КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/953/2020 Постанова винесена суддею Комаревцевою Л.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , та захисника Долженка Ю.В., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого. маючого на утриманні доньку, 2019 р.н., працюючого охоронником в ТОВ «ОХОРОННИЙ ХОЛДІНГ», проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який був притягнутий до адміністративної відповідальності 23.12.2019 року Дніпровським районним судом м. Києва за ст. 124 КУпАП до штрафу в розмірі 340 грн.,

на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 14 січня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 14 січня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Згідно з постановою суду, 28 листопада 2019 року о 21 год. 15 хв. по вул. Бориспільська, 11-а в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 21061», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, неприродня блідість, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи постанову суду такою, що не відповідає закону, матеріалам та фактичним обставинам справи, просить її скасувати, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у суді першої інстанції він заявляв, що свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення не визнає, оскільки після зупинки транспортного засобу, яким він керував, працівники поліції його огляд на стан наркотичного сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів не проводили, двох свідків не запрошували, а одразу почали вимагати від нього залишити автомобіль на місці зупинки та їхати з ними для проходження огляду в медичний заклад. Однак, оскільки він не тільки ніколи не вживав наркотичних засобів, а навіть не зловживає алкогольними виробами, так як спортсмен, працює в групі швидкого реагування Охоронний холдинг, та перебуває постійно у фізичному навантажені, то про це вказав поліцейським, які йому повідомили, що його відмову вони повинні задокументувати на камеру в присутності понятих та попросили розписатися в протоколі, копію якого йому вручили, але вона була не читабельною. Про правові наслідки відмови від проходження медичного огляду він дізнався лише наступного дня після консультації, оскільки про те, що формальна відмова від проходження медичного огляду у лікарні може мати якісь правові наслідки поліцейські його не попередили.

Крім того, незаконність та підступність мети дій поліцейських, які склали протокол, підтверджуються і тією обставиною, що він не був відсторонений від керування автотранспортом.

Проте, оскільки він жодним чином не відмовлявся від огляду працівниками поліції у встановленому законом порядку із застосуванням технічних засобів, то у працівників поліції не було законних підстав, передбачених ч. 3 ст. 266 КУпАП та пунктом 7 розділу І Інструкції, вимагати від нього пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я.

Тому працівниками поліції не було дотримано порядку виявлення у нього стану наркотичного сп`яніння та складення відповідних документів, які є обов`язковими для направлення на огляд в заклад охорони здоров`я, а, відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення є незаконним, а матеріали адміністративної справи не містять доказів скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 та захисника Долженка Ю.В. на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозаписз нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою, та свідками, поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , якими засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, а такожфакт пропозиції ОСОБА_4 про проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку у зв`язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування ним автомобілем в стані саме наркотичного сп`яніння та його відмови від проходження огляду на стан такого сп`яніння підтверджується і відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який переглянутий в судовому засіданні за участі ОСОБА_1 та його захисника.

При цьому, доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння із застосуванням технічних засобів, та у працівників поліції не було законних підстав вимагати від нього пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я, не заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 12 Розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп`яніння, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 Розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння можливо лише у медичному закладі, і та обставина, що працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на місці за допомогою спеціальних технічних засобів, не свідчить про недотримання ними в даному випадку вимог ст. 266 КУпАП.

Окрім цього, ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не оспорював того, що він дійсно відмовився від проходження огляду, проте зазначив, що його відмова була викликана лише тим, що він не вживає ні наркотичних засобів, ні алкогольних напоїв і після ДТП, яке мало місце цього ж дня, перебував у стресовому стані, а вдома на нього чекала дружина з дитиною, і правові наслідки відмови від проходження медичного огляду йому не було роз`яснено працівниками поліції.

Однак, такі пояснення ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про недотримання ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України, яким встановлено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тим більше, що під час апеляційного розгляду жодних доказів того, що ОСОБА_1 після складання відносно нього протоколу самостійно звертався у відповідні медичні заклади для проходження огляду на стан сп`яніння з метою спростування підозр працівників поліції щодонаявності у нього ознак наркотичного сп`яніння, ним і не надано.

При цьому відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, в тому числі, за відмову особою, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння, є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України, та всупереч доводам апелянта, утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, а вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю, і тому твердження ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу цього адміністративного правопорушення не ґрунтуються на доказах у справі.

Не ґрунтуються на матеріалах справи і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , в аспекті незаконності дій працівників поліції, про те, що поліцейські не відсторонили його від керування транспортним засобом, оскільки вони відібрали у ОСОБА_1 письмове зобов`язання не керувати транспортним засобом на протязі 24 годин, що викладено у самому протоколі та є однією із форм відсторонення від керування транспортним засобом.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 14 січня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.