ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/2858/20 Головуючий в 1 інст. Дацюк О.І.
Провадження №33/807/511/20 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Мухіна А.А., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою останнього на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26 червня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Запоріжжя, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 420,40 грн.

Згідно з постановою суду, 06 червня 2020 року о 23-20 годині водій ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ 110207, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в районі буд. 46А по вул. Чарівній у м. Запоріжжя, та, маючи зовнішні ознаки перебування у стані алкогольного сп`яніння, на пропозицію поліцейських відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, не сприяв повному, всебічному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Також апелянт зазначає, що свою вину він не визнає та вважає, що протокол від 07 червня 2020 року складений незаконно, оскаржувана постанова також є незаконною. Він дійсно знаходився в ніч з 06 на 07 червня 2020 року за адресою: м. Запоріжжя вул. Чарівна б. 46А, проте керування автомобілем не здійснював, так як разом з ним знаходився тверезий водій - ОСОБА_2 . У нього був словесний конфлікт із молодими людьми, які викликали поліцію, проте автомобілем він не керував, працівники УПП його не зупиняли, отже підстав для направлення його на огляд на стан сп`яніння не було.

Апелянт вважає, що факт керування 07 червня 2020 року саме ним транспортним засобом та його відмова від проходження огляду не знайшов свого підтвердження в наданих суду матеріалах справи, а самі матеріали зібрані із порушенням вимог законодавства, що унеможливлює його притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що йому інкриміновано порушення п.2,5 ПДР України ( а не п. 2,9 ПДР України - керування у стані сп`яніння), тобто відмова від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан сп`яніння. Даний склад правопорушення є закінченим з моменту відмови особи від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря-нарколога. В той же час, у протоколі не розписано об`єктивну сторону даного правопорушення, а саме: час та місце такої відмови, розписаний час та місце порушення п. 2. 9 ПДР України, хоча жодного доказу керування т/з не додано. Така не конкретизація обвинувачення порушує його право на захист від конкретного обвинувачення.

В порушення вимог ст.266 КУпАП та п.6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735, до протоколу не долучені копії документів, через що суд позбавлений можливості зробити висновок про відповідність спеціальних засобів вимогам Інструкції. Крім того, законодавець зобов`язує водія проходити огляд на стан сп`яніння лише у випадку зупинки поліцейським транспортного засобу, чого у даній ситуації не було. Більш того, у якості свідків були запрошені саме ті особи, з яким у нього був конфлікт, та які викликали на місце пригоди поліцію. Таким чином, вважає, що дані особи не є неупередженими, а вимоги п. 6 Інструкції порушені.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №360016 від 07 червня 2020 року був складений о 00:47 годині. Згідно з даними з нагрудної камери поліцейського, йому роз`яснені права та повідомлено про складання щодо нього адміністративного протоколу з 01-05 години. Таким чином, час складання протоколу не відповідає фактичному, закріпленому у даних відеофіксації.

Також, матеріали відеофіксації порушення, долучені до протоколу, не містять як даних про керування саме ним транспортним засобом, так і проголошеної ним відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в спеціалізованому закладі.

Зміст протоколу ДПР 18 № 360016 суперечить даним з рапорту працівника УПП, щодо його особистого сприйняття та фіксування адміністративного правопорушення. Так, згідно з протоколом, йому інкриміновано нібито керування транспортним засобом о 23-20 годині, в той час як згідно з рапортом, працівник УПП прибув до місця документування правопорушення лише о 23-37 годині, тобто взагалі не міг бачити подій, які були о 23-20 годині, тобто і керування ним чи іншою особою транспортним засобом.

Про відсутність належних доказів керування саме ним транспортним засобом говорить відсутність винесення щодо нього постанови за ст. 126 КпАП України - за керування транспортним засобом без посвідчення водія, хоча у протоколі відображено, що посвідчення водія ОСОБА_1 не надав. Крім того, на місті був присутній тверезий водій ОСОБА_3 , якому і був переданий автомобіль, що підтверджується матеріалами відеофіксації, доданими до протоколу.

