Справа № 565/665/20
Провадження № 3/565/594/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2020 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області в особі: судді Горегляд О.І.,

з участю:

- секретаря судового засідання - Алексейчик А.О.,

- особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, законного представника малолітньої потерпілої - ОСОБА_1 ,

- захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвоката Полюхович О.І.,

- малолітньої потерпілої - ОСОБА_2 ,

- законного представника малолітньої потерпілої - ОСОБА_3 ,

- педагога - Пінчук Л.С.,

- психолога - Босовської В.О.,

розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Любахи Володимирецького району Рівненської області, громадянки України, суб`єкта підприємницької діяльності, розлученої, на утриманні якої перебуває двоє дітей, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за ч.1 ст.173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

У протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 №489436, складеному дільничним офіцером поліції Вараського відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області лейтенантом поліції Чаплінським М.О. 22 травня 2020 року зазначено, що 18 травня 2020 року о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 вчиняла психологічне домашнє насильство відносно своєї доньки ОСОБА_2 , а саме в ході конфлікту кричала на неї, внаслідок чого остання почала плакати і чим могла бути завдана шкода психічному здоров`ю малолітньої потерпілої.

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані поліцейським як домашнє насильство адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 не визнала себе винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та пояснила, що 18 травня 2020 року о 10 годині 42 хвилини до неї зателефонувала її малолітня дочка ОСОБА_4 та повідомила про те, що збирається до бабусі (матері ОСОБА_1 ) і попросила, щоб вона теж прийшла та провела із нею час. Згідно з доводами ОСОБА_1 після того, як вона завершила всі справи на роботі, то приблизно о 15 годині 00 хвилин 15 годині 30 хвилин прийшла до місця проживання своєї матері, щоб зустрітися із малолітньою дочкою. ОСОБА_1 зазначила, що все було добре, ОСОБА_2 гралася зі своїм двоюрідним братом ОСОБА_5 , вони всі разом обідали і спілкувались. В ході розмови ОСОБА_4 пожалілася, що на вихідних на дачі впала зі сходів і отримала синця, також повідомила, що на дачі була із батьком ОСОБА_3 , старшою сестрою ОСОБА_6 і новою батьковою жінкою та її двома дітьми. Проте ця тема була для них неприємною, тому її було закрито. Увечері ОСОБА_1 запропонувала малолітній дочці заночувати у неї, так як малолітня дитина після розлучення батьків проживає із батьком, на що ОСОБА_4 відповіла, що вона не може піти до мами, бо на завтра має багато уроків. Малолітня дитина, поспілкувавшись із батьком по телефону о 19 годині 30 хвилин, відмовила їй і на пропозицію провести до місця проживання, зазначивши, що її забере тато. Як пояснила ОСОБА_1 , це її образило і вона підвищеним тоном запитала у малолітньої дочки, що вона ( ОСОБА_1 ) їм поганого зробила. Це був крик її душі як матері. За неї ( ОСОБА_1 ) заступилась її мати ОСОБА_7 . Після цього ОСОБА_2 вибігла з квартири, а за нею відразу ж вибігла вона ( ОСОБА_1 ) На вулиці вони сіли на лавку, розмовляли. ОСОБА_4 пояснила, що вона хотіла ще залишитися і погратися з ОСОБА_5 , але її думку ніхто не запитав. На цьому інцидент було вичерпано і вона ( ОСОБА_1 ) провела свою малолітню дочку ОСОБА_2 за місцем її проживання та пізніше увечері розмовляла з нею по телефону. ОСОБА_2 не плакала, а була засмучена. Згідно з доводами ОСОБА_1 вона ніяким чином не хотіла зашкодити своїй малолітній доньці ОСОБА_2 та її здоров`ю, жодних дій, спрямованих на вчинення будь-якого насильства, в тому числі психологічного, відносно своєї малолітньої дочки не скоювала, умисно не створювала такої ситуації і не бажала її. 18 травня 2020 року між ними сталося непорозуміння. Після цього їх стосунки залишилися доброзичливими, вона бачиться із ОСОБА_4 , спілкується з нею. ОСОБА_1 пояснила, що вона нічого поганого своїм дітям не бажає, на них не ображається, бо вони не винні. На переконання ОСОБА_1 , складні стосунки у неї із дітьми склались внаслідок того, що після розлучення дітей без її згоди забрав із собою їх батько ОСОБА_3 , змінивши їх місце проживання, який обмежує її у спілкуванні з дітьми, побаченні з ними та перешкоджає їй у вільному доступі до дітей. Вказана обставина, на думку ОСОБА_1 , негативно впливає на емоційний стан дітей, таким чином ОСОБА_3 має на них одноособовий вплив. ОСОБА_1 просила суд врахувати, що колишній чоловік ОСОБА_3 ініціював спори щодо визначення місця проживання дітей і звільнення від сплати аліментів, які на теперішній час перебувають у судовому розгляді, тому він заінтересований в результаті даної справи. