Справа № 464/3918/19 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 33/811/1258/19 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюк М.Ф., за участю захисника адвоката Цибулі І.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову Сихівського районного суду м.Львова від 11 жовтня 2019 року, про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 384 /триста вісімдесят чотири/ гривні 20 коп. судового збору в користь держави.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 13.07.2019 о 17 год. 10 хв. на автодорозі Львів-Самбір-Ужгород 64 км.+200 м. керував автомобілем BMW-316 н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу "Драгер-6820", чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись із рішенням судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на необґрунтованість постанови судді Сихівського районного суду м.Львов від 11 жовтня 2019 року, просить таку скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у справі відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.247 КУпАП закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Окрім того, просить поновити строк апеляційного оскарження постанови, оскільки не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, судову повістку не отримував, розгляд справи відбувся без його участі, копія постанови йому направлена не була, а копію такої отримав лише 18.11.2019 року, коли звернувся до суду для з`ясування чи надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення, де йому повідомили про наявність оскаржуваної постанови.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено неправильного його прізвище, адресу проживання. Під час складання протоколу 13.07.2019 року йому не було вручено копію протоколу. Огляд на стан сп`яніння був проведений за допомогою технічного засобу, який не дозволено до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, оскільки висновки такого приладу вважаються недійсними, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки йому надано не було, альтернативного варіантну огляду на стан сп`яніння не запропоновано, не ознайомлено з результатами огляду. В Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не зазначено дати складання останнього, обставин, при яких проводився огляд, такий акт він не підписував та з ним не ознайомлювався. В протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №027520 від 13.07.2019 року відсутні ознаки сп`яніння.

Звертає увагу на те, що суд при прийнятті рішення без його участі всупереч вимогам ст. 255 КУпАП не забезпечив всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

В суді апеляційної інстанції адвокат Цибуля І.Й. апеляційну скаргу підтримала, покликаючись на викладені в ній мотиви та просила допитати свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Апеляційний суд вважає доводи апелянта щодо пропуску строку на апеляційне оскарження такими, що заслуговують на увагу, а тому погоджується з тим, що такий строк пропущений з поважних причин та його слід поновити, оскільки ОСОБА_1 належним чином не був повідомлений місцевим судом про час та місце розгляду справи, а апеляційна скарга подана в десятиденний строк з моменту отримання копії постанови.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції виклик ОСОБА_2 в судове засідання 11.10.2019 року був надісланий на адресу: АДРЕСА_1 , за даною адресою скеровувалася і копія постанови суду, яка повернулася до суду без вручення адресату.

Згідно паспортних даних апелянта, його прізвищем є « ОСОБА_5 », а не « ОСОБА_6 », як зазначено в оскаржуваній постанові та протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 027520 від 13.07.2019 року. З долучених до матеріалів апеляційної скарги додатків, зокрема, акту ТзОВ Житлово-експлуатаційного підприємства «Стимул-Сихів» від 22.11.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 , 1972 року народження, фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Таким чином, суд першої інстанції з порушенням процесуального закону здійснив розгляд цієї справи без участі особи правопорушника.

Відповідно до вимог ст.245, 252, 280 КУпАП в справі про адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути з`ясовані всебічно, повно і об`єктивно в їх сукупності.

При цьому суд при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і винести постанову, зміст якої має відповідати вимогам ст.283 КУпАП.

Наведених вимог закону судом першої інстанції під час розгляду справи та при прийнятті постанови в повній мірі не дотримано.

За диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП, відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.2, ч.3, ч.5 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд особи на стан алкогольного сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Як зазначив в апеляційній скарзі апелянт та підтвердила в суді апеляційної інстанції його захисник, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_1 не підписував.

Вказані у даному акті свідки огляду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судом не опитані, матеріали справи не містять їхніх письмових пояснень.

Судом апеляційної інстанції вживались заходи щодо виклику вказаних вище свідків огляду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , однак такі в судове засідання не з`явились та пояснень не надали.

Крім того, суд звертає увагу на те, що постановами суду першої інстанції від 29.07.2019 року та 14.08.2019 року матеріали справи про адміністративне правопорушення повертались в Самбірський відділ поліції ГУНП у Львівській області для дооформлення зокрема, у зв`язку з відсутністю пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , однак вказані недоліки усунені не були.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно із ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Так, ЄСПЛ в своєму рішенні від 10 лютого 1995 року по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це уявляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин. П.21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

При цьому ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п.161, Series A заява №25). У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати, як вимогам достатності, так і переконливості.

Таким чином, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними, та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення, є неприпустимою, оскільки суперечить позиції ЄСПЛ, а також Конституційного Суду України та порушує презумпцію невинуватості особи.

Як на докази винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення суддя місцевого суду покликався у судовому рішенні на протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , однак такі судом допитані не були.

Як вказав в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , він не підписував акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, місцевий суд не допитав зазначених у такому огляді свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та будь які пояснення таких відсутні в матеріалах справи.

Відтак, у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

На переконання апеляційного суду, суддя першої інстанції, неповно встановивши фактичні обставини справи, не дослідивши та не перевіривши належним чином всі докази в справі, передчасно дійшов висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

З огляду на наведене, апеляційні вимоги підлягають до задоволення, а оскаржувана постанова судді скасуванню та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Постанову судді Сихівського районного суду м.Львова від 11 жовтня 2019 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 КупАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду М.Ф.Романюк