П О С Т А Н О В А

про повернення адміністративних матеріалів

03.09.2020 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Кузь Василь Ярославович, розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з УПП у Львівській області ДПП відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП), -

В С Т А Н О В И В :

Працівниками УПП у Львівській області ДПП скеровано до суду матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП, з підстав викладених в протоколі про адміністративне правопорушення серії АА № 154993 від 25.06.2020.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що такі слід повернути для належного оформлення з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Стаття 9 Кодексу про адміністративні правопорушення наводить визначення поняття адміністративного правопорушення, а саме: це є «протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність».

Згідно з ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Разом з тим, за змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має розглядатися, і зокрема суддею, у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. За підсумками розгляду справи суддя не має права вказувати у постанові на обставини, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, які не відповідають змісту протоколу, адже у цьому випадку, суддя вийде за межі своєї компетенції, якою, згідно з вимогами статей 213, 221 КУпАП, є лише розгляд справи, а не збирання доказів для подальшого обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення. Недотримання цих вимог, буде порушено принципи змагальності сторін на яких базується судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення та право на захист особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

За приписами ч. 1 ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Диспозицією ст. 44-3 КУпАП, передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно з ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду. Чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 251 КУпАП, передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 «Романаускас проти Литви», судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Статтею 62 Конституції України, визначено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою не винуватість у вчиненні злочину. Суд вважає, що встановлення безпосередньо в Конституції України формули презумпції не винуватості як об`єктивно-правового положення має найважливіший значення для захисту прав та законних інтересів громадян. Хоча цей принцип сформульовано як кримінально-процесуальній, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Як вбачається із матеріалів справи, такі повернуті на доопрацювання відповідно до постанов судді від 03.07.2020 та 27.07.2020.

Зокрема судом зверталась увага, що протокол про адміністративне правопорушення АА № 154993 від 25.06.2020 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, в протоколі не зазначено порушену норму закону, враховуючи бланкетність диспозиції ст. 44-3 КУпАП. Крім того, до матеріалів справи не долучено жодних доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, на підтвердження обставин, викладених у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема відсутні свідки, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Разом із цим, в матеріалах відсутні документи відносно яких було встановлено особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відтак, не у повній мірі усунувши недоліки, зазначені в постановах, матеріали скеровані до суду повторно.

Поліцейським взводу 1 роти батальйону 2 УПП у Львівській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Коршаком В. до адміністративних матеріалів долучено рапорт від 13.08.2020 у якому формально надано пояснення щодо вимог постанови суду про повернення матеріалів на дооформлення від 27.07.2020, однак так і не усунувши недоліки на які у своїх постановах вказував суд.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, що надійшли до Франківського районного суду м. Львова 20.08.2020 після дооформлення, приходжу до висновку, що постанова суду від 27.07.2020 не виконана, а тому дані матеріали відносно ОСОБА_1 слід втретє повернути начальнику УПП у Львівській області ДПП майору поліції Бариляку О. В. для дооформлення, оскільки не долучено доказів здійснення правопорушником, відтак такі, не відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

У п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 року у справі № 1-7/2013 вказано: Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України, розглядаючи цю справу, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Так, суд, звертає увагу на те, що за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню службовою особою кримінально каране діяння, відповідно до ст. 382 КК України.

Верховним Судом України визнано правильну практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст.256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного дооформлення (п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14).

З огляду на викладене та враховуючи ряд інших обставин, що перешкоджають розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення, вважаю за необхідне адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП, втретє повернути начальнику УПП у Львівській області ДПП майору поліції Бариляку О. В. на доопрацювання.

Щодо вказаних порушень вимог закону, при процесуальному провадженні з розгляду адміністративних правопорушень, суд неодноразово звертав увагу керівництва УПП у Львівській області ДПП, однак зазначені факти продовжують мати місце.

На підставі викладеного, керуючись статтями 256, 268, 277, 278, 283, 284 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, повернути начальнику УПП у Львівській області ДПП майору поліції Бариляку О. В. - на доопрацювання.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя В. Кузь