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення складено безпідставно, звинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, є брехливим і неправдивим, так як жодного насильства стосовно своєї малолітньої дитини ОСОБА_2 не вчиняла, брудною чи нецензурною лайкою на неї не висловлювалася.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвокат Полюхович О.І. в судовому засіданні вказала на необ`єктивність і необгрунтованість звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Згідно з доводами адвоката Полюхович О.І. обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не доведені жодними доказами. Зазначила, що протокол був складений лише на підставі заяви ОСОБА_3 , який не був очевидцем і безпосереднім свідком розмови, що відбувалася 18 травня 2020 року між ОСОБА_1 та її малолітньою дочкою ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 . Захисник Кремінської Н.В. просила суд врахувати встановлені в справі обставини. Зокрема, що згідно з показаннями свідка ОСОБА_8 малолітня дитина ОСОБА_4 повідомила, що батьки її не розуміють, а вона хоче бути з обома батьками. Відсутність будь-якого тиску з боку матері ОСОБА_1 відносно її дитини ОСОБА_2 підтвердили свідки події: ОСОБА_7 і ОСОБА_9 . З приводу ситуації, що мала місце 18 травня 2020 року, особисто малолітня дитина ОСОБА_2 10 липня 2020 року у присутності педагога і психолога на початку своїх показань чітко виразилась, що тоді сталося непорозуміння: мама не зрозуміла її, а вона маму, після чого вона вибігла з квартири, вони разом посиділи на лавочці, поспілкувались і мама провела її додому. Під час надання показань ОСОБА_2 почала хвилюватись, розплакалась. Присутні педагог і психолог підтвердили відсутність на неї тиску з боку суду чи присутніх учасників процесу, зазначили про недопущення будь-яких порушень її прав. За висновком психолога малолітня дитина ОСОБА_2 емоційно нестійка і перебуває у стані тривалого стресу, напруги і тривоги, що зумовлено стосунками між її батьками, а також одностороннім впливом з боку батька і відстороненням від матері, її участь в справі є некорисною, а присутність недоречною, просила батьків не вплутувати дитину в їх справи. Згідно з доводами захисника Кремінської Н.В. малолітня дитина ОСОБА_2 перебуває під одностороннім вихованням лише свого батька ОСОБА_3 , видно, що вона перебуває в стані емоційного напруження, страху і тривоги. Просить критично оцінити показання ОСОБА_3 , оскільки вони викликані його неприязними стосунками до ОСОБА_1 , що в свою чергу негативно впливає на обох дітей. На переконання адвоката Полюхович О.І., ОСОБА_1 не чинила жодного тиску на свою малолітню дитину ОСОБА_4 , у її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, і підстав для притягнення її до адміністративної відповідальності немає. За таких обставин, адвокат Полюхович О.І. підтримала клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у даній справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Із наданих суду показань свідка ОСОБА_8 встановлено, що ним було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП на підставі заяви ОСОБА_3 , в якій останній зазначив про те, що ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вживала нецензурну лексику. Свідок ОСОБА_8 вказав, що він не є спеціалістом з ювенальної превенції, але в усній формі малолітня дитина ОСОБА_2 йому повідомила, що її мама не була в стані алкогольного сп`яніння і нецензурною лексикою її не ображала, а плакала вона через те, що її не розуміють, що вона хоче бути з обома батьками. Згідно з показаннями свідка ОСОБА_8 протокол про адміністративне правопорушення був складений ним зі слів ОСОБА_3 , який не був очевидцем події між ОСОБА_1 і малолітньою дочкою ОСОБА_2 .

