Справа № 643/9066/20
Провадження № 3/643/2360/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2020 року м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

31.05.2020 року у м. Харкові по вулиці Василя Стуса, 13 А, на території Гаражного Кооперативу «Тимурівець», водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ «Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння шкіри обличчя), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки з використанням газоаналізатору Drager та у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що дійсно 31.05.2020 року, приблизно о 16 годині він перебував в гаражному кооперативі "Тимурівець", де орендує гараж. У зазначений час він домовився про зустріч зі ОСОБА_2 , якому показував свій автомобіль «Daewoo Lanos», у зв`язку з тим, що він збирався придбати його. Бажаючи перевірити стан автомобіля, ОСОБА_2 попросив ОСОБА_1 дати йому можливість проїхати на автомобілі. Так як він був зацікавлений у продажу автомобіля, то дозволив йому дану дію. Обидва сіли в автомобіль: ОСОБА_3 на водійське місце, а він на пасажирське і зробили коло по гаражному кооперативу, двічі зупиняючись і оглядаючи автомобіль, при цьому територію гаражного кооперативу вони не покидали. На територію гаражного кооперативу заїхав автомобіль поліції, який проїхав повз них. Вони його побачили і вирішили помінятися місцями, так як у ОСОБА_4 не було прав. Судячи з усього поліцейські побачили це і вирішили, що у них щось негаразд. Вони зробили ще коло і знову зустріли автомобіль поліції, який звуковими сигналами вимагав зупинку. Перед зупинкою вони побачили, що в гаражі знаходиться ще один патрульний екіпаж. Він припускає, що поліцейські, двома екіпажами спеціально приїхали в гаражний кооператив в неділю, щоб знайти кого-то, хто вживає там спиртні напої. Раніше чоловіки в гаражах розповідали про те, що поліцейські приїжджають в гараж і "розводять" водіїв на те, що вони знаходяться в стані алкогольного сп`яніння. Багато хто лякається і намагаються "вирішити питання мирно" або платять штрафи за дрібні правопорушення, наприклад за розпивання спиртних напоїв у громадських місцях, щоб їх не позбавили водійського посвідчення. Після зупинки він запитав у поліцейських, в зв`язку з чим їх зупинили, на що йому відповіли спочатку, що він не включив світловий сигнал повороту (він його дійсно не включав, так як не виїжджав на проїжджу частину), потім йому сказали, що у нього номерний знак невстановленого зразка. Поліцейські відразу почали вимагати у нього необхідності проходження тесту, проте він бачив, що поліцейські буквально "полюють" на них спеціально, про що свідчила їх брехня про вчинення ним правопорушень. ОСОБА_1 обурився тим, що відбувається і почав вимагати пояснити причину зупинки і відмовився від будь-яких підписів в протоколах, від проходження тесту на алкоголь він не відмовлявся. Точніше відмовився проходити газоаналізатор «Drager», так як йому відомо, що даний апарат часто помиляється і поліцейські вміють робити так, що він показує невірні дані. Пропозиція пройти медичний огляд в медцентрі з боку поліцейських відбувалася 1 раз і він дав на неї згоду. Також він самостійно звертався до одного зі співробітників поліції з проханням про проходження огляду в медичній установі, однак камера відеозапис з нагрудної камери даного поліцейського в матеріалах відсутня, як і відсутні будь-які дані цієї людини. Потім співробітники поліції запросили понятих, яких навіть не опитували. Співробітники самостійно написали протоколи опитувань та дали підписати людям. При цьому, навіть в присутності понятих поліцейські не пропонували йому пройти медичній огляд, а лише кричали, що він відмовляється, хоча він не відмовлявся від його проходження.

Під час розгляду справи захисником Паніна Є.А. були заявлені клопотання про:

- виклик та допит свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ;

- встановлення осіб співробітників поліції, які були присутні при складанні протоколу та залучення до адміністративної справи відеозаписів з їх нагрудних камер:

- долучення до матеріалів адміністративної справи флешнакопичувача з відеозаписами з нагрудних камер спостереження співробітників поліції;

- виклик та допит понятих, які були присутні при складанні вищевказаного адміністративного матеріалу;

- витребування в Управлінні патрульної поліції записів з усіх нагрудних відеокамер поліцейських.

Заявлені клопотання, судом були задоволені в частині виклику свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та долучення до матеріалів справи флешнакопичувача з відеозаписами з нагрудних камер співробітників поліції, в іншій частині відмовлено.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що 31.05.2020 року приїхав до гаражного кооперативу, який знаходиться по АДРЕСА_2 до ОСОБА_1 , щоб оглянути його автомобіль, оскільки бажав його придбати. Коли вони їхали по території кооперативу, їх зупинив патруль, інспектори почали вимагати, щоб ОСОБА_1 пройшов тест на алкогольне сп`яніння, запропонували йому дихнути у газоаналізатор «Drager» на що останній відмовився. Пройти тест у медичному закладі інспектори ОСОБА_1 не пропонували.

