Справа № 161/1204/20 Провадження №33/802/467/20 Головуючий у 1 інстанції:Присяжнюк Л. М.
Категорія:ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2020 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Петрука І.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 квітня 2020 року,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не працюючого, визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130, ст. 122-2 КУпАП, наклавши адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 20.01.2020 р. о 21.05 год., керуючи транспортним засобом KIA VENGA Т5 НОМЕР_1 , перебував стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, проводився у лікаря-нарколога за адресою м. Луцьк, вул. Карбишева, 2. Також, на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу ОСОБА_1 не зупинився та був затриманий шляхом переслідування патрульною поліцією. Своїми діями водій порушив вимоги, передбачені п.п. 2.9 (а), 2.4 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачені ст. 122-2, ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 оскаржує її з мотивів незаконності, неповноти судового розгляду. Вважає рішення необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд порушив його право на захист, оскільки провів розгляд матеріалів за його відсутності, без належного повідомлення того про час і місце розгляду справи. Крім того, у постанові суду невірно зазначено його прізвище ОСОБА_1 , в той час коли він ОСОБА_1 . Просить поновити строк на оскарження постанови суду, зазначене судове рішення скасувати, прийняти нову, якою закрити провадження у даній справі за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , його захисника Петрука І.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили скасувати постанову судді і закрити провадження у справі за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, доходжу висновку, що апеляційна скарга до задовлення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положення ст.251 КУпАП регламентують, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Даних вимог закону при винесенні постанови місцевим судом дотримано.

ОСОБА_1 не був присутнім під час розгляду справи в суді першої інстанції, тому порушений десятиденний строк на оскарження постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 квітня 2020 року, виходячи з принципу доступу до правосуддя, який випливає з п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, слід поновити, відтак суд вважає за необхідне прийняти подану ним апеляційну скаргу до розгляду.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про можливість розгляду справи за відсутності особи, щодо якої складений протокол про порушення Правил дорожнього руху України, оскільки суддею місцевого суду вживалися усі необхідні та достатні заходи для забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності.

Так, в матеріалах справи наявні письмові підтвердження про те, що ОСОБА_1 судом першої інстанції були надіслані повідомлення на адресу - АДРЕСА_1 , яка була вказана у протоколах про адміністративні правопорушення. Будь-яких документів, що посвідчують особу ОСОБА_1 працівникам поліції не надав.

Відеозаписом з боді-камер працівників поліції підтверджується, що після оформлення матеріалів про вчинення адміністративних правопорушень, при зачитуванні поліцейською протоколів про адміністративні правопорушення серії БД №306595, серії БД №306575 від 20 січня 2020 року ОСОБА_1 , будь-яких зауважень щодо невірно вказаної працівниками поліції адреси проживання від останнього не надходило, що також об`єктивно підтверджується письмовим повідомленням Управління патрульної поліції у Волинській області від 29 липня 2020 року №71аз/41/17/03-2020 про те, що при складенні протоколу адреса особи, що якої складався цей документ вказувалась водієм ОСОБА_1 . Крім того, для з`ясування дійсного місця проживання або реєстрації судом скеровувалися запити до Державної фіскальної служби, і згідно довідки зазначено адресу: АДРЕСА_1 . У зв`язку з наведеним, апеляційний суд погоджується з діями суду першої інстанції з направлення повісток на адресу, зазначену в протоколах про адміністративні правопорушення.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" від 07.07.1989 року виходить з того, що у випадках, коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

ОСОБА_1 роз`яснювалися права, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України, повідомлялось працівниками поліції про те, що розгляд матеріалів його справи буде проводитись Луцьким міськрайонним судом, однак жодних пояснень, заперечень чи будь-яких доказів, які б спростосували докази його винуватості, той не надав, жодних даних, які свідчать про те, що особа, щодо якої складені протоколи про адміністративні правопорушення, цікавилась їх розглядом не має. Ставити свій підпис у протоколах, як зафіксовано відеозаписом, апелянт відмовився.

Відтак, враховуючи те, що справа щодо правопорушень, передбачених статтями 130, 122-2 КУпАП, не відносяться до переліку, визначених ст. 268 КУпАП справ, при розгляді яких, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є обов`язковою, з врахуванням строку притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 38 КУпАП, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на підставі наявних матеріалів, оскільки безпідставне умисне затягування справи може порушити завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення (ст. 1 КУпАП).

Факт вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ч. 1 ст.130, ст. 122-2 КУпАП, доводиться зібраними матеріалами справи, зокрема, протоколами про адміністративні правопорушення серії БД №306595, серії БД №306575 від 20 січня 2020 року, протоколом про адміністративне затримання серії ВН №005047 від 20.01.2020 р., висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.01.2020р., постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП 18 №238728 від 20.01.2020р., письмовими поясненнями.

Зазначені вище докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст.130, ст. 122-2 КУпАП є повними, безсумнівними, належними та допустимими, такими, що доповнюють одне одного, оскільки у відповідності до ст.ст. 251, 252 КУпАП, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані в порядку, встановленому законом.

Апеляційні доводи, на які посилається правопорушник стосовно помилки у прізвищі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не свідчить про вчинення правопорушення іншою особою та доводиться стороною захисту, шляхом надання письмових доказів. Як вбачається з перевірених у судовому засіданні доказів, а саме доданих до апеляційної скарги копій паспорта, правильними анкетними даними особи, що притягається до відповідальності, є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, суддя вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.130, ст. 122-2 КУпАП, та призначив адміністративне стягнення згідно вимог ст. 36 КУпАП.

Таким чином, у своїй сукупності, апеляційні доводи правопорушника не містять інших обставин, які не були досліджені та проаналізовані судом першої інстанції при винесенні постанови та могли б вплинути на постановлення іншого процесуального рішення у справі

Підстав для задоволення вимог правопорушника в частині закриття провадження у справі також не вбачається. За таких обставин, постанову суду першої інстанції вважаю законною, обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Однак постанова судді підлягає зміні в частині уточнення прізвища особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Так, як убачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення працівниками був складений щодо « ОСОБА_1 ». Разом з тим, у судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що правильним прізвищем особи, яка допустила порушення ПДР, є «ОСОБА_1».

Оскільки апелянт у суді апеляційної інстанції не заперечував, що справа про адміністративне правопорушення розглядалась судом безпосередньо щодо нього, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити постанову суду першої інстанції, зазначивши, що до адміністративної відповідальності притягається не « ОСОБА_1 », а « ОСОБА_1 ».

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Поновити строк на оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 квітня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 квітня 2020 року щодо нього - без змін.

Вважати правильним зазначення у постанові судді Луцького міськрайонного суду від 09 квітня 2020 року прізвища правопорушника « ОСОБА_1 » замість « ОСОБА_1 ».

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.А.Подолюк