ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/8551/20

Пров. №3/766/4285/20

19 серпня 2020 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого-судді: Корольчук Н.В.

за участю:

секретаря: Філіпенко І.О.

правопорушника: ОСОБА_1

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП щодо:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків не встановлено, працює директором ПТУ №6, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

встановив:

В протоколі серії АПР №719981 від 25.05.2020 року, складеного стосовно ОСОБА_1 , зазначено, що громадянин ОСОБА_1 25.05.2020 року як директор ПТУ-6, опікун неповнолітнього ОСОБА_2 , 2002 р.н. ухилився від виконання обов`язків по вихованню неповнолітнього, внаслідок чого 24.05.2020 року о 12-00 год. неповнолітній ОСОБА_2 , залишив місце проживання АДРЕСА_1 та займався бродяжничеством.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину не визнав та пояснив, що не є опікуном неповнолітнього оскільки немає такого рішення органу опіки та піклування або суду, обов`язок по піклуванню покладено на орган опіки.

Розглянувши справу у відповідності до вимог ст.ст. 245-246, 249, 252 КУпАП, суд вважає, що зібрані у справі докази не дають підстав для висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Згідно ч.1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення.

Частиною 2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.

Відповідно до ст. 60,63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування або суд.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_1 було призначено опікуном або піклувальником неповнолітнього ОСОБА_2 , а лише є відомості про те, що останній є учнем Державного навчального закладу «Білозерське професійно-технічне училище №6», де ОСОБА_1 займає посаду директора, та таким, що залишився без піклування батьків.

Відповідно до п. 2.9 Правил опіки та піклування затверджених наказом Державного комітету у справах сім`ї та молоді, Міністерством освіти України, Міністерством охорони здоров`я України, Міністерством праці та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26.05.99р. неповнолітніх, які досягли шістнадцяти років і залишилися без піклування батьків, органи опіки та піклування зобов`язані влаштувати на роботу або забезпечити навчання їх у школах, школах-інтернатах, професійно-технічних чи вищих навчальних закладах. Влаштування цих осіб на роботу або навчання не позбавляє органи опіки та піклування від подальшого опікування ними.

Крім того, відповідно до ст. 14 КУПАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Вказаний адміністративний протокол складено на ОСОБА_1 , як на посадову особу, проте суду не надано жодного належного та допустимого доказу, про те, що до безпосередніх посадових обов`язків останнього входить виховання учнів. Натомість матеріали справи свідчать про те, що висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, ґрунтується виключно на припущеннях та неправильному тлумаченні подій які відбулися, оскільки, до того ж, факт бродяжництва неповнолітнім ОСОБА_2 матеріалами справи не підтверджується.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З наведеного випливає, що нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, є обов`язком органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, що в свою чергу звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Суд вважає, що матеріали справи не містять об'єктивних доказів на підтвердженні викладених у протоколі серії АПР18 №719981 від 25.05.2020 року обставин.

За обставин викладених вище, суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на його користь, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 обставини не можна вважати доведеними, а тому протокол про адміністративне правопорушення в даному випадку також не можна визнати беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 в розумінні ст. 251 КУпАП.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, ст.ст. 251, 280, 284 КУпАП, -

постановив:

Провадження у справі про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя: Корольчук Н.В.