02.09.2020 Провадження № 3/337/729/2020
ЄУН № 337/2286/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 вересня 2020 року Суддя Хортицького районного суду міста Запоріжжя Салтан Лілія Геннадіївна, за участю ОСОБА_1 , адвоката: Тивоненко Д.Р., розглянувши матеріали справи які надійшли з ДПП УПП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого , який мешкає: АДРЕСА_1 ,

за ст. 173 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення серії АА 091157, 07.06.2020 року, о 01-55 год., ОСОБА_1 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя, тремтіння рук) у громадському місці біля буд.9 по вул. Маршала Судця в м. Запоріжжі , висловлювався нецензурною лайкою на адресу працівників поліції, чим порушив громадський порядок і спокій громадян, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП .

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину не визнав, суду пояснив, що 07.06.2020 року біля 1 години ночі повертався додому з гаражного кооперативу, де залишив своє авто, та зупинився біля кіоску придбати цигарок. Біля кіоску знаходилась група молодих людей (4-5 осіб) раніше йому невідомих. Через деякий час до цього кіоску приїхали співробітники поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), які пояснили, що прибули на виклик громадян, які скаржились на шум на вулиці. Під час коли співробітники поліції почали спілкуватись з групою цих молодих людей, а він підійшов та запитав у чому проблема та що трапилось. У відповідь на це звернення співробітники поліції в свою чергу поцікавились його анкетними даними та вимагали пред`явити документ, що посвідчує його особу. Він повідомив, що при ньому таких документів не має: паспорт громадянина України та водійське посвідчення були в авто, яке знаходилось в гаражі на території зачиненого гаражного кооперативу, а паспорт громадянина України для виїзду за кордон перебуває вдома. Поліцейські вимагали, щоб хтось із дому виніс цей паспорт громадянина України для виїзду за кордон. він пояснив, що вдома знаходиться його дружина з двома малолітніми дітьми і залишити їх не може та запропонував проїхати до РВ для встановлення його особи. Діалог відбувався на підвищених тонах, проте він в бік поліцейських або інших осіб нецензурною лайкою не висловлювався, фізичного або іншого супротиву не чинив, громадський порядок не порушував. Зауважень від поліцейських припинити вказані вище дії не отримував, у зв`язку з відсутністю з його боку такий дій. Під час цих подій він намагався вести відеозапис, проте поліцейські дуже наполегливо цьому заважали, підвищували свій голос. Після чого він та поліцейські на їх службовій машині поїхали до райвідділу. Під час цієї поїздки він знаходячись на задньому сидінні авто, знову намагався вести відеозапис. Коли поліцейські це побачили, вони зупинили авто біля вул. Новгородської у м. Запоріжжі, сказали йому, вийти з автівки та застосували спеціальні засоби кайданки, у яких він знаходився десь до 40 хвилин. У супереч вимогам ч. 1 та 2 ст. 43 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейські не попередили його про застосування спеціальних засобів і не надали йому достатньо часу для виконання їх законної вимоги. У райвідділі йому також не дозволили вести відеофіксацію складання протоколів телефон у нього відібрали, не ознайомили з його правами, від будь-яких підписів останній відмовився.

Адвокат Тивоненко Д.Р. в судовому засіданні просив просить закрити справу на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вислухавши доводи захисника, пояснення особи, відносно якої вирішується питання щодо притягнення до відповідальності, розглянувши матеріали відео фіксації, суд приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 173 КУпАП передбачена відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Найбільш розповсюдженою формою дрібного хуліганства є нецензурна лайка у громадських місцях, під якою необхідно розуміти найбільш цинічні лайки, непристойні висловлювання, тощо. Іншою формою цього правопорушення є образливе ставлення до громадян, під яким необхідно розуміти докучливу поведінку, пов`язану з образливими діями, що зневажають честь і гідність людини та утискають будь-чию волю.