ОСОБА_1 вважає, що в матеріалах справи не міститься достатніх та беззаперечних доказів вчинення ним інкримінованого правопорушення, а пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не можуть бути достатніми доказами через конфлікт із ним. Крім того, дані свідки не спостерігали за апелянтом постійно, він покидав їх поле зору, знаходячись у магазині, де мав можливість вживати спиртні напої, оскільки на місці події був присутнім та керував авто тверезий водій.

Крім того, в даному випадку на час здійснення провадження у даній справі законом скасовано адміністративну відповідальність водіїв наземних транспортних засобів за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. А отже, виходячи з положень ч. 3 ст. 8 КУпАП, приймаючи до уваги, що у даній справі триває провадження, та те, що законом скасовано таку адміністративну відповідальність, провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подав. З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутність апелянта, що не суперечить вимогам ст.294 КУпАП.

Заслухавши пояснення захисника - адвоката Мухіна А.А., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Суд дійшов правильного висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена даними, що містяться: у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 360016 від 07 червня 2020 року, згідно з яким ОСОБА_1 у зазначений час керував транспортним засобом ЗАЗ 110207, реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи зовнішні ознаки перебування у стані алкогольного сп?яніння, на пропозицію поліцейських від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків; зі змістом протоколу ознайомлений, будь-яких зауважень чи клопотань не заявляв; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07 червня 2020 року в КУ ЗОНД ЗОР; актом огляду; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від 07 червня 2020 року, якими підтверджується, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками сп`яніння, а після прибуття працівників поліції йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору «Alkotest Drager» та в медичному закладі, проте останній відмовився від проходження такого огляду; DVD-диском з відеозаписом.

Вказані докази узгоджуються з відомостями з рапорту працівника поліції ОСОБА_10 , в якому зафіксовано, що близько о 23 -00 годині отримали виклик на службовий планшет від служби 102 «Порушення ПДР» за адресою: м.Запоріжжя, вул. Чарівна, 46А «Золота Осінь». Прибувши на місце виклику о 23-37 годині, до них звернувся заявник, представився ОСОБА_9 2000 року народження, та повідомив, що він та його знайомі затримали водія (як пізніше було встановлено гр. ОСОБА_1 ), який рухався на транспортному засобі ЗАЗ 110207, реєстраційний номер НОМЕР_1 , потім вийшов з нього зі слів заявника в сильному алкогольному сп`янінні. При спілкуванні з водієм ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Водієві було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатору «Alkotest Drager № 6820» у присутності двох свідків, останній відмовився. Після чого було запропоновано пройти медичний огляд у лікаря нарколога, водій ОСОБА_1 відмовився. На водія ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №360016 від 07 червня 2020 року за порушення п.2.5 ПДР ч.1 ст.130 КУпАП. Водійське посвідчення не вилучалось, так як водій його не передавав. Тимчасове посвідчення не видавалось. Транспортний засіб передано тверезому водію. Про повторність ОСОБА_1 попереджений.

Зазначені докази у їх сукупності підтверджують те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.

Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи апелянта про те, що автомобілем він не керував, працівники УПП його не зупиняли, отже підстав для направлення його на огляд на стан сп`яніння не було, є необгрунтованими.

Факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 підтверджується сукупністю досліджених доказів, зокрема: показаннями свідків, які узгоджуються з відеозаписом та рапортом працівника поліції.

Доводи апелянта про те, що йому інкриміновано порушення п. 2,5 ПДР України, а не п. 2,9 ПДР України - керування у стані сп`яніння, не спростовує наявності в його діях складу вищевказаного правопорушення, оскільки керування транспортним засобом у стані сп`яніння останньому не інкримінується, а відмова водія, який має ознаки сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку є самостійним складом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Твердження апелянта про те, що у протоколі не розписано об`єктивну сторону даного правопорушення, а саме: час та місце такої відмови, а розписаний час та місце порушення п. 2. 9 ПДР України, хоча жодного доказу керування транспортним засобом не додано, є непереконливими, оскільки вказаний протокол складений з дотриманням вимог ст.256 КУпАП, містить всі необхідні для розгляду справи відомості та суттєвих недоліків не має.

