Справа № 147/512/20
Провадження № 3/135/613/20
ПОСТАНОВА

іменем України

14.08.2020 м. Ладижин Вінницька область

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Волошина Т.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, матеріали якої надійшли з Тростянецького відділення Бершадського відділу Національної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження на примусовому виконанні у судового виконавця знаходиться судовий наказ № 147/1138/17 від 30.11.2017, виданий Тростянецьким районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 16.11.2017 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 23.01.2018.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Зважаючи на правила ст.ст. 268, 277-2 КУпАП у зв`язку з тим, що в справі є достатні дані про обізнаність особи зі своїми правами, про місце розгляду справи в суді, суд розглянув дану справу у відсутності ОСОБА_1 вважаючи, що за наведених обставин його право на захист порушено не буде.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного.

Так, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП настає за несплату аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Адміністративна відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» та доповнена статтею 183-1 глави КУпАП, Закон України № 2234-VІІІ від 07.12.2017 року, який набрав чинності 06.02.2018.

Аналізуючи зміст ст. 183-1 КУпАП, суд приходить висновку, що об`єктивна сторона даного правопорушення характеризується бездіяльністю особи, яка повинна сплачувати періодичні платежі кожного місяця у визначеному розмірі і датою вчинення цього правопорушення є відповідний період, в який особа не сплачувала аліменти.

Відповідно до зазначеного вище протоколу про адміністративне правопорушення №11 від 03.06.2020 та матеріалів справи, діяння, за яке ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, мало місце в період з 23.01.2018 по 03.06.2020, що підтверджується розрахунком заборгованості по сплаті аліментів.

Проте до 06 лютого 2018 року вказані діяння не передбачали адміністративної відповідальності, а тому період часу несплати аліментів ОСОБА_1 до набрання чинності норм статті 183-1 КУпАП, тобто, до 06 лютого 2018 року, не може бути прийнято до уваги при розрахунку заборгованості по аліментах.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

За загальним положенням, встановленим цією статтею, закони та інші нормативно-правові акти, не мають зворотної сили в часі, тобто не поширюються на поведінку, що мала місце в той період, коли відповідний акт ще не був прийнятий або ще не набрав чинності.

Не має зворотної сили як закон, що вперше встановлює юридичну відповідальність за певну поведінку, так і акт, який обтяжує відповідальність за вчинення будь-якого діяння порівняно з діючим законом.

Виняток з цього правила становлять закони або інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність і саме тому мають зворотну силу.

Наведене узгоджується з висновками Конституційного Суду України так в рішенні № 1-рп/99 від 09.02.1999 року у страві про зворотну дію в часі законів та інших нормативно- правових актів. Конституційний суд зазначив, що дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

В рішенні Конституційного Суду України від 19.04.2000 року № 6-рп/2000 у справі про зворотну дію кримінального закону в часі зазначено, що суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за умови, якщо вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи.

Також в рішенні від 02.07.2002 року № 13-рп/2002 Конституційний Суд України вказав, що суть положення статті 58 Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності, і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності.

Відповідно до ст. 151-2 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Заборона зворотної дії в часі, в інтерпретації ЄСПЛ, положень, що погіршують становище особи, яка підлягає (чи може підлягати) кримінальній відповідальності. Це стосується як визначення діянь, які є кримінально караними, так і покарання (рішення у справі M v. Germany від 17.12.2009).

Європейський суд з прав людини у справах «Енгель та інші проти Нідерландів» («Engel and Others v. the. Netherlands», 08.06.1976 року, №№ 5100/71, 5101/71, 5102/71, 5354/72, 5370/72), «Озтюрк проти Німеччини» («Ozturk v. Germany», 21.02.1984 року, № 8544/79), «Лутц проти Німеччини» («Lutz v. Germany», 25.08.1987 року, № 9912/82), тлумачить поняття «кримінальний» автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо.

У рішенні по справі Vyerentsov v. Ukraine від 11.04.2013 кримінальними правопорушеннями були визнані діяння, відповідальність за які передбачені ст. ст. 185 та 185-1 КУпАП, та відповідно застосований за їх вчинення адміністративний арешт покаранням.

У рішенні в справі Veeber v. Estonia від 21.01.2003 ЄСПЛ констатувала порушення гарантій, передбачених ст. 7 Конвенції, у вигляді ретроспективного застосування кримінального закону, який погіршував становище особи.

Враховуючи викладене вище, оскільки ч. 1 ст. 183-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів та передбачає суспільно корисні роботи, як вид адміністративного стягнення (п. 6-1, ч. 1 ст. 24, ст. 31-1 КУпАП) то дана норма не має зворотної дії в часі.

Таким чином, у справі може враховуватись період заборгованості ОСОБА_1 по аліментним зобов`язанням, яка утворилась з 06 лютого 2018 року по 03 червня 2020 року.

Вина у вчиненні вказаного правопорушення за період з 06 лютого 2018 року по 03 червня 2020 року підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення № 11 від 03.06.2020, копією судового наказу Тростянецького районного суду Вінницької області від 30.11.2017; постановою про відкриття виконавчого провадження від 23.01.2018; розрахунком заборгованості по сплаті аліментів; інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; довідкою про реєстрацію транспортного засобу; відповіддю з Пенсійного фонду України; запитом державного виконавця від 28.01.2020; відповіддю на запит Держгеокадастру.

За таких обставин суд вважає доведеним те, що ОСОБА_1 скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 183-1 КУпАП.

При накладенні на ОСОБА_1 стягнення суд згідно з вимогами ст. 33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , судом не встановлено.

Враховуючи викладене вище, а також беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, матеріальний стан ОСОБА_1 , суд вважає можливим призначити йому покарання передбачене санкцією ч. 1 ст. 183-1 КУпАП у вигляді виконання суспільно корисних робіт строком сто двадцять годин, що буде достатнім для його виховання в дусі додержання законів України та поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню ним нових правопорушень.

В порядку, визначеному ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», вважаю за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420 грн 40 коп.

На підставі викладеного і, керуючись ст.ст. 23, 27, 33-36, 122-4, 221, 279, 280, 283-285 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього стягнення у виді виконання суспільно корисних робіт строком сто двадцять годин.

Стягнути з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд Вінницької області.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Суддя