Справа № 183/3999/20
№ 3/183/2125/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2020 року суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Лила В.М., розглянув справу про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, тимчасово непрацюючої, проживаючої: АДРЕСА_1 ,

встановив:

на розгляд до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 763491 зазначено, що 17.07.2020 року о 16.55 год. ОСОБА_1 в магазині "ЧП "Левченко" здійснювала продаж товарів без засобів індивідуального захисту та в магазині не було антисептиків, тим самим вчинила порушення правил щодо карантину № 211 від 11.03.2020 року, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 пояснила, що 17.07.2020 р. о 16.55 год. працювала в магазині "ЧП "Левченко" один день на підміні, офіційно в магазині не працює.

Судом досліджені матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 763491 від 17.07.2020 року, письмові пояснення ОСОБА_1 , рапорт.

Так, аналізуючи досліджений протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 763491 від 17.07.2020 року суд встановив, що у ньому, всупереч ст. 256 КУпАП, не зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення, тобто адресу магазину.

Окрім цього, суд зауважує, що особа, яка притягується до відповідальності не є суб`єктом господарювання, до того ж відомостей, які підтверджують, що ОСОБА_1 є найманим працівником матеріали справи також не містять. Крім того, до протоколу не додано жодного документу, який би підтверджував хто саме здійснював підприємницьку діяльність за вказаною адресою. Протокол не містить відомостей щодо свідків-покупців, факт продажу товарів жодним чином не зафіксований. Разом з тим, перебування у магазині ОСОБА_1 не можуть переконливо свідчити про здійснення обслуговування покупців з метою торгівлі та слугувати достатнім доказом порушення правил карантину.

Окрім цього, суд зауважує, що протокол містить посилання на правила щодо карантину № 211 від 11.03.2020 року, вимоги якого були порушенні. Незрозумілим залишається яким суб`єктом правотворчості прийнято та затверджено зазначені правила, зміст цих правил, посилання на норму, яку порушено. Оскільки суду не надано, в тому числі, інформацію щодо оприлюднення зазначеного акту, посилання на нього у протоколі не дає можливості переконатися у його обов`язковості на певній території для певної категорії громадян.

Відповідно до ст. 7 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точності відповідності з законом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

В статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Стаття 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, а тому при вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності за цією статтею потрібно звертатися до конкретних правил і норм, які регулюють відносини з боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбаченні цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Аналізуючи зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази у їх сукупності, приходжу до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю через відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції, «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серія АПР18 №763491, не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, а тому, оцінивши надані суду докази, суд вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до ст. 247 п. 1, ст. 284 ч. 1 п. 3 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Розглянувши матеріали справи та керуючись статтями 247, 283, 284 КУпАП, суд, -

постановив:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ст. 44-3 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, щодо якої її винесено до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова підлягає зверненню до виконання протягом 3 місяців.

Суддя Лила В.М.