Справа № 203/4091/19
Провадження № 3/0203/34/2020
П О С Т А Н О В А

іменем України

13.02.2020 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Смольняков О.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , працюючого директором Приватного підприємства «СУНАТКО», який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , який притягується за ч.3 ст.41 КУпАП,

встановив:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла справа із протоколом про адміністративне правопорушення № ДН2869/1860/АВ/П/2ПТ від 08 листопада 2019 року в якому зазначено, що ОСОБА_1 будучи директором ПП «СУНАТКО», яке знаходиться за адресою м. Дніпро, вул. Філософська, буд. 84, кв. 22, з порушенням трудового законодавства допустив до роботи фізичних осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без укладення трудового договору, чим було порушено ч.1 ст.21, ч.1, ч.3 ст. 24 Кодексу законів про працю України.

При розгляді справи представник правопорушника, адвокат Захарчук К.О., пояснила, що ОСОБА_1 свою вину не визнав, пояснював, що він не згоден із складеним відносно нього протоколом, зазначав, що його вже було притягнуто до відповідальності за дане порушення та було накладено штраф, відкрито виконавче провадження по якому здійснюються виконавчі дії, а отже притягнення його до відповідальності за одне й те саме порушення двічі суперечить ст. 61 Конституції України. На підставі чого, він просив закрити дану справу про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторони, слід дійти до наступного висновку.

Підставою для складення вищевказаного протоколу було інспекційне відвідування Приватного підприємства «СУНАТКО» на підставі якого було складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ДН2869/1860/АВ від 25 жовтня 2019 року, в якому зазначено, що при відвідування підприємства був виявлений факт укладення керівником ПП «СУНАТКО» з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договорів про надання транспортних послуг, які фактично виконували трудову функцію водія та повинні були бути штатними працівниками, які працюють по трудовому договору. Тобто, ОСОБА_1 було допущено до роботи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що порушує вимоги ч.1 ст.21, ч.1, ч.3 ст.24 КЗпП України.

Постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2869/1860/АВ/ТД-ФС/573 від 25 листопада 2019 року на Приватне підприємство «СУНАТКО» на підставі абз. 2 ч.2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, було вирішено накласти штраф у розмірі 250 380 грн. Підставою для накладення штрафу, згідно вказаної постанови стало те, що директором ПП «СУНАТКО» було укладено з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договори про надання транспортних послуг, які фактично виконували трудову функцію водіїв та повинні були бути штатними працівниками, які працюють по трудовому договору. Тобто ОСОБА_1 фактично було допущено до роботи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без укладення трудового договору, чим було порушено ч.1 ст.21 ч.1, ч.3 ст.24 КЗпП України.

Тобто, складений відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення № ДН2869/1860/АВ/П/2ПТ від 08 листопада 2019 року, який наразі розглядається та винесена вищевказана постанова містять один й той самий вид відповідальності за те саме порушення.

Ключовим правовим питанням, є можливість одночасного притягнення підприємця до відповідальності за ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України та ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Частиною 1 статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За змістом частин 3, 4 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас, відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення. Відповідно до частини 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України і частиною 3 статті 41 Кодексу про адміністративні правопорушення України передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Штраф за частиною 2 статті 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за частиною 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Слід звернути увагу, що і стаття 265 КЗпП, і стаття 41 КУпАП були викладені в такій редакції Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" від 28.12.2014.

Вищезазначений закон передбачав введення статтею 265 КЗпП фінансових санкції для роботодавців - юридичних та фізичних осіб-підприємців, у вигляді штрафу у розмірі від 1 до 30 мінімальних заробітних плат за допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин, оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску та податків, порушення термінів виплати заробітної плати більш ніж за один місяць, виплати не в повному обсязі, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці та порушення інших вимог трудового законодавства. Натомість стаття 41 КУпАП мала на меті запровадити штрафи для посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин; за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів чи у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" іншою особою, а також інше грубе порушення законодавства про працю. Тобто ключової відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнено юридичну особу як роботодавця (за ст. 265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за ст. 41 КУпАП) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності вважає, що притягнення його до відповідальності за одне й те саме порушення двічі суперечить ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може двічі притягатися до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки в обох нормах йдеться про юридичну відповідальність та одне й те саме правопорушення, для застосування ст. 61 Конституції України необхідно з`ясувати чи належить відповідальність, передбачена статтею 265 КЗпП України і статтею 41 КУпАП до одного виду.

Закон не визначає, до якого саме виду юридичної відповідальності належать заходи впливу за правопорушення, передбачені у ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Кваліфікуючи вид цієї відповідальності, слід взяти до уваги: (а) мету відповідальності - покарання роботодавців за порушення законодавства про працю та легалізація фонду оплати праці; (б) характер шкоди - шкоду заподіяно суспільству, а не працівнику; (в) вид стягнення - фінансова санкція у виді штрафу; (г) суб`єкт, який притягує до відповідальності - державний орган; (д) джерело сплати - штраф зараховується до державного бюджету.

Водночас, диспозиція абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України та ч. 3 ст. 41 КУпАП в частині визначення правопорушення абсолютно тотожні: "фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту)", а обставини, що послугували підставою їх встановлення для позивача - ідентичні.

Враховуючи вищенаведені ознаки, а також пріоритетність тлумачення, яке у найбільшій мірі відповідає інтересам людини, слід дійти висновку, що правопорушення, передбачені у частині 2 статті 265 КЗпП України так само, як і правопорушення, передбачене у частині 3 статті 41 КУпАП, належить до адміністративної відповідальності.

Аналогічної правової позиції дійшов Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 грудня 2018 року по справі №814/2156/16.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2869/1860/АВ/ТД-ФС/573 від 25 листопада 2019 року ОСОБА_1 вже було притягнуто до відповідальності за допуск фізичних осіб до роботи без оформлення трудового договору, що набрала законної сили та по якій вчиняються виконавчою службою виконавчі дії, то накладення на ОСОБА_1 штрафу за те саме правопорушення є притягненням до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що є порушенням ст. 61 Конституції України.

Відповідно до ст. 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Згідно п.8 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин : наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту.

З огляду на викладене дана справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, оскільки ОСОБА_1 вже було притягнуто до адміністративної відповідальності за по тому самому факту.

Керуючись ст.ст. 41, 247, 283, 284 КУпАП, п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», суддя

постановив:

Справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за ч.3 ст.41 КУпАП закрити на підставі п.8 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Скарга, на постанову подається до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя О.О. Смольняков