Справа № 750/4293/20 Головуючий у 1 інстанції Сапон А. В.
Провадження № 33/4823/270/20
Категорія - ч.3 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2020 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , та його захисника - Захарова Є.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 420,40 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 25 травня 2020 року, в 05 год. 35 хв., по пр. Миру в м. Чернігові, ОСОБА_1 керував транспортними засобом марки «Hyundai Getz», номерний знак НОМЕР_1 , із явними ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження, відповідно до встановленого порядку на стан сп`яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 130 КУпАП, оскільки вже двічі, 09.04.2020 року та 22.04.2020 року піддавався адміністративному стягненню за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність, на момент розгляду справи 10.07.2020. Послався на незаконність рішення суду, прийнятого з порушенням норм матеріального права, винесеного при неповному з`ясуванні всіх обставин справи. Вказав на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст.256 КУпАП, так як після його складання та підписання було внесено виправлення з «ч.2 ст.130 КУпАП» на «ч.3 (2) ст.130 КУпАП», що свідчить про перекваліфікацію його дій.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 свою вину у скоєному правопорушенні не визнав, з обставинами викладеними в протоколі не погодився та просив провадження у справі щодо нього закрити. При цьому вказав, що на момент складання протоколу щодо нього за ч.3 ст.130 КУпАП, він ще не був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 та ч.2 ст.130 КУпАП, оскільки постанова Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.04.2020 року набрала законної сили лише 26 травня 2020 року, а постанова Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.04.2020 року набрала законної сили тільки 03 серпня 2020 року.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених вище підстав; перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частина 3 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані наркотичного сп`яніння, а також за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проходження такого огляду.

Відповідно до вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Виконання названого пункту Правил дорожнього руху є обов`язком водія, а не його правом, за відмову від виконання якого передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно п.6 розділу І та п.6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також у присутності двох свідків.

Пунктом 27 постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №275899, 25 травня 2020 року, в 05.35 год., по проспекту Миру в м. Чернігові, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Hyundai Getz», номерний знак НОМЕР_1 , із явними ознаками наркотичного сп`яніння і від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху (а.с.9).

Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

Також, факт відмови ОСОБА_1 від огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які пояснили, що водій ОСОБА_1 , в їх присутності, відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку (а.с.9-10).

Згідно відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що на місці зупинки автомобіля «Hyundai Getz» працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння, оскільки виявили у нього ознаки наркотичного сп`яніння. Однак ОСОБА_1 начебто дав згоду, але в подальшому для проходження огляду з автомобіля не вийшов.

Така поведінка ОСОБА_1 була правильно розцінена працівниками поліції, як відмова водія пройти огляд на стан сп`яніння.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, повністю доведена, оскільки він, двічі протягом року піддавався адміністративному стягненню за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, а постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Посилання апелянта на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст.256 КУпАП є безпідставними, оскільки даний протокол складений працівниками поліції з дотриманням вимог законодавства про адміністративні правопорушення.

До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку оформлення протоколу працівниками поліції щодо нього, останній не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час складання протоколу, до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.

Твердження апелянта, що на момент складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.130 КУпАП є незаконним, оскільки на той час він не був притягнутий до адміністративної відповідальності ні за ч.1 ст.130, ні за ч.2 ст.130 КУпАП, є безпідставним.

Повторність правопорушення - це повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною 3 ст.130 КУпАП).

Як вбачається з матеріалів справи, постановами Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 квітня 2020 року та від 22 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та ч.1 ст.130 КУпАП відповідно, які були залишені без змін судом апеляційної інстанції 26.05.2020 року та 03.08.2020 року.

Тому, твердження ОСОБА_1 про помилкову кваліфікацію місцевим судом його дій за ч.3 ст.130 КУпАП не узгоджуються з вимогами закону.

Доводи апелянта про те, що розпочате провадження у справі підлягає закриттю в разі скасування акта, що встановлював адміністративну відповідальність за ст.130 КУпАП, є непереконливими, з огляду на таке.

01.07.2020 набрав чинності Закон України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», згідно з яким виключено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння і за відповідні дії передбачено кримінальну відповідальність, тобто, цим Законом відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння посилено.

Відповідно до ч.1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, який діяв під час і за місцем вчинення правопорушення. Близькі за змістом положення містяться у частині другій статті 4 КК, відповідно до яких кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначенні положення кореспондуються з положеннями частини другої статті 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Таким чином, в даному випадку має місце ультраактивна (переживаюча) дія Закону, коли приписи нормативно-правового акту, який діяв раніше, поширюються на нереалізовані або не припинені на момент втрати ним чинності правовідносини, оскільки дія акту, який вводиться замість діючого раніше, поширюється лише на нові правовідносини, що виникнуть після набрання ним чинності.

Виходячи із цих положень до осіб, які до 01 липня 2020 року вчинили керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП, має бути застосовано закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.

Підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, на яку вказує апелянт, передбачена пунктом 6 статті 247 КУпАП, у даному випадку також відсутня.

Відповідно до названого пункту, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність. Законодавцем чітко визначено, що провадження може бути закрито виключно у випадку скасування акту, яким встановлено адміністративну відповідальність.

Натомість, у результаті внесення змін до статті 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортним засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.

Більш того, 03 липня 2020 року положення Закону України № 321-ІХ від 03.12.2019 були декриміналізовані Законом № 720-IX з одночасним повторним запровадженням адміністративної відповідальності за їх вчинення.

А тому вимоги апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають

Отже, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу. Таку позицію ОСОБА_1 слід розцінювати, як намагання уникнути ним встановленої законом відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.3 ст.130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

На підставі наведеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.130 КУпАП - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Заболотний