У наданих суду показаннях свідок ОСОБА_7 зазначила, що вона є матір`ю ОСОБА_1 та бабою малолітньої ОСОБА_2 і неповнолітньої ОСОБА_6 . Свідок ОСОБА_7 вказала, що діти живуть разом із батьком ОСОБА_3 та перебувають під великим тиском з його боку. Згідно з показаннями ОСОБА_7 18 травня 2020 року її онука ОСОБА_4 була в неї у гостях, обнімала, цілувала свою маму, а коли увечері ОСОБА_1 декілька разів запропонувала ОСОБА_2 провести її додому, то ОСОБА_4 відповіла відмовою. ОСОБА_1 стояла у дверях, була в розпачі і запитала, що вона такого поганого зробила, що ОСОБА_4 не хоче спілкуватися з нею. При цьому вона брутальною лайкою дитину не ображала і психологічного насильства на дитину не чинила. Свідок ОСОБА_7 пояснила, що їй було прикро за таку поведінку малолітньої онуки по відношенню до своєї матері і вона зробила малолітній ОСОБА_4 зауваження, після чого остання почала плакати і вибігла на вулицю. Згідно з показаннями свідка ОСОБА_7 . ОСОБА_1 відразу вибігла за своєю дочкою на вулицю, вони вдвох сиділи на лавці, розмовляли і в подальшому ОСОБА_1 провела ОСОБА_2 до місця її проживання. Свідок ОСОБА_7 зазначила, що ця розмова була на підвищеному тоні, не шепотом, але без крику. Свідок ОСОБА_7 зауважила, що малолітній дитині ОСОБА_2 треба і тато, і мама.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_9 18 травня 2020 року за місцем її проживання у квартирі АДРЕСА_2 між її сестрою ОСОБА_1 та племінницею ОСОБА_4 відбулася звичайна сімейна розмова. Так, свідок ОСОБА_9 вказала, що ОСОБА_4 бавилась із її сином ОСОБА_5 , вони придумали якусь гру. Потім вона із ОСОБА_5 пішли в іншу кімнату вчити англійську мову, звідти вона почула крики підвищений тон розмови. Повернувшись, побачила ОСОБА_4 , яка взувалася і почала плакати та на її запитання пояснила, що не хоче йти додому, бо хоче ще залишитися, а мама вважає, що вона ( ОСОБА_4 ) не хоче, щоб вона ( ОСОБА_1 ) її провела додому. ОСОБА_4 вибігла з квартири, а ОСОБА_1 побігла за нею. Згідно з показаннями свідка ОСОБА_9 причиною сліз ОСОБА_4 було те, що вона не була почута, адже хотіла залишитись ще і погратися із ОСОБА_5 . При цьому свідок ОСОБА_9 вказала, що ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння не перебувала, нецензурною лайкою свою малолітню дочку ОСОБА_2 не ображала, жодного насильства чи тиску на неї не чинила, лише запитала: хіба вона погана мама. Згідно з показаннями свідка ОСОБА_9 того ж вечора ОСОБА_5 також плакав, бо ОСОБА_4 пішла додому і йому не дали погратись. Увечері вона спілкувалася із ОСОБА_4 по телефону і вже наступного дня остання знову прийшла до них в гості. Свідок ОСОБА_9 зазначила, що ОСОБА_1 не вчиняла домашнього насильства відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , між ними нормальні, доброзичливі стосунки.