До протоколу додані докази, які підтверджують відомості, зазначені у в самому протоколі, та які узгоджуються між собою.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 висловлював вимогу про надання йому сертифікату відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, який мали намір використати при його огляді, та цю вимогу було проігноровано.

Отже, доводи апелянта з зазначеного приводу є безпідставними.

Більш того, як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 взагалі відмовився від проходження відповідного огляду як на місці так і в медичному закладі.

Доводи ОСОБА_1 про упередженість свідків у цій справі також є необґрунтованими. Жодних підстав ставити під сумнів показання свідків не має.

Так, свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були запрошені працівниками поліції для засвідчення факту проведення огляду ОСОБА_11 на стан сп`яніння. Зазначені особи засвідчили, що ОСОБА_11 мав ознаки алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду як на місці за допомогою спеціального технічного засобу так і в медичному закладі.

Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 бачили як водій автомобіля авто «Таврія» (яким виявився ОСОБА_1 ) заїхав на тротуар, а коли вийшов з автомобілю було видно, що він перебуває в стані сп`яніння. ОСОБА_1 запропонували закрити авто та далі йти пішки, але той відмовився, після чого свідок ОСОБА_9 викликав працівників поліції.

Те, що протокол про адміністративне правопорушення складений 00 годин 47 хвилин, а на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 роз`яснені права та повідомлено про складання щодо нього адміністративного протоколу з 01 години 05 хвилин, жодним чином не свідчить про недостовірність відомостей, вказаних у протоколі та може пояснюватися технічними причинами.

Посилання апелянта на те, що на відеозаписі не зафіксовано сам факт керування ним автомобілем, правильності висновків суду не спростовують, оскільки вказаний факт, як зазначено вище, підтверджується сукупністю досліджених доказів, в т.ч. показаннями свідків.

В той же час, відеозаписом підтверджується наявність у ОСОБА_1 явних ознак сп`яніння та факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку у присутності свідків.

Будь-яких порушень з боку поліцейських при оформленні даного адміністративного матеріалу не вбачається.

Зі скаргами на дії працівників поліції у встановленому законом порядку ОСОБА_1 не звертався.

Те, що безпосередньо поліцейські не бачили як ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не свідчить про недостовірність відомостей, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, та пояснюється тим, що згідно зі матеріалами справи, поліцейські приїхали на місце події за викликом вже після того, як ОСОБА_1 припаркував транспортний засіб на тротуарі.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам належну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Також є безпідставними і доводи апелянта про необхідність закриття провадження в справі на підставі п.6 ч.1 ст.247 КУпАП, виходячи з такого.

Так, до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Після набрання чинності зазначеного вище закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, виключено з ч.1 ст. 130 КУпАП та закріплено у ст. 286-1 КК України (Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції).

Разом з тим, Законом України від 17 червня 2020 року № 720-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень", який набрав законної сили 03 липня 2020 року, внесені зміни до Закону № 2617-VIIІ.

Так, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX, у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запровадив нову редакцію ст.130 КУпАП та виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння, у зв`язку із запровадженням кримінальної відповідальності; у пункті 2 Розділу І Закону №2617-VIIІ виключено підпункт 171, яким доповнено КК України статтею 286-1. Отже, залишилась адміністративна відповідальність за вчинення таких дій.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Виходячи із цих положень, до осіб, які до 01 липня 2020 року вчинили правопорушення у виді керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, має бути застосований закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.

В даному випадку правопорушення вчинене 06 червня 2020 року, тобто до прийняття і набрання чинності Законом № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року (яким не скасовувалась, а фактично посилювалась відповідальність за вчинення вищевказаних дій).

З врахуванням викладеного, підстав для закриття провадження в справі на підставі п.6 ч.1 ст.247 КУпАП не вбачається.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2020 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Дадашева

Дата документу Справа № 336/2858/20