Нецензурна лайка - це одна з грубих форм неповаги до громадської моральності, непристойні висловлювання, один із найогидніших різновидів словесної брутальності. У правовій літературі справедливо зазначається, що незалежно від того у зв`язку з якими обставинами особа висловлює своє роздратування у формі нецензурної лайки, вона скоює проступок, за який підлягає відповідальності в адміністративному порядку. Словесне хуліганство не загрожує життю та здоров`ю людей, проте використання нецензурних слів виявляє, перш за все, грубе, образливе ставлення до оточуючих. Воно, знижує рівень людського спілкування та завдає моральної шкоди духовному стану суспільства, ображає людську гідність

Образливе чіпляння до громадян - це докучлива поведінка, пов`язана з діями щодо ображання, які зневажають честь і гідність людини та утискають чию-небудь волю, причому у грубій розв`язній манері. Це може бути: хапання за одяг, насильницьке утримання за руки, демонстративний зрив головного убору, навмисне загороджування виходу або проходу, вимога дати цигарку або пускання в обличчя диму від неї, утримання дівчини з непристойною пропозицією та інші подібні дії. Для всіх подібних випадків характерним є ігнорування волі та бажання оточуючих, прагнення нав`язати свою волю, а точніше - свавілля.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку. Громадський порядок це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а тож підприємств, установ та орган.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є місце його скоєння, а саме громадське місце.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне цього. Елементом суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.

Хуліганство відрізняється від інших дій, які за своїм проявом схожі на хуліганство, однак за своїм суб`єктивним проявом не утворюють складу даного адміністративного правопорушення. Зокрема, якщо дії особи були викликана неприязними відносинами до певної особи, як довго триваючими так і тими, які виникли раптово, в тому числі і у випадку неправомірної поведінки особи, то такі не утворюють складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП є наявність хуліганського мотиву. Особа діє із хуліганським мотивом коли її дії проявляються у очевидному, демонстративному, зневажливому ставленні до встановлених у суспільстві правил поведінки та етики, прояві зневаги до існуючих правил і норм поведінки. При цьому, прояв неповаги повинен бути явним, демонстративним, безсумнівно очевидним як для особи, що вчиняє хуліганство, так і інших очевидців, поширюватись на значне та невизначене коло оточуючих. Для хуліганського мотиву дій винного характерно те, що ці дії логічно не обґрунтовані і не обумовлені певними обставинами, без чіткого визначення спрямованості і предмету посягання.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого. Санкція ст. 173 КУпАП передбачає досить суворе стягнення у вигляді адміністративного арешту, а тому дана справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися з дотриманням стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню.

Зміст принципу « поза розумним сумнівом» сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», відповідно до якого доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає із зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. Отже, докази повинні бути настільки переконливими, що сумнівів при розгляді справи не повинно бути, а якщо вони є, то повинні тлумачитись тільки на користь особи, відносно якої вирішується питання щодо притягнення до відповідальності. Відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 251 КУпАП - доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Протокол про адміністративне правопорушення, визначає межі судового розгляду і є доказом у справі.

З урахуванням положень ч.1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії, рішення від 30 травня 2013, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) у випадку, коли викладена у протокол фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має право самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становити порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Суд, у свою чергу, не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

При цьому виходячи зі змісту вказаного протоколу не вбачається чий же спокій порушив ОСОБА_1 , в бік яких громадян він висловлювався нецензурною лайкою, тобто у протоколі не викладено всіх ознак складу правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення графи „Свідки, „Підписи понятих» не заповнені, пояснення від зазначених осіб на відбиралися, отже суд вважає , що свідків цих подій встановлено не було. не було.

У судовому засіданні був переглянутий відеозапис події, зроблений з боді-камери поліцейського. З переглянутого відеозапису вбачається, що зазначені вище події розпочалися на зупинці громадського під час спілкування групи осіб, серед яких був ОСОБА_1 з працівниками патрульної поліції. У ході зазначених подій, які проявились у суперечці групи людей із патрульними поліції щодо законності їхніх дій, центром подій стало спілкування невстановленої особи жіночої статті з поліцейським, під час якого жінка висловлювалася брутальними, неписемними виразами, до конфлікту періодично приєднувалися інші громадяни, які в основному проявляли невдоволення та висували претензії до поведінки поліцейських . Перебуваючи серед цієї групи людей ОСОБА_1 здійснив висловлювання нецензурною лайкою, за змістом якої можливо припустити, що вона була скерована в адрес працівника поліції Усі заперечення проти факту цих висловлювань, які викладені стороною захисту у ході провадження у цій справі суд не сприймає, оскільки із цього відеозапису чітко вбачається особа, яка їх висловила, піддавати сумніву той факт, що це був саме ОСОБА_1 у суду немає підстав.