Із показань законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_3 , наданих суду, слідує, що він із ОСОБА_1 у шлюбі не перебувають, проживають окремо, їх діти: ОСОБА_6 і ОСОБА_2 проживають разом з ним. Насильно дітей з квартири за попереднім місцем їх проживання не забирав, проте згоди у їх матері ОСОБА_1 на зміну їх місця проживання не запитував. Проти спілкування ОСОБА_1 із дітьми не заперечує, має велике прохання, щоб вона не тероризувала їх. ОСОБА_3 зазначив, що протягом 2-х місяців підтримує стосунки із іншою жінкою, в якої є свої діти, і вони разом проводять час. ІНФОРМАЦІЯ_2 його малолітня дочка ОСОБА_4 пішла в гості до своєї баби, щоб погратися там із двоюрідним братом ОСОБА_5 . Увечері того ж дня йому зателефонувала ОСОБА_4 , вона плакала і не могла нічого зрозуміло сказати, повідомила, що мама і баба мали до неї претензії, що вона вважає маму ні за кого. У цей час він був на дачі і не міг приїхати та забрати малолітню дочку ОСОБА_2 . О 20 годині 25 хвилин він приїхав додому, ОСОБА_4 ще після цього плакала півгодини, він її заспокоював. У подальшому зазначив, що приїхав додому о 19 годині 40 хвилин і ОСОБА_4 продовжувала ще плакати при ньому 1,5 години, а він її заспокоював. Згідно з показаннями ОСОБА_3 для нього ця подія стала останньою краплею і він вирішив написати заяву в поліцію на дії його колишньої дружини ОСОБА_1 відносно малолітньої дочки ОСОБА_2 , а на її бабу ОСОБА_7 заяви не подавав. При цьому законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_3 вказав, що очевидцем події 18 травня 2020 року о 19 годині 30 хвилин у квартирі АДРЕСА_2 він не був, а підставою написання заяви стало те, що повідомила йому ОСОБА_4 . ОСОБА_3 зазначив, що в поданій у поліцію заяві він можливо неправильно виразився, вказавши про брудну лайку. Зі слів ОСОБА_4 йому відомо, що мама і баба кричали на неї і сварили її за те, чому вона не може піти із мамою, а чекає тата, коли він її забере. ОСОБА_3 підтвердив, що увечері 18 травня 2020 року ОСОБА_4 завела до місця її проживання її мати ОСОБА_1 , проти цього він не заперечував. На думку ОСОБА_3 , ОСОБА_1 вчинила психологічне насильство відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , так як вона кричала, розмова відбувалась на підвищеному тоні, чинила психологічний тиск, піддавала дитину поведінки, якої вона не хотіла робити, навіювала свою думку, щоб дитина пішла із матір`ю, а не залишилась чекати батька, психологічне насильство полягає у нерозумінні дитини та нехтуванні її думкою. ОСОБА_3 вважає, що в цьому випадку ОСОБА_1 вчинила відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 неусвідомлене психологічне насильство, яке є тривалим у часі та має систематичний характер, а не пов`язане лише одним днем. При цьому законний представник малолітньої потерпілої зазначив, що після вищевказаної події ОСОБА_4 спілкується і бачиться зі своєю матір`ю ОСОБА_1 і він не чинить у цьому їй перешкод.

Малолітня потерпіла ОСОБА_2 у наданих суду показаннях в довільній формі у присутності педагога її класного керівника ОСОБА_10 та психолога ОСОБА_11 зазначила, що ОСОБА_1 це її мама, з нею вона не проживає, але спілкується нерідко, а ОСОБА_3 це її тато, з ним вона проживає з 20 грудня 2019 року до теперішнього часу. 18 травня 2020 року о 19 годині 30 хвилин у квартирі АДРЕСА_2 , на її думку, сталось якесь непорозуміння. У цей день вона була за вказаною адресою у бабусі, гралась із двоюрідним братом ОСОБА_5 . Потім увечері ОСОБА_5 пішов із хресною вчити англійську в іншу кімнату, а її мама вже йшла додому та запропонувала провести її ( ОСОБА_2 ) додому, на що вона ( ОСОБА_2 ) відповіла, що хоче погратись із братом ОСОБА_5 , а пізніше увечері її забере тато. Згідно з показаннями малолітньої потерпілої ОСОБА_2 її не так зрозуміли бабуся і мама, вони вирішили, що вона ( ОСОБА_2 ) просто не хоче йти з мамою, і почали кричати. Мама почала плакати через те, що вона ( ОСОБА_2 ) не хоче йти з нею і сказала, що вона не чужа людина і має право завезти додому свою дитину. Бабуся також сказала, що мама не чужа людина, що тато примусом забрав дітей і перешкоджає у спілкуванні з матір`ю. Після цього вона взулась і вибігла на вулицю. Їй зателефонувала мама і сказала зачекати. Вона ( ОСОБА_2 ) зачекала маму на вулиці і вони вдвох сиділи на лавці та все обговорили, після чого ОСОБА_1 завела її додому. Вона не могла прийти в себе і вдома ще плакала. Їй подзвонила хресна і повідомила, що ОСОБА_5 також плаче, тому що не встиг із нею погратись. У подальшому малолітня потерпіла ОСОБА_2 розплакалась у суді, пояснила, що вона просто хвилюється з невідомої причини і їй страшно, бо це місце для неї невідоме і що таке з нею буває часто. Після повторного роз`яснення судом права, передбаченого ст.63 Конституції України, малолітня дитина ОСОБА_2 у присутності своїх батьків: ОСОБА_2 і ОСОБА_12 відмовилась від надання показань у даній справі.