Також у судовому засіданні заслухано пояснення свідка ОСОБА_5 , який пояснив, що 31.05.2020 року він знаходився в гаражному кооперативі "Тимурівець", допомагав ремонтувати автомобілі. Напроти їх машин побачив два патрульних автомобілі, багато людей. Підійшов подивитись, що відбувається, познайомився з ОСОБА_6 , він був адекватний, нормальний, тверезий. Патрульний пропонував ОСОБА_1 пройти тест на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору Drager, однак він відмовився, просив пройти тест на алкоголь в медичному закладі, однак поліція поїхала.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, свідків, дослідивши наявні в матеріалах прави докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, підтверджена, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог пункту 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху передбачена статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідальність за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Для притягнення особи до відповідальності за ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення необхідно встановити або: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, серед іншого є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Правопорушення, передбачені ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вважають закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись.

Тобто, обов`язковим елементом об`єктивної сторони є керування транспортним засобом та відмова особи, яка керує таким засобом від проходження огляду на стан сп`яніння.

Виконання вищевказаного пункту 2.5. Правил дорожнього руху є обов`язком водія, а не його правом, за відмову від виконання якого передбачена адміністративна відповідальність.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема - пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння.

Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (пункт 6 розділу І Інструкції).

Відповідно до пункту 7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

У розумінні вимог статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, пункту 7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров`я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.

Пункт 6 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (далі Інструкція-2), передбачає, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Згідно з п. 6 розділу І та п. 6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також у присутності двох свідків.

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 284673, 31.05.2020 року у м. Харкові по вулиці Василя Стуса, 13 А, Гаражний Кооператив, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ «Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння шкіри обличчя), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки з використанням газоаналізатору Drager та у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Також, факт відмови ОСОБА_1 від огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які пояснили, що водій ОСОБА_1 в їх присутності відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 284673 від 31.05.2020 складений відповідно до положень ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки його форма та зміст відповідають вимогам діючого законодавства і він є складеним та підписаним уповноваженою на те особою та підтверджує подію і обставини правопорушення. Крім цього, його дані узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема, з письмовими поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , рапортом від 31.05.2020.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення підтверджується відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, з яких вбачається, що 31.05.2020 року о 16:00 год. на території гаражного кооперативу патруль поліції за допомогою звукового сигналу зупинили автомобіль «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Працівник поліції запропонував ОСОБА_9 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager» або в медичному закладі, на що ОСОБА_9 почав запитувати що він порушив, і, так і не надавши чіткої відповіді на пропозицію поліцейського, пішов в іншій бік. В подальшому, працівник поліції вже у присутності двох свідків запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, проте ОСОБА_1 вказану пропозицію проігнорував. Поліцейський вдруге при свідках запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , на що останній знову не надав чіткої відповіді, зазначивши: «Какое освидетельствование? Я что за рулем?». Поліцейський відповів, що є відеозапис того, що ОСОБА_1 був за кермом автомобіля та знову запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager» чи в медичному закладі, на що ОСОБА_1 відповів, що відмовляється надавати показання. Поліцейський ще раз уточнив, чи бажає ОСОБА_1 пройти медичний огляд, проте останній відповів, що не розуміє що хоче поліцейський.

Таким чином, незважаючи на те, що працівники поліції неодноразово від нього у присутності свідків пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, проте, останній жодного разу чіткої відповіді «так» чи «ні» не надав, всіляко ухиляючись від відповіді.

За висновками суду, така поведінка ОСОБА_1 була правомірно розцінена працівниками поліції як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Після цього, працівник поліції ознайомив ОСОБА_1 з відповідальністю за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також ознайомив його з правами, передбаченими статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статтею 63 Конституції України.

В подальшому, поліцейськими було складено протокол стосовно ОСОБА_1 , однак, незважаючи на те, що працівник поліції неодноразово запитував у ОСОБА_1 чи буде він ознайомлюватися з протоколом та підписувати його, ОСОБА_1 знову ж таки не надав жодної чіткої відповіді та всією своєю поведінкою підтверджував небажання ознайомлюватися з протоколом та отримувати його копію, відповівши поліцейському, що копія протоколу йому не потрібна.

