Провадження № 33/801/635/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Клапоущак С. Ю.
Доповідач: Медвецький С. К.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Медвецький С. К., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2020 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420,40 грн.

У постанові суду зазначено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 544974, 29 травня 2020 року о 23:00 год. у м. Вінниці по вул. Келецька, 106, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Ford «Escort», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, поведінка не відповідає обстановці, неприродна блідість обличчя.

Від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2020 року, якою його визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі зазначено, що скаржник не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а лише просив працівників поліції скласти протокол про адміністративне затримання, щоб скористатися правом на правову допомогу адвоката.

Також вказав, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено докази його вини у вчиненні адміністративного правопорушення. Не було допитано свідків, не витребувано докази, що свідчить про неповноту з`ясування обставин справи.

Крім цього, скаржником в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Положеннями статті 289 КУпАП передбачено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є право на апеляційний перегляд справи.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини адміністративне правопорушення Суд розглядає в контексті дрібного кримінального правопорушення та неодноразово вказував на те, що на таку категорію справ поширюється дія Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, справа « Лучіанова проти України» (заява № 16347/02), «Швидка проти України (заява № 17888/12) та ін.).

У пункті 50 Рішення у справі «Швидка проти України»(заява № 17888/12) Суд зазначив, що «видається доречним повторити усталений принцип Суду щодо важливості права на доступ до суду, зважаючи на провідне місце права на справедливий суд у демократичному суспільстві (див. рішення від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» (Airey v. Ireland), п. 24, Series A № 32). Якщо існує право на перегляд за статтею 2 Протоколу № 7, воно має бути таким же ефективним».

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що апеляційну скаргу на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2020 року він подав в строки передбачені законом, однак постановою Вінницького апеляційного суду від 16 липня 2020 року, його апеляційну скаргу повернуто, з підстав, що апеляційна скарга подана у іншій формі, ніж передбачено нормами КУпАП. Із указаною постановою він ознайомився 20 липня 2020 року (а.с. 30). Вдруге скаржник звернувся із апеляційною скаргою на зазначену постанову 29 липня 2020 року із клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження (а. с. 38).

Оскільки строк на апеляційне оскарження попущено з поважних причин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2020 року.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

За вказаних обставин апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без участі ОСОБА_1 .

Щодо доводів ОСОБА_1 по суті вимог апеляційної скарги, то апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини 7 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 544974, 29 травня 2020 року о 23:00 год. у м. Вінниці по вул. Келецька, 106, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Ford «Escort», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, поведінка не відповідає обстановці, неприродна блідість обличчя.

Від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного сп`яніння, згідно з п. 4 розділу І Інструкції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

За змістом частин 2, 6 статті 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським в присутності двох свідків. Проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог пунктів 4,8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.12.2008 року № 1103, передбачено, що огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків, якими не можуть бути особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Пунктом 7 розділу IX "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

З матеріалів справи слідує, що відмову водія ОСОБА_1 від проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки зафіксовано поліцейським взводу № 2, роти № 1, БУПП У Вінницькій області ДПП рядовим поліції Липовецькою А. В., за участі свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у відповідності до положень КУпАП та «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року.

Указані обставини зафіксовані протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №544974 від 29 травня 2020 року та не спростовуються доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Із змісту вказаного протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що ОСОБА_1 від підпису протоколу та дачі пояснень відмовився в присутності двох свідків.

Положеннями частини 1 статті 130 КУпАП передбачено, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності незалежно від того тверезий водій чи ні, тому апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Крім цього, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, було оглянуто матеріали відеофіксації з нагрудної камери працівника поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, яке мало місце 29 травня 2020 року о 23:00 год. у м. Вінниці по вул. Келецька, 106, відносно водія ОСОБА_1 .

З указаного відеозапису слідує, що при безпосередньому контакті працівників поліції з ОСОБА_1 , останній відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння в присутності двох свідків

Отже, наявні у матеріалах справи докази, які проаналізовані в оскаржуваній постанові, повністю підтверджують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив право ОСОБА_1 на захист, не відклавши розгляд справи на іншу дату; не витребував докази, не допитав в судовому засіданні свідків та працівника поліції, яким складено протокол про адміністративне правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки відповідне клопотання в суді першої інстанції не заявлялось.

Зокрема, 12 червня 2020 року ОСОБА_1 рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення був повідомлений про призначення розгляду справи на 18 червня 2020 року. Отже, ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи про адміністративне правопорушення та мав час і можливість скористатись правом на правову допомогу. При цьому у матеріали справи відсутні клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю отримання ним правової допомоги чи клопотання про виклик свідків.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Доводи апеляційної скарги про порушення працівниками поліції вимог ст. 276 КУпАП є необґрунтованими, оскільки відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 № 544974, ОСОБА_1 повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться у Вінницькому міському суді Вінницької області.

Відповідно до статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників. Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

У п.п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 червня 2004 року №11 «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 КУпАП» звернуто увагу судів на те, що згідно з ч.1 ст. 276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем їх вчинення. Відповідно до ч. 2 ст. 276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена статтями 121, 122, 122-1, 122-2, 123, 124, частинами 1 і 2 ст. 130 КУпАП, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників. Роз`яснено судам, що у випадках, коли законом передбачається альтернативна підсудність (ч.2 ст. 276 КУпАП), питання про те, в який саме суд надіслати протокол про адміністративне правопорушення, вирішується відповідним органом внутрішніх справ.

З огляду на викладене, суд першої інстанції розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , за місцем вчинення адміністративного правопорушення, тобто в межах міста Вінниці.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є надуманими та безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП, врахувавши характер вчиненого правопорушення та відомості про особу ОСОБА_1 , прийшов до висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_1 та запобігання вчинення нових правопорушень, буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної ст. 23 КУпАП.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 280, 283, 294, 295 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду: С.К. Медвецький