Педагог ОСОБА_10 зазначила суду про відсутність в неї зауважень до допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_2 , оскільки жодного тиску чи залякувань на неї не чинилось, дитина добровільно погодилась надати показання, хоча мала право відмовитись, почала хвилюватись під час власної розповіді, тому що мова йде про близьких їй людей (тата і маму).

Відповідно до висновку психолога ОСОБА_11 під час допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_2 порушень її прав не допущено, жодного тиску на неї не було вчинено. При вирішенні даної справи психолог ОСОБА_11 просила суд врахувати, що ще у березні 2020 року вона проводила первинне обстеження малолітньої дитини ОСОБА_2 та діагностувала її ситуативний психоемоційний стан при вивченні внутрішньо-сімейних стосунків, за результатами якого було зпрогнозовано причину її психоемоційного стану та нинішню її поведінку. Це відображено документально і доведено до відома обом батькам дитині. Найбільше занепокоєння під час обстеження викликав психоемоційний стан дитини. У даний час вона перебуває на стадії піку стресової ситуації з причин розлучення батьків і втрати сім`ї. У період, безпосередньо наступний за розлученням батьків, у ОСОБА_4 можуть відзначатися реакції переживання у формі плаксивості, дратівливості, порушень сну. Дослідження методик показали, що негативний вплив стресу є глибоким на дитину, вона відчуває сильну тривогу і напруження, але на жаль не показує свої емоції та переживання. Це було зпрогнозовано ще в березні 2020 року: істеричний фон, плаксивість, дратівливість, високий рівень порушення тривожності. При дослідженні емоційно-особистісної сфери були виявлені такі особливості: високий рівень особистісної тривожності, а також занижена здатність до вербалізації емоційних станів. Завищений рівень тривожності в той момент перевищував її здатність емоційно висловлювати її думки. Зараз емоційність у неї зашкалює і має високий рівень, тривожність залишилась на тому ж рівні, тому у неї ідуть прогнозовані стресові ситуації, перебування її в стресовій ситуації провокує ось такий стан, який супроводжується тривожністю, занепокоєнням, переживанням, страхом. Ще в березні 2020 року було проведено тестове обстеження по малюнках і описано дитину: емоційно нестійка, високий рівень тривожності, подавлена, перебуває у стресовому стані, на що вказує втома, плаксивість, емоційна нестабільність. Досконалість зроблених ще тоді висновків видно зараз. Із батьками дитини була проведена розмова з приводу стресових ситуацій і обом батькам було пояснено, що дитина отримала психотравму, але вони не відреагували, тому дитина є висновком діяльності тата і мами. Вона вже отримала психотравму, що має посттравматичний прояв. Психолог зазначила, що спостереження за малолітньою потерпілою ОСОБА_2 під час надання нею показань суду дають підстави для висновку, що вона невпевнена у своїх діях, має небажання перебувати у цьому місці, переживає, їй не хватає підтримки, проковтує проблему, має страх відповісти та заборону відповідей, навіть, собі на запитання, вона замкнулась у собі, ситуація, яка досліджується, для неї звична, але набридла. Прояви істерії і нервозності на фоні стресової ситуації, трепетний голос, сльози, високий емоційний фон говорить про пік стресової ситуації, що супроводжується психоемоційною нестабільністю. Плаксивість, емоційна нестабільність та емоційна нестійкість свідчать, що вона стомлена від цієї ситуації, що було ще зпрогнозовано у березні 2020 року. На думку психолога, продовження допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_2 є некорисним для неї і недоречним, враховуючи нестабільність її підліткового організму, тому за кожним наступним разом буде та сама реакція. Вона не повинна була приймати участь у спорах дорослих, бо вона за віком ще емоційно нестабільна, її організм не має такої стресостійкості. На переконання психолога, побачена нею реакція дає підстави для тверджень про існування впливу на малолітню дитину ОСОБА_2 з боку її батька ОСОБА_3 за рахунок одностороннього спілкування в інтересах його особистості і неповноцінного спілкування дитини з матір`ю ОСОБА_1 .. ОСОБА_4 відносилась до обох батьків однаково, хоча й вважала повернення сім`ї неможливим, але думала, що така ситуація гра, проте ця ситуація зайшла дуже далеко і її травмувала. Стан її дуже важкий. Її нервова система підірвана. Вихід із стресу довготривалий із можливими наслідками, з нею потрібно дуже багато працювати, але вже не із психологом, а із психотерапевтом.

