КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/198/2020 Постанова винесена суддею Трусовою Т.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю захисника Поліщука Д.І., розглянувши апеляційну скаргу захисника Поліщука Д.І. на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Згідно з постановою суду, 05.06.2019 року о 03 год. по пр. Визволителів, 6 в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Поліщук Д.І., вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_1 взагалі не був обізнаний про дату та час розгляду його справи, у зв`язку із чим був позбавлений можливості реалізувати свої права, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема - надати свої пояснення, скористатися правовою допомогою адвоката.

Разом з тим, ОСОБА_1 заперечує факти, які ставилися йому у вину, однак, зважаючи на відсутність правової освіти, був позбавлений можливості звернути увагу суду на окремі факти і обставини, які свідчать про порушення процедури огляду і порядку оформлення матеріалів.

Зокрема, зазначає, що з матеріалів справи не вбачається однозначного висновку щодо якого саме стану сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) підозрювався ОСОБА_1 , оскільки зі змісту протоколу вбачається, що ознаками, за якими поліцейський зробив припущення про стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 , були: неприродна блідість, порушення координації рухів та виражене тремтіння пальців рук, тобто дві із вказаних у протоколі ознак відносяться до ознак алкогольного сп`яніння, а щодо першої ознаки (неприродна блідість), то вбачається сумнів у наявності об`єктивної можливості її визначення поліцейським о 03 годині ночі, тобто в період, коли ще не відбувся схід сонця і на вулиці було темно. Тобто визначені поліцейським ознаки сп`яніння характерні для будь-якої особи в холодну пору доби та нічний час.

Крім того, поліцейським не враховано, що ОСОБА_1 є інвалідом, у зв`язку з цукровим діабетом складної форми, є інсулінозалежною особою, має суттєві вади здоров`я, які впливають на загальне сприйняття його як звичайної здорової людини.

Однак, попри це, ОСОБА_1 погодився на медичний огляд у закладі охорони здоров`я та будучи зупиненим працівниками поліції по вул. Вірменська в м. Києві, а не так як зазначено в протоколі по пр. Визволителів, не був відсторонений від керування транспортним засобом, а самостійно проїхав до пр. Визволителів, де пройшов освідування на предмет сп`яніння.

Проте, ОСОБА_1 категорично заперечує факт перебування у стані наркотичного сп`яніння та пояснює, що 05.06.2019 року був зупинений працівниками поліції, після чого за їх вимогою направився для огляду в КМНКЛ «Соціотерапія», де будь-яких біологічних матеріалів для аналізу у нього не відбиралось, а виміряли тиск, з ним поговорив лікар, послухав його дихання. При цьому, з результатами огляду та висновком лікаря його не ознайомлювали.

Крім того, у наявному в матеріалах справи висновку лікаря нарколога № 005219, вбачається, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного (канабіноїди) (клінічно) сп`яніння, тобто у зазначеному висновку вказано, що діагноз встановлено клінічно, однак, згідно п.п. 7, 8, 17 розділу III Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове, метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння; зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку, а згідно п. 22 розділу III вищевказаної інструкції, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Тому вказані у протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп`яніння не підтверджуються наявними у справі доказами, а наявний у матеріалах справи висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 складений з порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Також в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні пояснення свідків чи рапорти працівників поліції з приводу події, що могли б підтвердити або спростувати винність ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення.

Таким чином, на думку апелянта, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, проте, суд першої інстанції не звернув увагу на всі вищевикладені обставини та факти, не правильно застосував п. 2.9 (а) ПДР, не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, належним чином не оцінив наявні докази, не витребував додаткові докази для встановлення об`єктивної істини, зокрема, у матеріалах справи відсутні докази виклику свідків, навіть, якщо такий виклик відбувався, свідки у судове засідання не з`явилися і не були допитані.

