інспектора, що йому потрібно доставити дитину в лікарню, тому їхати в м. Київ для проходження огляду немає часу. З протоколом він не згоден в повному обсязі і вважає його незаконними, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ним не вживалися наркотичні засоби.

В судовому засіданні представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - адвокат Грек А.Б. в своїх вільних поясненнях повідомив, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 існували об`єктивні обставини, внаслідок яких останній був змушений заявити про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі м. Києва. У цьому зв`язку, з протоколом він не згоден в повному обсязі і вважає його незаконними, оскільки факт перебування ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння не доведений, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Суддя, встановивши обставини передбачені ст. 280 КУпАП, заслухавши в судовому засіданні пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - адвокат Поета Ю.В., дослідивши матеріалами справи про адміністративне правопорушення, прийшов до наступного висновку.

Статтею 245 КУпАП передбачено, зокрема, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами - є будь-які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винність даної особи в його вчиненні та інші обставини що мають значення для вирішення справи. І ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, свідченнями та документами, які також повинні бути відносними і допустимими.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення основним доказом про вчинення особою адміністративного правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, який повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП,

Відповідно до коментованої ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення повинен містити перелік всіх обов`язкових реквізитів протоколу, і у разі їх відсутності він не має доказового значення. Протокол про адміністративне правопорушення займає провідне місце в числі засобів, за допомогою яких встановлюються фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку посадові особи встановлюють наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, вину особи в його вчиненні та інші обставини, що вказуються у ст. 280 КУпАП i мають значення для правильного вирішення справи. Така позиція законодавця вимагає вiд посадових осiб, якi складають протокол, суворо дотримуватися порядку його оформлення.

Протокол складається у кожному випадку виявлення адміністративного правопорушення, він є єдиною формою документу, в якому фіксується факт вчинення допущеного порушення, ніякого іншого документу про прийняття до провадження уповноваженими органами не оформляється. Від того, наскільки грамотно, змістовно і умотивовано складений протокол, залежить якість розгляду справи про адміністративне порушення, правильність розгляду справи по суті й обґрунтованість застосування адміністративного стягнення.

Протокол про адміністративне правопорушення - це комплексне джерело доказової інформації. Однак він набуває значення доказу в таких випадках, коли: по-перше, протокол складений уповноваженою на те посадовою особою; по-друге, складений не пізніше термінів, передбачених для накладення адміністративного стягнення; по-третє, зміст протоколу відповідає усім вимогам, передбаченим коментованою статтею.

Так, статтею 256 КУпАП закріплено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Згідно п. 9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року, при складанні протоколу зазначається, зокрема місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення (суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол).

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з пункту 4 розділу І Інструкції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

За змістом ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як роз`яснено у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

За змістом п. 7 Розділу І, п.п. 6, 8, 11, 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказами МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Оформлення матеріалів огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється згідно з чинним законодавством. У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

В судовому засіданні установлено, що передбачений законом порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейськими був порушений, оскільки огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу не проводився.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна відеофіксація з нагрудної камери поліцейського Батальйону патрульної поліції у місті Борисполі УПП в Київській області, з якої вбачається вручення працівниками поліції водію протоколу про адміністративне правопорушення, в якому ОСОБА_1 зазначив, що не згоден з порушенням.

Крім того, під час перегляду відеофіксації, яка міститься в матеріалах справи, судом встановлено, що у водія ОСОБА_1 взагалі відсутні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідність, виражене тремтіння рук та підвищена жвавість, так як останній спілкувався з працівниками поліції і вів себе адекватно, стримано, вимова чітка, на всі запитання поліцейських відповідав та виконував їх вказівки.

Суддя також вважає, що пояснення свідків, які містяться у матеріалах справи також є неналежними доказами, оскільки в них відсутні дані з приводу того, які ознаки сп`яніння були у водія виявлені поліцією та в довільній формі пояснення свідки не писали, а поставили підписи під написаним текстом працівником поліції.

В свою чергу вказані свідки з водієм не спілкувалися, що підтверджується відеозаписом зафіксованим на нагрудну камеру поліцейського, тому надані пояснення свідків в якості підтвердження вчинення правопорушення, - суд оцінює критично з наведених вище обставин.

Також суддя критично оцінює рапорт поліцейського роти №3 БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області Маслій Г.І., оскільки він не має ознак офіційної реєстрації у відділенні поліції.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутня довідка про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у лікаря-нарколога.

Судом встановлено, що 30.12.2019 року о 16 год. 15 хв. ОСОБА_1 був записаний на прийом до лікаря-педіатра ОСОБА_3 з метою заключення декларації та отримання консультації щодо результатів дослідження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, вчасно доставити дитину на обстеження не вдалося, оскільки відносно останнього складали протокол про адміністративне правопорушення. Дана обставина підтверджується відповідною розпискою лікаря ОСОБА_3 , декларацією про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, а також результатом досліджень, які були проведені в лабораторії «Сінево».

Разом з цим, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками патрульної поліції, ОСОБА_1 неодноразово наголошував про необхідність доставлення сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 для огляду в медичний заклад у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

Обставини справи свідчать про те, що небезпека, яка виникла для життя і здоров`я людини, не могла бути усунута іншими засобами.

Згідно вимог ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Суд звертає увагу, що в разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Дослідивши докази у справі, пояснення ОСОБА_1 та його захисника, виходячи з фактичних обставини справи, суд дійшов висновку, що вчинені ОСОБА_1 дії, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у стані крайньої необхідності.

Згідно ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при вчиненні дій особою в стані крайньої необхідності.

За таких обставин та враховуючи зазначені норми Закону, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 діяв в межах крайньої необхідності, яка являється обставиною, що виключає провадження по справі про адміністративне правопорушення, а тому провадження відносно ОСОБА_1 слід закрити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 9, ч. 1 ст. 130, ст. ст. 245, 251, 254, 256, 268, п. 4 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 280, 283-285 КУпАП України, суддя

п о с т а н о в и в :

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - закрити на підставі п. 4 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 КУпАП, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Постанова суду набрала законної сили ___________________.

Суддя : С.М. Вознюк