Суд дослідив пояснення ОСОБА_1 , доводи її захисника адвоката Полюхович О.І., показання малолітньої потерпілої ОСОБА_2 , її законного представника ОСОБА_3 , показання свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , висновки педагога ОСОБА_10 і психолога ОСОБА_11 , а також письмові докази, наявні в матеріалах справи, надав їм правову оцінку та прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Адміністративним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.173-2 КУпАП, є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

За визначенням, вжитим у Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (п.п.14 п.1 ст.1) психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

У даному випадку в діях ОСОБА_1 відсутня як об`єктивна, так і суб`єктивна сторони вказаного складу адміністративного правопорушення. ОСОБА_1 не погрожувала своїй малолітній дитині ОСОБА_2 , не ображала, не принижувала, не залякувала і не переслідувала її та не вчинила інших будь-яких діянь (дій або бездіяльності) психологічного характеру відносно малолітньої дочки ОСОБА_2 , які б вказували на насильство над дитиною, в тому числі, спрямованих на обмеження волевиявлення малолітньої дитини. Вчинення домашнього насильства можливе лише при наявності умислу. Відсутність такого умислу в особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Вчинити домашнє насильство неумисно, несвідомо, тобто з необережності, про що зазначав ОСОБА_3 (законний представник малолітньої дитини ОСОБА_2 ), неможливо.

Згідно з ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

У ОСОБА_1 відсутній умисел, спрямований на вчинення відносно її малолітньої дитини ОСОБА_2 будь-яких протиправних діянь психологічного характеру, які могли б завдати шкоди фізичному або психічному здоров`ю малолітньої дитини ОСОБА_2 . Доказів, які б свідчили про наявність у ОСОБА_1 такого наміру, матеріали справи не містять і таких доказів суду не надано.

18 травня 2020 року о 19 годині 30 хвилин у квартирі АДРЕСА_2 між ОСОБА_1 і її малолітньою дочкою ОСОБА_2 відбулася сімейна розмова. Підвищений тон розмови з огляду на конкретні обставини (окреме тривале проживання малолітньої дитини від матері поза її волею і без її згоди, періодичні їх побачення та спілкування) з врахуванням змісту фактично висловлених ОСОБА_1 пропозицій і поставлених нею запитань своїй малолітній дитині ОСОБА_2 , а не вимог чи вказівок, та короткий час такої розмови не свідчить про прояв агресії чи вчинення ОСОБА_1 будь-якого виду насильства відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , в тому числі психологічного характеру, а вказує на підвищений емоційний стан матері та дитини, що викликаний життєвою ситуацією (малолітні діти до досягнення 14 років змінили місце свого проживання всупереч волі та без згоди матері за підтримки їх батька до вирішення судом спору щодо визначення місця проживання малолітніх дітей та до ухвалення рішення суду і набрання ним законної сили) та підтверджується їх однаковою реакцією на цю розмову, що відбулась між ними 18 травня 2020 року о 19 годині 30 хвилин у квартирі АДРЕСА_2 , обидві переживали і плакали.

