ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2020 Справа №607/27412/19

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Гуменний П.П. розглянувши матеріали, які надійшли від ГУ ДПС у Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , продавця ФОП ОСОБА_2 ,

за ч. 1 ст. 155-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ВСТАНОВИВ:

При проведенні фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - продавець у ФОП ОСОБА_2 , вчинив порушення порядку проведення розрахунків: не видано особі, яка придбала товар, розрахунковий документ, встановленої форми (касовий чек), не проведено розрахункову операцію на повну суму покупки через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій, чим порушено п.1,2 ст.3 ЗУ Про застосування РРО у сфері торгівлі громадського харчування та послуг №265/95-ВР від 06 липня 1995 року (зі змінами та доповненнями).

У судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився з невідомих на те суду причин.

Справа перебуває на розгляді з 26 листопада 2019 року, чотири рази інформація про час та місце розгляду справи розміщувалася на сайті суду, однак, протягом двох з половиною місяців ОСОБА_1 жодного разу не цікавився провадженням своєї справи, жодних клопотань до суду не подавав.

Як зазначає Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», в силу вимог частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням частини 1 ст. 6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суддя бере до уваги те, що ОСОБА_1 було достеменно відомо про складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.155-1 КУпАП, підтвердженням чого є наявний в протоколі про адміністративне правопорушення підпис останнього.

Також, слід зазначити, що судом було вжито усіх передбачених законом заходів для повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення на адресу, зазначену в протоколі про адміністративне правопорушення, судових повісток на 09 грудня 2019 року, 03 січня, 27 січня та 17 лютого 2020 року. Однак він до суду не з`явився, про причини неявок не повідомив. Такі його дії, на думку судді, містять ознаки зловживання своїм процесуальним правом.

Беручи до уваги викладене, розгляд даної справи слід провести за відсутності ОСОБА_1 на підставі частини 1 ст. 268 КУпАП.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх повній сукупності, суд приходить до висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення повністю доведена матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме:

- даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення № 57 від 19 листопада 2019 року;

- копією акту перевірки щодо дотримання суб`єктами господарювання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв від 19 листопада 2019 року;

- копією наказу про проведення фактичної перевірки №615 від 18 листопада 2019 року.

За даних обставин в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а тому його слід притягнути до адміністративної відповідальності.

При накладенні адміністративного стягнення, відповідно до ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, вважаю за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню з особи, на яку накладено стягнення. Тому, у відповідності до п. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму.

Керуючись ст.ст. 33, 40-1, 155-1, 221, 276, 277, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 (тридцять чотири) гривні.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 420 (чотириста двадцять) грн. 40 (сорок) коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Апеляційна скарга може бути подана особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя П.П. Гуменний