ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №642/4052/19 Суддя 1-ї інстанції: Шабас О.С.
Провадження № 33/818/20/20
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2020 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., з участю особи, відносно якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , його захисників адвокатів Горобець Романа Михайловича, ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 28.08.2019 року у відношенні ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 28.08.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн та позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 05.06.2019 року о 02.40 у м. Харкові по вул. Рилєєва, 40 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом BMW, державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, нечітка мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер 6820 та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги ст. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В апеляційній скарзі вказує, що не заперечує, що не проходив жоден із видів огляду на стан алкогольного сп`яніння, а судом першої інстанції застосовано санкцію саме за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Вважає, що складений відносно нього протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Вказує, що пояснення свідків, заготовленні на бланках, містять пояснення про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння з використанням технічного засобу, що на його думку, якби було так, то є його правом за законом і не утворює складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що свідоцтво про державну реєстрацію щодо приладу Драгер 6810 відповідно до наказу МОЗ від 10.02.2010 року був дійсним до 10.02.2019 року, у зв`язку з чим, працівники поліції не мали права його використовувати.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисників, які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Апеляційний судом вважає, що судом першої інстанції були дотримані вимоги вказаних правових норм.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Відповідно до статті 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення статті 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно зі статтею 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частина 2 статті 251 КУпАП встановлює, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення окрім іншого, повинен вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Частиною 7 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Відтворенням наявного в матеріалах справи відеозапису встановлено, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW, державний номер НОМЕР_1 , він був зупинений працівниками поліції, і вбачається, як після зупинки він пересів на пасажирське сидіння, а потім вийшов з салону автомобіля, та повідомив, що автомобілем ніби то керував його друг, який кудись пішов. На пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у зв`язку з наявністю ознак такого сп`яніння відмовився, в присутності двох свідків, обґрунтовуючи це тим, що він не керував транспортним засобом. Працівником поліції ОСОБА_1 було роз`яснено останньому про наслідки такої відмови що виразиться у складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним судом було допитано свідка ОСОБА_3 , який повідомив, що не чув пропозицію працівників поліції до водія ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки останній стояв з іншої сторони автомобіля. Зазначив, що підписав пояснення складені працівниками поліції не читаючи їх. Апеляційний суд відмічає, що такі свідчення не спростовують встановлених судом першої інстанції обставини, оскільки сам апелянт не спростовує, що він відмовився від запропонованого працівником поліції огляду. Твердження апелянта, що суд визнав його винним за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння є безпідставним, та суперечить змісту постанові, яка оскаржується.

Що стосується доводів, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд за допомогою приладу Драгер 6810, який відповідно до наказу МОЗ від 10.02.2010 року ніби то був дійсний до 10.02.2019 року, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки відповідно до змісту протоколу серії ОБ№180158 від 05.06.2019 року останньому було запропоновано пройти огляд за допомогою газоаналізатора Драгер 6820, який дозволений до застосування МОЗ України та Держспоживстандартом для проведення огляду водіїв транспортних засобів, окрім того ОСОБА_1 не проходив огляд за допомогою цього технічного засобу, відмовився від проходження огляду і в медичному закладі.

Щодо посилань апелянта про ніби то відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення викладення конкретних дій щодо ухилення ОСОБА_1 від проходження огляду, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки у цьому протоколі зазначено, що саме водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, наведені ці ознаки, і він відмовився від проходження огляду як за допомогою технічного засобу так і медичному закладі (наведено який саме заклад).

Доводи апелянта, що пояснення свідків викладені на заготовлених бланках, де ними засвідчено відмову водія від проходження огляду за допомогою газоаналізатора Драгер, що самим апелянтом, апеляційний суд зауважує, що такі пояснення також містять і відомості про відмову ОСОБА_1 і від проходження огляду в медичному закладі, що в свою чергу є порушенням вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Посилання про розгляд справи судом першої інстанції без участі ОСОБА_4 заслуговують на увагу, але в свою чергу ця неповнота була усунена під час апеляційного перегляду.

Твердження щодо відсутності в матеріалах справи направлення на медичний огляд та акту медичного огляду апеляційний суд до уваги не бере, оскільки такі документи складається лише у разі згоди водія на проходження відповідно огляду, а наявними доказами доведено, що ОСОБА_4 відмовся від запропонованого огляду як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я.

Доводи, що ОСОБА_1 був ознайомлений з протоколом про адміністративне правопорушення вже після того, як цей протокол був підписаний свідками, такими не спростовують факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Не спростовує факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху за вказаних вище обставин і зазначення часу вчинення адміністративного правопорушення в протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №180158 КУпАП (2 год. 40 хв.) що має незначну різницю з часом, який зафіксований на відеозапису (2 год. 36 хв.), оскільки така різниця є незначною, і ця розбіжність неп спростовує правильність встановлених судом першої інстанції обставин, а саме відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння.

Також апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, оскільки такі строки були дотримані судом першої інстанції та постановою від 28.08.2019 року на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про допит інспекторів поліції Марченка О.О. та Губені Т.О. апеляційний суд відмічає, що вони не є свідками по справі, а тими посадовими особами, які уповноважені на фіксування адміністративних правопорушень.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України, встановлено обов`язок водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу алкогольних, наркотичних чи інших речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки наявні в матеріалах справи докази, яким судом першої інстанції надано належну оцінку, свідчать про те, що водій ОСОБА_4 відмовся від проходження огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим підстав для скасування постанови від 28.08.2019 року за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Золочівського районного суду Харківської області від 28.08.2019 року у відношенні ОСОБА_1 - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Постанова набрала законної сили 04.02.2020 року.

Суддя Харківського апеляційного суду В.П. Цілюрик