Із результатів обстеження діагностування ситуативного психоемоційного стану при вивченні внутрішньо-сімейних стосунків ОСОБА_2 , проведеного психологом ОСОБА_11 03 березня 2020 року, слідує, що ще в березні 2020 року було діагностовано психологом психоемоційний стан малолітньої дитини ОСОБА_2 , зокрема, що вона перебуває на стадії піку стресової ситуації з причин розлучення батьків і втрати сім`ї. При позитивному ставленні до обох батьків дівчинка має ознаки психологічного виснаження як психоемоційно, так і фізіологічно. Такий стрес приводить до захворювань, заганяє у депресію, та не дає нормально функціонувати. Позитивне ставлення дитини до батьків зазвичай супроводжується емоційною напруженістю. З одного боку, вікова незрілість дитини та емоційна близькість із батьками, а з іншого охоплення цього батьківською ворожістю один до одного. У період, безпосередньо наступний за розлученням батьків, у ОСОБА_4 можуть відзначатися реакції переживання у формі плаксивості, дратівливості, порушень сну й апетиту.

Отже, плаксивість і дратівливість малолітньої потерпілої ОСОБА_2 є реакцією її переживань, зумовлених розлученням її батьків та втрати сім`ї. Така ж реакція малолітньої потерпілої ОСОБА_2 була проявлена нею в судовому засіданні при наданні нею в довільній добровільній формі показань про досліджувану подію.

Свідки: ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , які були очевидцями досліджуємої події 18 травня 2020 року о 19 годині 30 хвилин у квартирі АДРЕСА_2 , у наданих суду показаннях заперечили факт вчинення ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 домашнього насильства.

Не сприйняла цю розмову із ОСОБА_1 як домашнє насильство і сама малолітня потерпіла ОСОБА_2 . На початку своїх добровільних показань, наданих суду, малолітня потерпіла ОСОБА_2 у довільній формі зробила власне заключення, що на її думку, 18 травня 2020 року о 19 годині 30 хвилин у квартирі АДРЕСА_2 між нею і матір`ю ОСОБА_1 відбулося непорозуміння.

Судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення серії АПР 18 №489436 був складений ДОП Вараського ВП ГУНП в Рівненській області лейтенантом поліції Чаплінським М.О. 22 травня 2020 року на підставі заяви ОСОБА_3 від 19 травня 2020 року, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_8 , наданими суду. Проте ОСОБА_3 не був очевидцем і безпосереднім свідком розмови, що відбулася 18 травня 2020 року між ОСОБА_1 та її малолітньою дочкою ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 . Обставини, викладені в заяві ОСОБА_3 від 19 травня 2020 року, щодо вчинення ОСОБА_1 у нетверезому стані відносно дочки ОСОБА_4 психологічного насильства та ображання її брудною лайкою 18 травня 2020 року о 19 годині 30 хвилин у квартирі АДРЕСА_2 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи. Ці обставини спростовуються безпосередньо наданими суду показаннями свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та показаннями самої малолітньої потерпілої ОСОБА_2 . Законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_2 ОСОБА_3 з цього приводу давав суду непослідовні показання, навіть, спочатку особисто заперечував факт ображання ОСОБА_1 своєї малолітньої дитини ОСОБА_2 брутальною лайкою.

Таким чином, судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення серії АПР 18 №489436, складений ДОП Вараського ВП ГУНП в Рівненській області лейтенантом поліції Чаплінським М.О. 22 травня 2020 року, не ґрунтується на доказах справи.

Належні і допустимі докази, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно своєї малолітньої дочки ОСОБА_2 18 травня 2020 року о 19 годині 30 хвилин у квартирі АДРЕСА_2 , відсутні.

Рішення суду в справі про адміністративне правопорушення не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

З наведених підстав, провадження в даній справі, розпочате відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ч.ч.1, 2 ст.7, ст.10, ч.1 ст.173-2, ст.221, п.1 ст.247, ст.ст.280, 283, п.3 ч.1 і ч.2 ст.284, ст.ст.287, 289, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, розпочате відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, закрити в зв`язку з відсутністю в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова судді може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником, законним представником малолітньої потерпілої протягом десяти днів з дня її винесення до Рівненського апеляційного суду через Кузнецовський міський суд Рівненської області.

Суддя: О.І.Горегляд