ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/581/20 Головуючий в 1-й інстанції Колодіна Л.В.
Єдиний унікальний №937/2932/20 Доповідач в 2-й інстанції Фомін В.А.
Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 липня 2020 року стосовно нього,

в с т а н о в и в:

постановою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 липня 2020 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 гривень.

Як зазначено в постанові, 22.04.2020 о 22 годині 05 хвилин ОСОБА_1 , знаходячись в місті Мелітополі на проспекті 50-річчя Перемоги, 39, керував автомобілем Daewoo Lanos номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (млява мова, нестійка хода, запах з порожнини рота). Згідно медичного висновку № 589 водій відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, чим порушив п.2.9 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння він не відмовлявся, у протоколі висловив незгоду з підозрою поліцейського.

Протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки звинувачення є незрозумілим, не зазначено який саме огляд має він пройти на вимогу поліцейського. Невірне і нечітке формулювання суті правопорушення позбавляє його права на захист, адже обвинувачення йому незрозуміле.

Вказує, що поліцейським було порушено процедуру огляду на стан сп`яніння, що свідчить про недійсність такого огляду і відсутність підстав для притягнення водія до адміністративної відповідальності. В протоколі не зазначено, що йому пропонували пройти огляд з використанням спеціальних технічних засобів, а також про його відмову.

В матеріалах справи відсутнє направлення, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння. Таким чином водій був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти відповідний огляд. Також матеріали справи не містять доказів відсторонення його від керування та передачі керування іншій уповноваженій особі, що викликають сумнів у законності дій поліцейського при оформленні матеріалів.

Крім того зазначає, що показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не узгоджуються з протоколом, що ставить під сумнів достовірність наданих до суду матеріалів, показання складені не власноруч, а на бланках одним почерком. При наявності суперечливих показань свідків суд не викликав і не допитав цих осіб в судовому засіданні, у зв`язку з чим такі письмові пояснення не можна вважати доказами.

Враховуючи викладене, просить скасувати постанову районного суду, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 провину не визнав та пояснив, що його дійсно 22 квітня цього року зупинили працівники поліції та запропонували їхати в наркологію. В наркології лікарі запропонували дихати в трубку, однак він відмовився у зв`язку з коронавірусом, також відмовився від здачі сечі, та попросив лікарів взяти у нього кров на дослідження. Він також попросив дати йому направлення до лікарні для здачі крові, але йому знов відмовили і в протоколі вказали, що він відмовився від проходження медогляду.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 надав аналогічні показання, зазначивши, що керував транспортним засобом в тверезому стані.

Разом з цим, доводи заявлені ОСОБА_1 на свій захист спростовуються наданими матеріалами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №061834 від 22 квітня 2020 року, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомився, йому роз`ясненні права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, однак від підпису протоколу та отримання його копії відмовився (а.с.4); актом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленням на огляд водія до КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22 квітня 2020 року (а.с.6-7); висновком щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 №589 від 22 квітня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду (а.с.8); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.9-10).

Допитаний в судовому засіданні працівник Мелітопольського ВП ОСОБА_3 суду пояснив, що складав протокол на ОСОБА_1 за ч.5 ст.121 КУАП. Однак, від водія був запах алкоголю, була невиразна мова та нестійка хода, у зв`язку з чим ОСОБА_1 було запропоновано пройти медогляд. Останній погодився. В медичному закладі ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що працює лікарем наркологом. До лікарняного закладу працівниками поліції був доставлений водій ОСОБА_1 . Йому було запропоновано пройти алкотестер та надати на дослідження сечу. Однак водій відмовився це зробити та попросив взяти у нього кров на дослідження. У даному клопотанні водію було відмовлено, оскільки забір крові проводять лише в умовах стаціонару. Також пояснила, що не може довести лабораторно в якому стані знаходився водій, однак його стан був схожий на стан особи, яка знаходиться під якимось впливом. Відносно здачі крові на дослідження кожна особа може звернутися самостійно до лікарні, здати кров на дослідження та отримати результати дослідження.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Диспозицією ст.130 КУпАП, окрім іншого, передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом і факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджений наявними і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Тим більше, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є порушенням пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, та окремим (самостійним) складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №061834 від 22 квітня 2020 року відносно ОСОБА_1 містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року. З зазначеним протоколом ОСОБА_1 був ознайомлений, однак від підпису протоколу та отримання його копії відмовився у присутності двох свідків.

Посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, оскільки в протоколі чітко не сформульовано суть правопорушення та не вказано який саме огляд він має пройти, є непереконливими. В наявному в матеріалах справи протоколі докладно викладена суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, та інші необхідні відомості. Будь-які виправлення в протоколі відсутні. Також вказано, що від проходження медичного огляду згідно медичного висновку у закладі охорони здоров`я відмовився.

Крім того, зауважень до протоколу від ОСОБА_1 під час його складання не надходило. Також не надходило від останнього будь-яких зауважень під час його огляду у закладі охорони здоров`я. Таким чином, доводи апеляційної скарги про невідповідність протоколу вимогам Закону та порушення працівниками поліції вимог Інструкції при його складанні, є необґрунтованими.

Посилання апелянта на те, що працівниками поліції були порушені вимоги Інструкції, оскільки в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія до закладу охорони здоров`я, спростовуються наданими матеріалами, відповідно до яких в матеріалах справи наявне направлення ОСОБА_1 на огляд до закладу охорони здоров`я (а.с.7).

Доводи апелянта, що судом першої інстанції було допущено спрощений підхід при розгляді справи, у зв`язку з тим, що судом не було допитано свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 при наявності їх суперечливих показань, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки норми закону про адміністративну відповідальність не містять обов`язкового допиту свідків під час судового розгляду, натомість письмові пояснення свідків є самостійними доказами, і тому матеріали справи містять достатньо доказів, які свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та для прийняття законного та обґрунтованого рішення достатньо було пояснень свідків.

Окремо слід зазначити, що в суді першої інстанції Панаріним Б.О. не були заявлені жодні клопотання про допит свідків, які були присутні на місці події під час його відмови від проходження огляду, з обґрунтуванням необхідності їх виклику, що, на переконання апеляційного суду, вказує на формальність вказаного доводу, як підставу для скасування рішення суду.

Крім того, відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування, як про це зазначив останній в апеляційній скарзі, що ставить під сумнів законності дій працівників поліції, не спростовують висновків суду про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, порушення, на які звертав увагу ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, є суто формальними, які не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення, до того ж останній не заперечував факт керування транспортним засобом, тобто фактичні обставини справи не оскаржував взагалі.

Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та відповідають фактичним обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наявні в матеріалах справи докази є допустимими, достовірними, належними і достатніми для висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 липня 2020 року, якою до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, притягнуто ОСОБА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.А. Фомін

Дата документу Справа № 937/2932/20