Єдиний унікальний номер судової справи 201/6317/20
Номер провадження 3/201/3103/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ополинська І.Г., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Соборного відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючою за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 02 липня 2020 року серія АПР18 662494, 24 червня 2020 року близько 11 години 54 хвилин за адресою АДРЕСА_2 на мобільний телефон ОСОБА_1 було відправлено 5 повідомлень з інструкцією підтвердження виконання вимог самоізоляції через додаток «Дій Вдома». Повідомлення доставлені успішно, інструкцію не виконано, чим порушено умови самоізоляції та п.п.3 п.3 постанови КМУ №500 від 17.06.2020 року, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

На виконання вимог ст. 268 КУпАП щодо забезпечення явки особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у судове засідання, судом направлено судову повістку на вказану у протоколі про адміністративне правопорушення адресу.

Однак, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення судового виклику на вказану у протоколі адресу, до суду не з`явилася, клопотань про відкладення розгляду справи від останньої не надходило.

Виходячи з положень ст. 268 КУпАП, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальним правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, не є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Отже, ураховуючи вищенаведене, вважаю за можливе провести розгляд даної справи за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , якій інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, вважаю, що провадження по даній справі підлягає закриттю за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі та гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Виходячи з принципу верховенства права конституційна презумпція невинуватості особи поширюється і на обвинувачення її у вчиненні адміністративного правопорушення.

При чому ЄСПЛ у справі «AllenetdeRibemont v. France» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що спричиняють вчинення адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

За положеннями ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясовується, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (абз. 1 ст. 251 КУпАП).

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП (абз. 2 ст. 251 КУпАП).

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається суть адміністративного правопорушення.

Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, обставини, наведені у протоколі про адміністративне правопорушення, суб`єктом, який його склав, повинні підтверджуватись іншими зібраними цим суб`єктом доказами.

Так, відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП, в якому зазначено, що на мобільний телефон останньої 24 червня 2020 року близько 11 години 54 хвилин за аресою АДРЕСА_2 було відправлено 5 повідомлень з інструкцією підтвердження виконання вимог самоізоляції через додаток «Дій Вдома». Повідомлення доставлені успішно, інструкцію не виконано, чим порушено умови самоізоляції та п.п.3 п.3 постанови КМУ №500 від 17.06.2020 року.

Адміністративна відповідальність за ст. 44-3 КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція вказаної норми є бланкетною, тобто такою, що відсилає до норм іншого нормативно-правового акта, тому, формулюючи суть адміністративного правопорушення, вказівка на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

Стаття 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» регулює визначення термінів, і вказано, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

За приписами ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

У пункті 3 постанови Кабінету Міністрів України № 500 від 17 червня 2020 року «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» зазначено, що ця постанова набирає чинності з 22 червня 2020 р., крім пункту 2 цієї постанови, який набирає чинності з дня її опублікування.

Однак підпункт 3 пункту 3 не містить будь-яких заборон та обмеженнь, оскільки вказана постанова лише вносить зміни до Актів Кабінету Міністрів України.

Разом з цим, підпунктом 3 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» від 20 травня 2020 року № 392 (зі змінами від 17 червня 2020 року) визначено, що на період дії карантину заборонено самовільно залишати місця самоізоляції, обсервації.

Таким чином, ОСОБА_1 інкримінуються вчинення дій, які не визначені Підпунктом 3 пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 500 від 17 червня 2020 року «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», а тому вона не є суб`єктом відповідальності за порушення яке визначено посадовою особою, що складала протокол.

Отже, неправильність формулювання суті адміністративного правопорушення, зокрема, зазначення посадовою особою в протоколі того пункту Постанови, який не передбачає відповідальності за інкриміновані ОСОБА_1 діяння, є грубим порушенням вимог ст. 256 КУпАП, висунутих до складання протоколу, що, у свою чергу, створює передумови до порушення права останньої здійснювати предметний захист.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії» (Каrelin v/ Russia», заява № 926/08), коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, суд не має змоги уточнювати, відредактовувати протокол.

Тож, суддя позбавлений процесуальної можливості вносити зміни чи редагувати фабулу правопорушення, у тому числі, самостійно встановлювати та зазначати який саме пункт нормативно-правового акту був порушений, усуваючи таким чином допущені посадовою особою, недоліки, і як наслідок, дійти висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу та події інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Так, у відповідності до сталої практики ЄСПЛ, а саме справи «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Отже, суддя приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення серія АПР18 662494 від 02 липня 2020 року відносно ОСОБА_1 складений із недотриманням вимог ст. 256 КУпАП, що безумовно порушує право останньої на захист, а виходячи з саме такого викладу обставин правопорушення із зазначенням нормативно-правового акту, який не передбачає відповідальність за дії, що інкримінуються ОСОБА_1 , вона не є суб`єктом відповідальності за порушення вказаного у протоколі підпункту вказаної Постанови.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення не доведена поза розумним сумнівом, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247, КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях останньої складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1,9, 245, 251, 252, 280, 247 п. 1, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закрити, за відсутністю в її діях складу та події адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя І.Г. Ополинська