Провадження № 3/761/5941/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року Шевченківського районного суду м. КиєваСіромашенко Н.В., розглянувши матеріали, які надійшли зГоловного управління Держпродспоживслужби в м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великий ЛюбеньГородокського району Львівської області, працюючогодиректором магазину «FUDFACTOR»-ФОП, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2020 року було складено головним спеціалістом відділу державної санітарно-епідеміологічної експертизи та охорони території Управління державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві Бондаренко В.В. протокол про адміністративне правопорушення №85. З даного протоколу вбачається, що 27 липня 2020 року о 15 год. 10 хв. за адресою: м. Київ, вул. Велика Житомирська, 23, під час заходів контролю за дотриманням вимог щодо проведення профілактичних і протиепідемічних заходів на період карантину на території міста Києва було встановлено, що директор продуктового магазину «FUDFACTOR»- ОСОБА_2 , перебуваючи на робочому місці, не забезпечив дотримання вимог щодо профілактичних заходів протидії поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а саме: не проводиться щоденна термометрія працівників двічі на день з оформленням листків термометрії; не організований централізований збір використаних ЗІЗ; не дотримується кратність поточних дезінфекційних заходів, відсутні дезінфекційні засоби, зареєстровані в Україні, чим порушив вимоги статті 29 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», п. 7, 15, 160, 161, 163 «Особливого порядку проведення профілактичних і протиепідемічних, в тому числі дезінфекційних та інших заходів», затвердженого Розпорядженням керівника робіт від 23 травня 2020 року №47 (в редакції розпорядження від 1 липня 2020 року №62); п.1, п.8 абз. 3, 4 Постанови Головного державного санітарного лікаря від 9 травня 2020 року №17.Таким чином, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогост.44-3 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 частково визнав свою вину у вчиненні вказаного адмінправопорушення. При цьому зазначив, що дезінфекційні засоби наявні в магазині, але йому не було відомо щодо відсутності реєстрації їх МОЗ України.

Суддя, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до наступного.

Відповідно достатті 9 КУпАПадміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зістаттею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящихорганів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАПдоказами в справі про адміністративнеправопорушення, є будь-якіфактичнідані, на основіяких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлюєнаявністьчивідсутністьадміністративногоправопорушення, винністьданої особи в йоговчиненні та іншіобставини, щомаютьзначення для правильного вирішеннясправи. Ціданівстановлюються протоколом про адміністративнеправопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративноївідповідальності, потерпілих, свідків, висновкомексперта, речовимидоказами, показаннямитехнічнихприладів та технічнихзасобів, щомаютьфункції фото - і кінозйомки, відеозаписучизасобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яківикористовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, щостосуютьсязабезпеченнябезпекидорожньогоруху, протоколом про вилучення речей і документів, а такожіншими документами.

Так, ст.44-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Як вбачається з поданих матеріалів, єдиними доказами інкримінованогоправопорушення є складений працівником ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві протокол про адміністративне правопорушення. Однак, протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом і не являється безперечним доказом вини правопорушника.

При цьому, відповідно до положеньст.251 КУпАП, ст.62 КонституціїУкраїнисудом не можуть бути визнанідоказамивідомості, щомістяться у самому протоколі про адміністративнеправопорушення, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративнеправопорушення не може бути беззаперечнимдоказом вини особи в тому чиіншомудіяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи.

Також суд вважає на необхідне зазначити на те, що п.2 Постанови Кабінету Міністрів від 20 травня 2020 року №392, на який посилається спеціаліст ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, як на правову підставу щодо виявлених порушень, втратив чинність згідно з постановоюКабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року N 641.

Крім того, у постанові від 29 квітня 2020 року у адміністративній справі № 161/5372/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду сформулював правові висновки, згідно яких роз`яснив, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своєнейтральне становище людиназдатнаоб`єктивно та правильно засвідчитиподії і факти так, як вони дійсновідбувалися для можливостіуникненняформалізму та зловживанняпроцесуальними правами. Отже, суб`єктивна думка спеціаліста, який є зацікавленою особою, за відсутності інших доказів, не може свідчити про наявність вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

У справах "Малофєєва проти Росії" ("Malofeyevav.Russia", рішення від 30.05.2013, заява N 36673/04) та "Карелін проти Росії" ("Karelinv.Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вказаних обставин судом не встановлено жодного прямого доказу, на підставі якого суд міг би безперечно встановити, що останній вчинивправопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, в зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 44-3, 184, 247, 280, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого ст. 32 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови

Суддя: