ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/986/20 Справа № 203/1755/20 Суддя у 1-й інстанції - Смольняков О. О. Суддя у 2-й інстанції - Пістун А. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро, апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючої, мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК України,-

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винною в порушенні митних правил, передбачених ст. 471 Митного кодексу України та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень та конфіскацію предметів правопорушення згідно протоколу про порушення митних правил №0126/11000/20 від 09.03.2020. Стягнуто судовий збір у розмірі 120 (чотириста двадцять гривень) грн. 40 коп.

При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, 09.03.2020 року о 14 годині 00 хвилин в зоні митного контролю залу «на відліті» міжнародного аеропорту «Дніпро-аеропорт» під час оформлення у митному відношенні пасажирів рейсу OS 0676 «Дніпро- Відень» авіакомпанії «Austrian Airlines» гр. України ОСОБА_1 самостійно обрала для проходження митного контролю «зелений коридор», де митний контроль здійснюється у спрощеному порядку (без заповнення митної декларації). Після перетину гр. ОСОБА_1 «зеленої смуги» під час проведення митного контролю встановлено, що у її сумці знаходиться іноземна валюта євро у кількості 15 000 (п`ятнадцять тисяч) Євро, яку громадянка ОСОБА_1 переміщувала всупереч вимогам постанови Правління НБУ від 02.01.2019 №3 «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей» перевищення складає 5000 (п`ять тисяч) євро. Таким чином, ОСОБА_1 порушила порядок проходження митного контролю, в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, а саме переміщувала через «зелений коридор» валюту в обсягах, обмежених до такого переміщення через митний кордон України. Валюта в еквіваленті до 10000 євро повернута гр. України ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та уточнення до неї в якій просить поновити їй строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати, постановити нову, якою застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу без конфіскації предметів правопорушення.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, зазначає, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення присутня не була, належним чином про час та місце розгляду справи не повідомлялась, про розгляд справи дізналась лише 21.07.2020 року з сайту "Судова влада", постанову суду отримано не було.

В обґрунтування апеляційної скарги та уточнення до неї зазначає, що було порушено її право на захист, оскільки справу розглянуто без її участі, що позбавило її можливості реалізувати в суді свої права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Вказує, що додаткове покарання у вигляді конфіскації порушує її право вільно володіти її майном; жодного злочинного наміру на приховання грошей та незаконне переміщення не мала, правопорушення скоїла через необережність.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не була присутня в судовому засіданні, належним чином не повідомлена про місце та час розгляду справи, апеляційний суд вважаю за можливе поновити останній строк на апеляційне оскарження.

В судовому засіданні захисник Борисова Ю.В. підтримала апеляційну скаргу з уточненнями до неї, просила її задовольнити.

Представник митниці заперечували проти апеляційної скарги та просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених апеляційних вимог, з`ясувавши питання, які виникли під час такого дослідження, перевіривши законність та обґрунтованість постанови місцевого суду в межах апеляційної скарги, а також доводи апеляції, суд вважає, що подана представником митниці апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно приписів ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Так, фактичні обставини вчиненого порушення митних правил, а також правова кваліфікація дій ОСОБА_1 за ст. 471 МК України ніким з учасників не оспорюється.

Враховуючи, що апеляційна скарга захисника вноситься в частині накладеного на ОСОБА_1 заходу адміністративного стягнення, то встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення правопорушень, доведеність вини останньої за ст. 471 МК України апеляційним судом не перевіряються, так як ніким не ставляться під сумнів.

Разом з тим, незважаючи на обґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що застосована судом першої інстанції, при накладенні адміністративного стягнення, конфіскація вилученої у порушника валюти, в даному конкретному випадку, не може бути визнана співрозмірним стягненням, через те, що несе за собою надмірний тягар для останнього та не відповідає характеру вчиненого правопорушення та особі правопорушника, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 МК України, законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у ст. 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. При цьому, відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 року № 1906-VI, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини, як джерела права.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 11.07.2019 по справі «Садоча проти України» (заява № 77508/11), зазначив наступне:

«30. …Гроші, які перевозив заявник, були отримані на законних підставах, і йому було дозволено вивезти їх з України, якби він заявив про це митним органам. Звідси випливає, що єдиною незаконною (але не кримінальною) поведінкою, у якій можна було б звинуватити його, була його нездатність подати митним органам письмову заяву про те, що він перевозив таку суму грошей через кордон.

31. Суд нагадує, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення, а санкція - тяжкості правопорушення, для покарання за який вона призначається, у цій справі, невиконання вимоги щодо декларування (див. Гирлян, § 28, та Габріч, § 29, обидва цитовані вище).

32. Справді, конфіскована сума була значною для заявника. Проте, немає жодних доказів того, що заявник міг би завдати будь-якої серйозної шкоди державі: він не ухилявся від сплати митних зборів або будь-яких інших зборів і не завдав будь-яку іншу майнову шкоду державі. Заява, що міститься у рішенні апеляційного суду про те, що дії заявника спричинили «серйозну шкоду зовнішньоекономічним інтересам та безпеці України», є надто розпливчастою і загальною та не підтверджується будь-якими доводами щодо того, що саме становить таку шкоду. Таким чином, Суд вважає, що такий захід як конфіскація не був призначений як відшкодування майнової шкоди - оскільки держава не зазнала жодних збитків внаслідок недекларування грошових коштів заявником заявити гроші - але був стримуючим і каральним заходом за своїм фактичним призначенням (див. Гирлян , вище, § 29)».

У зв`язку з цими та іншими, наведеними у згаданому рішенні обставинами, ЄСПЛ констатував порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки конфіскація всієї не задекларованої суми під час проходження митного контролю суми грошей наклала на заявника індивідуальний та надмірний тягар і була непропорційною до вчиненого правопорушення.

Приймаючи рішення про конфіскацію вилученої у ОСОБА_1 валюти, суд першої інстанції не тільки не врахував вимог наведеного вище законодавства та судової практики ЄСПЛ, а й залишив поза увагою конкретні обставини даної справи, які вказували на те, що конфіскація вилученої у неї валюти, яка була нею отримана на законних підставах та перевозилася через митний кордон України, може поставити її у вкрай скрутне становище, що може свідчити про надмірний тягар для неї та невідповідність такого стягнення вчиненому правопорушенню.

Між тим, встановлені під час апеляційного розгляду, на підставі пояснень захисника, а також наданих суду апеляційної інстанції документів, обставини, пов`язані з джерелами отримання грошових коштів, що перевозилися з території України, дозволяють зробити висновок про те, що громадянка ОСОБА_1 , не намагалась їх приховати та добровільно їх надала, крім того, частина грошей належала її сину, який летів разом з нею.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено будь-яких обставин, які б дозволили зробити висновок про те, що такий захід, як конфіскація безпосереднього предмету порушення митних правил, у даному випадку відповідатиме загальним інтересам суспільства, оскільки судом не встановлено будь-яких даних про те, що готівка, яка переміщувалась через державний кордон України могла використовуватися для відмивання грошей, незаконного обігу наркотиків, фінансування тероризму або організованої злочинності, ухилення від сплати податків або здійснення інших серйозних фінансових правопорушень, а держава не зазнала жодних збитків від дій ОСОБА_1 , за які його притягнуто до відповідальності.

За таких обставин, приймаючи до уваги практику ЄСПЛ щодо даної категорії справ з точки зору дотримання вимог Конвенції, яка гарантує право кожної фізичної особи мирно володіти своїм майном, а також закріплює положення про те, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати постанову судді та прийняти нову постанову.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2020 року

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - скасувати.

Постановити нову постанову, якою ОСОБА_1 , визнати винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (тисяча сімсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Вилучену валюту, згідно протоколу про порушення митних правил № 0126/1100/20 від 09.03.2020 року, а саме: 5000 євро - повернути громадянці ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Пістун