Справа № 237/1906/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10.08.20 року місто Курахове

Суддя Мар`їнського районного суду Донецької області Сенаторов В.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, матеріали якої надійшли з Мар`їнського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

21.05.2020 року в провадження Мар`їнського районного суду Донецької області надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 071033 від 20.05.2020 року, 20.05.2020 року о 15 год. 40 хв. в м. Курахове по вул. Центральна, буд. 42, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ DAEWOO LANOS, номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, координації руху, зіниці очей не реагують на світло). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Дії ОСОБА_1 особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, були кваліфіковані як порушення п. 2.5 ПДРУкраїни та за ч. 1 ст.130 КУпАП, в редакції до 01.07.2020 року, тобто керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 071033, складеного 20.05.2020 року, приходжу до наступних висновків.

01 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», підпунктом 4 пункту 1 якого ст. 130 КУпАП викладено в іншій редакції, з якої вилучено караність особи, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Однак, 03.07.2020 року набрав чинності ЗаконУкраїни від 17.06.2020 року № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощування досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», на підставі якого пунктом 117 у розділі І Закону України від 22 листопада 2018 року №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» у пункті 1 виключено підпункти 2-4, 7.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 8 КУпАП закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Таким чином, судом встановлено, що інкриміновані ОСОБА_1 дії щодо керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння з 01.07.2020 року були віднесені Законом України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» до об`єктивної сторони кримінального проступку, встановленого ст. 286-1 КК України.

В той же час, ті самі дії з 01.07.2020 року перестали утворювати з об`єктивної сторони склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в редакції від 01.07.2020 року, тобто, в розумінні ст. 8 КУпАП мало місце скасування відповідальності за адміністративне правопорушення у вигляді керування транспортним засобом особою в стані наркотичного сп`яніння.

Також ч. 2 ст. 5 КК України встановлено, що Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, таким чином притягнення осіб за ст. 286-1 КК України за дії, вчинені до 01.07.2020 року неможливо.

Такий самий правовий постулат закріплено у ст. 58 Конституції України, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Таким чином, Законом України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» було поліпшено юридичне положення Петрова С.С., адже згідно ч. 3 ст. 8 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Однак, вже 03.07.2020 року пунктом 117 Закону України від17.06.2020року № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощування досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» вказані зміни були скасовані.

Суд звертає увагу, що обрана законодавцем формула «скасування норми права, якою була скасована адміністративна відповідальність» фактично призвела до повторного встановлення адміністративної відповідальності за керування особою транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння з 03.07.2020 року, оскільки з 01.07.2020 року така відповідальність була скасована.

При розгляді даної справи суд приймає до уваги, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративніправопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова протиУкраїни» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Суд також враховує приписи Рішення Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ) у справі „Реквеньї проти Угорщини" від 20 травня 1999 року, згідно якого положення закону повинні бути передбачуваними та надавати достатньо гарантій проти свавільного застосування.

В тойже час, Верховною Радою України під час прийняття Законів України №2617-VIII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року та № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощування досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 17.06.2020 року не вирішено на законодавчому рівні питання подальшого провадження у фактично розпочатих справах про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП в редакції до 01.07.2020 року за дії, вчинені до 01.07.2020 року, що, на думку суду, не відповідає критеріям якості законодавства в межах принципу верховенства права.

Аналогічних висновків ЄСПЛ прийшов у справі «Щокін проти України» від 14.10.2020 року, в п. 52 якого зазначено суд визнає, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V).

Таким чином, застосування правозастосовної практики кримінального права з урахуванням прецедентної практики ЄСПЛ можливо в межах справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності з метою усунення законодавчих прогалин та дотримання встановлених Конвенцією прав людини, в тому числі, з метою тлумачення законодавства, що не відповідає критерію якості.

Суд враховує, що ст. 5 КК України містить по своїй суті тотожні ст. 8 КУпАП приписи щодо дії в часі Законів, що встановлюють та скасовують адміністративну/кримінальну караність діянь. В той же час, ст. 5 КК України має більш ретельне регулювання даного питання.

Зокрема, ч. 4 ст. 5 КК України встановлено, що Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Поряд з цим, ч. 5 ст. 5 КК України встановлено, що якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Суд враховує практику Великої Палати Верховного Суду в частині тлумачення ст. 5 КК України, зокрема, п. 46 Постанови від 26 червня 2018 року в справі № 663/537/17: «Із системного тлумачення норми ч. 4 ст. 5 КК України випливає, що «проміжний» закон про кримінальну відповідальність, який встановлює найбільш сприятливі умови для особи порівняно з «наступним» («наступними») законом (законами), який погіршує кримінально-правове становище особи, має так звану переживаючу (ультраактивну) дію.»

Згідно п. 37 даної Постанови Великої Палати Верховного Суду переживаюча дія полягає в тому, що правова норма продовжує свою дію після втрати чинності внаслідок скасування всього нормативно-правового акта чи зміни відповідної його частини.

На підставі вищевикладеного, суд робить обґрунтований висновок, що Законом України від 22 листопада 2018 року №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав законної сили 01.07.2020 року адміністративна відповідальність за відмову водія від огляду на стан сп`яніння до 01.07.2020 року була скасована. Поряд з цим, притягнення за вказані дії, вчинені до 01.07.2020 року, до кримінальної відповідальності за ст. 286-1 КК України неможливо в силу приписів ст. 58 Конституції України та ст. 5 КК України, тобто положення конкретної особи, що притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП в редакції до 01.07.2020 року, було поліпшено.

Відтак, з урахуванням вище викладених правових позицій ЄСПЛ та Великої Палати Верховного Суду, суд вважає, що норми Закону України від 22 листопада 2018 року №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» в частині скасування адміністративної відповідальності за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП в редакції до 01.07.2020 року, мають зворотню дію в часі та ультра активну (переживаючи) дію.

В той час, положення Закону України від 17.06.2020року № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощування досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», що набули законної сили 03.07.2020 року, в частині скасування підпункту 4 пункту 1 Закону України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», в призмі оцінки правових наслідків для конкретних осіб, що притягаються до адміністративної відповідальності за вчинення дій, вчинених до 01.07.2020 року, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП в редакції до 01.07.2020 року, має ефект погіршення становища, оскільки з 03.07.2020 року фактично повторно встановлена адміністративна караність таких діянь, відтак вказані норми не мають зворотної дії в часі, як в силу ст. 8 КУпАП, так і в силу ст. 5 КК України, відтак не можуть бути застосовані до дій, що вчинені до 03.07.2020 року, в межах проваджень про притягнення осіб до адміністративної відповідальності, розпочатих до 01.07.2020 року.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 було вчинено 20.05.2020 року, відтак провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю на підставі пункт 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто, скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність в силу підпункту 4 пункту 1 Закону України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» в редакції від 01.07.2020 року.

Керуючись ст.ст. 8, 247 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із скасуванням акту, який встановлює адміністративну відповідальність.

Вилучене посвідчення водія повернути ОСОБА_1 .

Постанова в порядку провадження по справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання скарги до Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області.

Суддя В.А. Сенаторов