Аналіз указаних подій, зміст і форма висловлювань ОСОБА_1 їх скерованість, направленість та форма, а також їх причини дають підстави для висновку, що мотивами таких дій була неправомірна, на думку ОСОБА_1 , поведінка патрульних поліції у тому числі і щодо нього особисто. Ці висловлювання мали чітко виражений індивідуальний характер, мали форму висловлення про себе шляхом обурення діями працівника поліції, висловленими у грубій формі, проте не були розраховані на можливість їх сприйняття усіма оточуючими або більшістю із них . Суд звертає увагу на те, що частина цих висловлювань була не у повній мірі чіткою для можливості їх сприйняття. Ці висловлювання за своєю формою були вираженням власних емоцій ОСОБА_1 та не ставили перед собою мету порушення громадського порядку.

Суд при цьому звертає увагу на те, що після зазначених висловлювань жодна із присутніх осіб, будь-яким чином на ці висловлювання не відреагувала. Цей висновок суд робить із змісту переглянутого відеозапису, на якому відсутня інформація про будь-які зовнішні прояви негативної реакції на дії ОСОБА_1 . Зазначені дії були одномоментними, тривали протягом надзвичайно короткого проміжку часу в умовах шумної, доволі галасливої та в деякій мірі знервованої обстановки. Ці дії, на думку суду не можливо розцінити як прояв явної та демонстративної неповаги до суспільства. Вони були обумовлені певними обставинам із чітким визначенням їх спрямованості та мають відповідне обґрунтування за відсутності факту протиставлення ОСОБА_1 і його поведінки суспільству в особі певної кількості людей із установленими у них правилами етики та моралі.

Наведене дає підстави стверджувати про те, що мотив дій ОСОБА_1 , які проявились у нецензурних висловлюваннях в сторону поліцейського, який не був залучений у якості потерпілого, був не хуліганський, а особиста неприязнь, яка могла мати і раптово виниклий характер. Це указує на відсутність у діях ОСОБА_1 як хуліганського мотиву зокрема, так і суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КК України в цілому.

Суд вважає, що висловлювання нецензурною лайкою у громадських місцях є неприпустимою поведінкою любого свідомого і вихованого члена суспільства. Проте такі дії не у кожному випадку утворюють склад адміністративного правопорушення із застосуванням заходів адміністративного впливу. В даному випадку компетенція суду поширюється виключно на вирішення питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, якого у ході провадження у цій справі не встановлено. Вирішення питання про дотримання етичних норм або про відповідальність іншого виду, окрім адміністративної, перебуває поза межами компетенції суду при розгляді цієї справи.

Працівники поліції Волкодав В.В. та Сушенік Б.В. незважаючи на повторні виклики суду не з`явилися, від ОСОБА_2 на адресу суду надійшли письмові пояснення, які суд вважає неналежними доказами та до уваги не приймає. Аналогічний правовий висновок викладено у Постанові Верховного суду в справі №560/751/17 від 27 червня 2019 року, згідно з яким письмові пояснення свідків є необґрунтованими, та не є належними доказами, якщо вказані особи у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу свідомо неправдивих свідчень, а тому їх покази не можуть бути беззаперечним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, оскільки суд не наділений повноваженнями проводити оперативно-розшукові заходи, збирати докази, тому справа про адміністративне правопорушення відносно гр. ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, у справі відсутні об`єктивні і належні докази, які б підтверджували наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, в діях гр. ОСОБА_1 , у зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Хортицький районний суд м. Запоріжжя на протязі 10 днів з дня її проголошення.

Суддя: Л. Г. Салтан