Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1474/20
Провадження № 3/553/714/2020
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05.08.2020м. Полтава

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Новак Ю.Д., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з відділення поліції №2 Полтавського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1

за ч.2 ст. 184 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Гр. ОСОБА_1 , 05.07.2020 року, близько 20:00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: була в стані алкогольного сп`яніння та не слідкувала за перебуванням дитини, чим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.184 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Разом з тим в протоколі про адміністративне правопорушення в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» зазначила, що згодна, що вчинила вказане правопорушення.

Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається судом за відсутності належним чином повідомленої особи, якщо від неї не надійшло клопотань про відкладення розгляду справи. Враховуючи те, що ніяких клопотань на адресу суду про відкладення розгляду справи не надходило, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали адміністративної справи, приходжу до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 184 КУпАП.

За приписами ч.2 ст. 184 КУпАП ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, що вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення - тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 25.11.2019 року ОСОБА_1 була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП.

Згідно зі ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За умовами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

При цьому, в силу положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого, висунутого проти нього, кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.1 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).

У відповідності зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року (далі - ЄСПЛ ), не тільки Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), але й, практика ЄСПЛ застосовується судами України як джерело права, та має більшу юридичну силу ніж норми КПК України, оскільки згідно ст.19 Закону, законодавчий орган держави (орган представництва) має здійснювати експертизу та перевірку чинних законів і підзаконних актів на відповідність Конвенції та практиці ЄСПЛ.

На підставі ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

Вина у вчиненні адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , передбаченого 2 ст.184 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №632154 (а.с.1); рапортом (а.с.7), постановою від 25.11.2019 року (а.с. 6) та іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушниці, ступінь її вини, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Крім того, згідно Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI з правопорушниці на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі, встановленому ст. 4 вказаного Закону.

Керуючись ч. 2 ст. 184, ст.ст. 283-285 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Визнати ОСОБА_3 , винною у вчиненні правопорушення передбаченого ч.2 ст. 184 КУпАП. та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп.

На постанову може бути подано апеляцію протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Ю. Д. Новак