Таким чином, з наявних у матеріалах справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що патрульні декілька разів пропонують ОСОБА_1 пройти тест на алкогольне сп`яніння за допомогою газоаналізатору Drager або у медичному закладі, однак ОСОБА_1 жодного разу не надав чіткої відповіді («так» чи «ні»), а лише висловлював своє незадоволення відносно події.

Суд зазначає, що доказове значення має не саме визнання або заперечення ОСОБА_1 своєї вини, а та конкретна інформація про обставини, що мають значення для справи, тобто фактичні дані щодо відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

При цьому, суд критично оцінює пояснення ОСОБА_1 стосовно того, що проходити тест на алкогольне сп`яніння за допомогою газоаналізатору Drager він не бажав з тих підстав, що даний прилад показує невірне значення, оскільки у разі не згоди з даними газоаналізатору Drager, водію надано право пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі.

Суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , оскільки вони не узгоджуються із доказами, наявними в матеріалах справи. Зокрема, свідки вказують на те, що ОСОБА_1 не пропонували проходити тест на алкогольне сп`яніння в медичному закладі, що суперечить відеозапису з нагрудної камери поліцейських та поясненням свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

На переконання суду, пояснення вищевказаних свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення для вирішення питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

Посилання захисника Паніна Є.А. в частині того, що з відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були написані безпосередньо самим поліцейським у службовому автомобілі, жодним чином не спростовують факт фіксування вказаними свідками відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду, оскільки наприкінці пояснень значиться «З моїх слів записано вірно, мною прочитано», та скріплено підписами свідків. Вказані у поясненнях обставини повністю відповідають подіям, що зафіксовані на відеозаписі з нагрудних камер поліцейських. При цьому, положеннями чинного законодавства не заборонено фіксування поліцейськими пояснень свідків.

Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення повністю доведена та підтверджується матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 284673 від 31.05.2020, відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Складений працівником поліції щодо ОСОБА_1 протокол відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила.

Доводи ОСОБА_1 та його захисника в частині того, що дії працівників поліції були неправомірними, причина зупинки незрозуміла (чи то не було ввімкнуто поворот, чи номерний знак на автомобілі не відповідав вимогам чинного законодавства) суд до уваги не приймає, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Інструкції-2 особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

Проте, ОСОБА_1 таким правом не скористався та не зазначив про наявність у нього заперечень, зауважень щодо порушення поліцейськими вимог чинного законодавства при складанні протоколу за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та/або невідповідність внесених до протоколу даних. Дії працівників поліції у встановленому законом порядку ОСОБА_1 не оскаржив.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 не визнав вину у вчиненні адміністративного правопорушення, суд вважає, що його вина повністю доведена і підтверджується наявними та дослідженими судом доказами.

Невизнання ОСОБА_1 вини у вчиненому правопорушенні є намаганням ухилитися від відповідальності за вчинені дії.

Досліджені та перевірені судом обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. The United Kingdom») [GC] no. 15809/02 і 25624/02ECHR 29 червня 2007 року, постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Також суд зазначає, що згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до ст. 8 Кодексу України про адміністративне правопорушення особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно з п. 6 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

У цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність. Однак у результаті внесення змін до статті 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, була не скасована, а, навпаки, посилена.

До того ж, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 720-IX від 17 червня 2020 року, який набрав чинності 03 липня 2020 року, виключено підпункти, у відповідності з якими стаття 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення викладалася в редакції, яка не передбачала адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів за вказані раніше дії, а натомість Кримінальний кодекс України було доповнено статтею 286-1, яка встановлювала кримінальну відповідальність за ці дії.

З огляду на те, що дія ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення у редакції, чинній на час вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, є ультраактивною, тобто поширюється на нереалізовані або не припинені на момент втрати відповідним законом чинності правовідносини, а дія Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, який вводив кримінальну відповідальність і більш тяжке покарання за ці ж дії, поширюється лише на нові правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, а також що на час розгляду справи стаття 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення знову діє в попередній редакції, за якою щодо ОСОБА_1 і було складено протокол про адміністративне правопорушення, суд вважає, що підстави для закриття провадження у справі, передбачені п. 6 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення, відсутні.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, доведена у повному обсязі.

Відповідно ст. 33 Кодексу України про адміністративне правопорушення стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Дотримуючись вищевказаних вимог чинного законодавства суд, врахувавши характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, а також відомості про особу ОСОБА_1 , дійшов висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_1 та запобігання вчинення нових правопорушень буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної ст. 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Положеннями ст. 40-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40-1, 130, 251, 283-285 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 420, 40 грн. (отримувач ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, призначення платежу: «судовий збір при ухваленні судом постанови про накладення адміністративного стягнення»).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Н.В. Новіченко