№ 3/415/92/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.20 року м. Лисичанськ

Суддя Лисичанського міського суду Луганської області Березін А.Г., розглянувши матеріали справи, що надійшли від Відділу регіонального представництва в Донецькій та Луганській областях Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого Лисичанська міська рада - міським головою,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212-3 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

У протоколах про адміністративні правопорушення від 18.12.2019 року, зазначено, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду міського голови Лисичанської міської ради, будучи особою, відповідальною за розгляд запиту, допустив порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме не забезпечив надання відповіді на запит Шенькарук від 06.08.2019 р., від 03.09.2019 р., від 18.09.2019 р. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.2 ст.212-3 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засіданні не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини, зокрема, рішень у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, «Олександр Шевченко проти України» від 26.04.2007, «Трух проти України» від 14.10.2003, особа у розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

З огляду на те, що при повідомленні судом про місце і час розгляду справи, та вжиття всіх заходів щодо унеможливлення порушення процесуальних прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, правопорушник ОСОБА_1 , будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, з моменту складання протоколу (18.12.2019) по день винесення постанови суду, не дивлячись на достатність часу для того, щоб з`явитися до суду та дізнатися про рух справи, не вжив заходів для явки до суду, не подав письмових заперечень проти протоколу, тому суд вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 38 КУпАП, та уникнення відповідальності, за вчинене правопорушення, що посягає на встановлений порядок управління.

Враховуючи принцип судочинства, зазначений у практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З наданих до суду документів вбачається, що:

06.08.2019 року ОСОБА_2 звернулась до Лисичанської міської ради із запитом на інформацію, а саме про надання належним чином завірених копій:

- розпорядження міського голови про встановлення надбавки на липень 2019 року та лист міського голови на імя головного бухгалтера про розмір надбавки;

- акт про надання послуг за липень 2019 року до договору № 43 від 12.04.2019 року укладеного між Лисичанською міською радою та адвокатом Бондарєвою В.В. та інформацію щодо фактичного здійснення оплати по договору № 43 від 12.04.2019 року.

12.08.2019 року міський голова Лисичанської міської ради ОСОБА_1 надав відповідь, що ОСОБА_2 є посадовою особою органу місцевого самоврядування, тому не є запитувачем публічної інформації.

03.09.2019 року ОСОБА_2 звернулась до Лисичанської міської ради із запитом про надання належним чином завіреної копії акту про надання послуг за липень 2019 року до договору № 43 від 12.04.2019 року укладеного між Лисичанською міською радою та адвокатом Бондарєвою В.В. та інформацію щодо фактичного здійснення оплати по договору № 43 від 12.04.2019 року.

09.09.2019 року міський голова Лисичанської міської ради ОСОБА_1 надав відповідь, що ОСОБА_2 є посадовою особою органу місцевого самоврядування, тому не є запитувачем публічної інформації. Було запропоновано ОСОБА_2 , як посадовій особі Лисичанської міської ради Луганської області, звернутися за отриманням інформації у спосіб, передбачений Законом та нормативними актами, прийнятими міською радою, також роз`яснений порядок оскарження данної відмови.

18.09.2019 року ОСОБА_2 звернулась до Лисичанської міської ради із запитом на інформацію, а саме про надання належним чином завірених копій:

- положення про відділ юридичної та кадрової роботи, затвердженого рішенням Лисичанської міської ради від 04.07.2019 року № 67/1012;

- рішення Лисичанської міської ради Луганської області № 55/854 від 20.12.2018 «Про надання повноважень»;

- розпорядження Лисичанської міського голови № 391 від 06.08.2019;

-рішення Лисичанської міської ради Луганської області № 70/1066 від 29.08.2019 р. «Про надання повноважень»;

- розпорядження Лисичанського міського голови № 448 від 02.09.2019.

24.09.2019 року міський голова Лисичанської міської ради ОСОБА_1 надав відповідь, що ОСОБА_2 є посадовою особою органу місцевого самоврядування, тому не є запитувачем публічної інформації. Було запропоновано ОСОБА_2 , як посадовій особі Лисичанської міської ради Луганської області, звернутися за отриманням інформації у спосіб, передбачений Законом та нормативними актами, прийнятими міською радою, також роз`яснений порядок оскарження данної відмови.

Суд, дослідивши повно, всебічно та об`єктивно всі обставини справи, надаючи оцінку всім зібраним доказам у їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зіст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно дост. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідност. 252 КУпАП, оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення є протокол про здійснення адміністративного правопорушення. Кодекс України про адміністративні правопорушення, а саме ст. 256 детально регламентує питання, що пов`язані зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Частиною 2 статті 212-3 КУпАП, передбачено відповідальність за порушення Закону України "Про доступ до публічної інформації", а саме: необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації, і відповідно тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від двадцяти п`яти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

1.Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері інформації. Предмет правопорушення - інформація.

2. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у неправомірній відмові в наданні інформації, ненаданні інформації, несвоєчасному або неповному наданні інформації, наданні інформації, що не відповідає дійсності, у випадках, коли така інформація підлягає наданню на запит громадянина чи юридичної особи відповідно до законів України "Про інформацію", "Про доступ до публічної інформації", "Про звернення громадян", "Про доступ до судових рішень" та "Про засади запобігання і протидії корупції" (склад - формальний).

3. Суб`єкт адміністративного проступку- спеціальний (посадові особи); особливий (посадові особи, яких вже було піддано адміністративному стягненню).

4. Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й у формі необережності.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Стаття 3 Закону передбачає, що право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 14 Закону розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків.

Статтею 11 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відтак, встановлені судом факти вказують на відсутність в діях ОСОБА_1 умислу на вчинення зазначеного правопорушення, а також не доведення перед судом достатніми та допустимими доказами поза розумним сумнівом ознак суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, та форми вини ОСОБА_1 у його вчиненні в будь-якій спосіб.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

За таких обставин направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними, і наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року (стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини).

Статтею 62 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися та припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що уповноважена особа на складання адміністративного протоколу не надала доказів щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, суд приходить до переконання про необхідність закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, а відповідно до ст.247 ч.1 п.1 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 9, ч. 2 ст. 212-3, 247, 283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд.

Суддя А.Г.Березін