1Справа № 335/4965/20 3/335/1215/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя Геєць Ю.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працевлаштованого водієм ТОВ „Січ Альянс Груп водієм, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу серії АА № 263559, 25.05.2020 року о 07 год. 40 хв. у м. Запоріжжя Вознесенівський район вул. Наукове містечко, водій ОСОБА_1 здійснив міське перевезення пасажирів транспортним засобом „Богдан А 09201, д.н. НОМЕР_1 , з перевищенням встановленої на перевезення кількості пасажирів, визначеної абзацом 3 підпункту 4, пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211, а саме у кількості 24 пасажирів.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП не визнав.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 заявив клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те що матеріали справи не містять допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 здійснював перевезення пасажирів у кількості, що перевищує кількість місць для сидіння, передбаченого технічною характеристикою транспортного засобу.

ОСОБА_1 підтримав клопотання свого захисника.

Суддя дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями ст. 245 КпАП України завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Адміністративна відповідальність особи за ст. 44-3 КпАП України передбачена за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України „Про захист населення від інфекційних хвороб, іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Стаття 44-3 КпАП України є бланкетною, то при розгляді такої категорії справ, необхідно ретельно з`ясовувати і зазначати, у чому саме полягали порушення, норми яких правил, інструкцій інших нормативних актів не додержано, чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та наслідками, які настали.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», ст. 29 Закону України „Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінет Міністрів на усій території України встановлено карантин.

Статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Постановою КМУ від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» (далі Постанова № 392) установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 р. до 22 червня 2020 р. на території, зокрема Запорізької (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Відповідно до протоколу ОСОБА_1 ставиться за провину порушення вимог «пункту 2 абз.3 постанови КМУ від 20.05.2020 року № 392, якою внесено зміни до постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 року».

Із наведеного виходить, що для наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП України, згідно до протоколу про адміністративне правопорушення, необхідним є встановлення факту перевезення пасажирів з перевищенням встановленої на перевезення кількості пасажирів.

ОСОБА_1 ставиться за провину здійснення регулярних пасажирських перевезень автомобільним транспортом, зокрема пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більше ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

До протоколу про адміністративне правопорушення, який є предметом даного розгляду окрім рапорту працівника поліції, згідно до якого, в салоні транспортного засобу було 24 пасажири, не долучено інших належних та допустимих доказів.

Отже, на скільки пасажирів було більше, ніж кількість місць для сидіння, встановити не можливо.

Доказів на підтвердження кількості місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу та визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб до протоколу не долучено.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд звертає увагу, що відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини провадження у справах про адміністративні правопорушення, є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення у справах «Лучанінова проти України» (заява № 16347/02 від 09.06.2011); «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» (заява N 20347/03) від 12.03.2009). Так, у п. 146 рішення у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції не винуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

За містом статей 279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення. Суддя не має права у постанові за наслідками розгляду вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, або їх виключати.

Крім того водій, який здійснює перевезення пасажирів повинен керуватись Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, які затверджені ПКМ України № 176 від 18.02.1997 року.

Відповідно до п.п. 7 п. 159 зазначених правил, пасажир автобуса має право: безоплатно перевозити з собою одну дитину віком до шести років без права зайняття нею окремого місця.

Жодних доказів, що в салоні автобуса були лише дорослі пасажири, матеріали справи не містять.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь.

Належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували факт перевезення ОСОБА_1 пасажирів у кількості, що перевищує кількість місць для сидіння, передбаченого технічною характеристикою транспортного засобу не долучено, а відтак під час розгляду протоколу - не встановлено, тобто до протоколу не додано відповідного документа на підтвердження кількості місць для сидіння у транспортному засобі „Богдан А 09201, яким керував ОСОБА_1 .

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

З огляду на зазначені докази слід дійти висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 44-3 КУпАП не може бути визнана доведеною, оскільки відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів у кількості, що перевищує кількість місць для сидіння, передбаченого технічною характеристикою транспортного засобу.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя Ю.В.Геєць