Також захисник Поліщук Д.І. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, як пропущений з поважних причин, посилаючись на те, що ОСОБА_1 , маючи намір дізнатися про стан розгляду справи, 17.07.2019 року прибув до Дарницького районного суду м. Києва, де він дізнався, що справа за складеним відносно нього протоколом вже розглянута 16.07.2019 року. При цьому, жодного судового виклику або повідомлення суду про час та місце судового розгляду ОСОБА_1 не отримував, про що свідчить відсутність підтвердження отримання ОСОБА_1 відповідного повідомлення в матеріалах справи. В подальшому на неодноразові звернення до канцелярії та помічника судді, протягом декількох місяців, ОСОБА_1 отримував відповіді про те, що постанова суду ще не виготовлена, а матеріали справи не здані до канцелярії, і лише 15.11.2019 року з сайту - http://revestr.court.gov.ua/Review/85567542,ОСОБА_1 дізнався про оскаржувану постанову суду, яка була надіслана судом до реєстру 12.11.2019 року, зареєстрована 13.11.2019 року, а оприлюднена 14.11.2019 року.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення захисника Поліщука Д.І. на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, і підписано відповідною посадовою особою, Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05.06.2019 року та відеозаписі з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Що стосується доводів апелянта, що з матеріалів справи не вбачається однозначного висновку щодо якого саме стану сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) підозрювався ОСОБА_1 , оскільки зі змісту протоколу вбачається, що ознаками, за якими поліцейський зробив припущення про стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 , були: неприродна блідість, порушення координації рухів та виражене тремтіння пальців рук, тобто дві із вказаних у протоколі ознак відносяться до ознак алкогольного сп`яніння, а щодо першої ознаки (неприродна блідість), то вбачається сумнів у наявності об`єктивної можливості її визначення поліцейським о 03 годині ночі, тобто в період, коли ще не відбувся схід сонця і на вулиці було темно, то вони не заслуговують на увагу, оскільки є лише його припущеннями, а натомість у протоколі однозначно зазначено про факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, що встановлено за результатами його медичного огляду, про що складено Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05.06.2019 року.

Не вказують на протилежне і посилання апелянта про те, що ОСОБА_1 є інвалідом у зв`язку з цукровим діабетом складної форми, є інсулінозалежною особою, має суттєві вади здоров`я, які впливають на загальне сприйняття його як звичайної здорової людини, оскільки вони жодним чином не впливають на визначення факту наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не перебував у стані наркотичного сп`яніння, про що свідчить той факт, що ОСОБА_1 не відсторонювали від керування транспортним засобом та він самостійно їхав до КМНКЛ «Соціотерапія», де будь-яких біологічних матеріалів для аналізу у нього не відбиралося, а виміряли тиск, з ним поговорив лікар та послухав його дихання, а тому висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог Інструкції та вважаються недійсними, не заслуговують на увагу, як необґрунтовані.

Так, відповідно до п.п. 7, 8 розділу 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння, тобто, лабораторні дослідження проводяться для встановлення наркотичного засобу або психотропної речовини, однак для встановлення факту наркотичного сп`яніння лабораторні дослідження не є обов`язковими.

До того ж твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції по вул. Вірменська в м. Києві, а не по пр. Визволителів в м. Києві, та його не відсторонювали від керування транспортним засобом, а він самостійно їхав до КМНКЛ «Соціотерапія», нічим не підтверджені, як не надано апелянтом і будь-яких даних на підтвердження того, що ОСОБА_1 самостійно пройшов медичний огляд, при якому було б встановлено факт не перебування його у стані наркотичного сп`яніння, а тому такі ствердження про протилежне розцінюються як спосіб захисту ОСОБА_1 та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні пояснення свідків чи рапорти працівників поліції з приводу події, що могли б підтвердити або спростувати винність ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення, то вони не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно ч. 4 ст. 266 КУпАП, огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського, тобто, проведення огляду в закладі охорони здоров`я за участю двох свідків не передбачено КУпАП.

Щодо розгляду справи судом першої інстанції у відсутність ОСОБА_1 та порушення у зв`язку із цим його прав на надання пояснень по суті правопорушення та користування правовою допомогою, то в даному випадку була забезпечена можливість реалізувати зазначені права в повній мірі при апеляційному розгляді в суді апеляційної інстанції, проте будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, стороною захисту ОСОБА_1 надано не було.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з`ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст.ст. 251, 280 КУпАП, і дійшов правильного висновку про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9 (а) ПДР України, тобто про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга захисника Поліщук Д.І. задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Поновити захиснику Поліщуку Д.І. строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького суду м. Києва від 16 липня 2019 року.

Апеляційну скаргу захисника Поліщука Д.І. залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.