ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2020 року суддя Першотравневого районного суду Донецької області Чудопалова С.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Мангушського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Новомлинівка, громадянки України, працюючої адміністратором кафе «Бриз», зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

17.07.2020 до Першотравневого районного суду Донецької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 733360 від 15.07.2020, згідно якого 11.07.2020 о 23-11 годині громадянка ОСОБА_1 , будучи посадовою особою адміністратором, знаходячись у кафе «Бриз» по вул. Набережній, б. 12-А в с. Мелекіне порушила правила карантину Постанову Кабінему Міністрів України № 392 від 20.05.2020, підпункт 16 пункту 3, а саме не припинила роботу закладу після 23-00 години за власною ініціативною, за що відповідальність передбачена ст. 44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненні правопорушення не визнала та пояснила, що вона на момент складання відносно неї протоколу перебувала на стажуванні у кафе «Бриз», наразі вона не працює у ньому. Зазначила, що кафе є літнім, тобто під відчиненим небом, о 23-00 годині нею було зачинено заклад, але люди, які у ньому відпочивали, відмовились виконувати вимогу покинути заклад, почали обурюватись та продовжували відпочивати. Просила суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, оскільки вона не є суб`єктом даного правопорушення.

Заслухавши особу, відносно якої складено протокол, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до п. 2 ст. 278 КпАП України, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 11.07.2020 о 23-11 годині громадянка ОСОБА_1 , будучи посадовою особою адміністратором, знаходячись у кафе «Бриз» по вул. Набережній, б. 12-А в с. Мелекіне порушила правила карантину Постанову Кабінему Міністрів України № 392 від 20.05.2020, підпункт 16 пункту 3, а саме не припинила роботу закладу після 23-00 години за власною ініціативною, за що відповідальність передбачена ст. 44-3 КУпАП.

Як показала в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , яка працює офіціантом у кафе «Бриз» у с. Мелекіне, 11.07.2020 у кафе відпочивали люди, о 23-00 годині заклад було зачинено, але люди, які там знаходились, почали голосувати, відмовлятися покинути кафе. Приїхала поліція і на прохання допомогти розігнати людей, вони відмовились, зазначивши, що це не їх компетенція, а до їх компетенції входить складати протоколи за порушення правил карантину.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Адміністративна відповідальність за ст. 44-3 КУпАП наступає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до вимог чинного законодавства, відповідальність за порушення вказаних норм покладається виключно на суб"єктів господарювання, а не на їх персонал, а працівниками поліції до протоколу не додано будь-яких доказів, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання в тому числі власником, керівником чи іншою відповідальною особою кафе «Бриз», розташованого у с. Мелекіне Мангушського р-ну Донецької області,а тому протокол про адміністративне правопорушення та надані до нього матеріали не підтверджують факт порушення вимог чинного законодавства, а саме: постанови КМУ від 20 травня 2020 року № 392, та вимог статті 44-3 КУпАП.

Крім того, на час розгляду зазначеного протоколу в судовому засіданні Постановою Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та виключено п.п. 16 п. 3 зазначеної Постанови, згідно якого забороняється «робота після 23-ї та до 7-ї години розважальних закладів (нічних клубів), а також суб`єктів господарської діяльності з надання послуг громадського харчування з організацією дозвілля або без нього (ресторанів, кафе, барів, закусочних, їдалень, кафетеріїв, буфетів тощо), закладів культури, крім кінотеатрів та крім діяльності з надання послуг громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень та замовлень на винос».

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Отже, враховуючи викладене, зважаючи на наявність порушень під час складання протоколу, які є істотними, даний протокол про адміністративне правопорушення не може вважатись належним і допустимим доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64). У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv/the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroglu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турції).

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно останньої за ст. 44-3 КУпАП підлягає закриттю.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, у зв`язку відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 44-3, 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя -

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя С.В. Чудопалова