Провадження № 3/389/1188/20
П О С Т А Н О В А

02 вересня 2020 року м. Знам`янка

Суддя Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області Богданова Олена Едуардівна, розглянувши матеріали, які надійшли від Знам`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №48307879 від 26 серпня 2019 року, ОСОБА_1 , на виконання виконавчого листа №2/389/73/14, виданого 01.04.2014 року, не сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до виникнення заборгованості, яка перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та становить 88281,85 грн., за період з 27 січня 2014 року по 26 серпня 2020 року, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.183-1 КУпАП.

Стаття 183-1 КУпАП передбачає відповідальність за: несплату аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

В силу ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Виходячи зі змісту ст.ст.7, 254 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно з ст.256 КУпАП, протокол підписується особою, яка його склала та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права та обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

В силу Інструкції з організації примусового виконання рішень, у разі наявності в діях боржника ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП чи порушення законних вимог виконавця фізичними, юридичними чи посадовими особами, виконавець складає протокол про адміністративне правопорушення (далі - протокол) на бланку за встановленою формою (додаток 11). Зміст протоколу повинен відповідати вимогам, викладеним у ст.256 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право надати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу. При складанні протоколу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права й обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про що робиться відмітка у протоколі. Про ознайомлення із протоколом, особа, щодо якої він складений, ставить у протоколі свій підпис. У разі відмови поставити підпис, про це робиться відповідний запис у протоколі, який засвідчується підписом виконавця. Протокол складається у двох примірниках, що підписуються виконавцем, який склав протокол, особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також свідками і понятими, якщо такі є. У разі відмови особи, щодо якої складається протокол, від підписання протоколу, виконавець робить про це відповідний запис, який засвідчує своїм підписом та підписами свідків у разі їх наявності. Особа, щодо якої складається протокол, має право письмово викласти підстави своєї відмови від підписання протоколу, які додаються до протоколу окремо, про що робиться запис у протоколі. Один примірник протоколу під підпис вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Додаток 11 до Інструкції (пункт 4 розділу XIV) містить вказівку на обов`язковість реквізитів, зокрема фіксацію, засвідчену особистим підписом, роз`яснення прав, передбачених статтею 63 Конституції України та статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, або, належним чином оформлену, відмову від підпису.

З досліджених матеріалів справи, а саме з копії виконавчого листа №2/389/73/14, виданого 01.04.2014 року (а.с.4), постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с.5), довідки-розрахунку заборгованості по аліментам за період з січня 2019 року по серпень 2020 року (а.с.6) вбачається, що ОСОБА_1 дійсно не сплачує аліментів на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 складеного щодо нього протоколу та виклику державного виконавця. Крім того, в довідці-розрахунку зазначено, що заборгованість по аліментам з 27.01.2014 року по 26.08.2020 року, а помісячно розрахунок вказаний з січня 2019 року по серпень 2020 року.

При цьому, у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст.6 Конвенції.

Як передбачено п.«а» ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Особі повинно бути забезпечено реалізацію її права на захист, яке полягає у наданні останній можливості надавати усні або письмові пояснення з приводу пред`явленого їй обвинувачення, збирати і подавати докази, брати особисту участь у провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, реалізовувати інші процесуальні права, передбачені, зокрема КУпАП. Надання детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та забезпечення її права на захист є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

В протоколі про адміністративне правопорушення відсутній підпис ОСОБА_1 та відсутні відомості про відмову ОСОБА_1 поставити підпис, що засвідчене підписом виконавця, і йому відповідно, як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не було роз`яснено його процесуальних прав, при цьому, відповідної відмітки про неможливість реалізації роз`яснення таких в протоколі немає, тож протокол складено з порушенням ст.256 КУпАП, що є завадою для забезпечення справедливого судового розгляду та захисту прав особи.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який в порядку ст.251 КУпАП є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол та не може бути перекладено на суд.

За таких обставин, ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені законом (ст.268 КУпАП) права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема права давати пояснення, надавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо. Це є порушенням не тільки процесуального закону, а й вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо забезпечення рівності та змагальності сторін, що випливає із практики Європейського Суду з прав людини (Рішення у справах «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03), «Гурепка проти України» від 08 липня 2010 року (заява № 38789/04) «Лучанінова проти України» від 09 вересня 2011 року (заява №16347/02) та ін.) Зокрема, у справі «Гурепка проти України», заявник за аналогічних обставин стверджував, що його було позбавлено можливості особисто брати участь у розгляді своєї справи. Суд у цій справі нагадував, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Суд визнав, що у провадженнях в адміністративній справі щодо заявника не забезпечувалися важливі процедурні гарантії і що, враховуючи обставини справи, ці процедурні недоліки були достатньо серйозними, аби ставити під сумнів справедливість провадження, та констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що, оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій. Тобто усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Верховним Судом України визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені без додержання вимог ст.256 КпАП України, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення (п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14).

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що дана справа підлягає поверненню для належного оформлення.

Керуючись ст.ст.183-1, 256, 266-268, 277, 278 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП - повернути до Знам`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області О.Е.Богданова