Провадження № 3-зв/761/4/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Саадулаєв А.І., за участі захисника Голієнка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву захисника Голієнка В.В., про відвід судді Пономаренко Наталії Василівни у справі №761/19709/20 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 173, ст. 185 КУпАП,

встановив:

Представником особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - захисником Голієнком В.В., заявлено відвід судді Пономаренко Наталії Василівни з посиланням на те, що 23 червня 2020 року Зборами суддів Шевченківського районного суду м. Києва вирішено доручити голові Шевченківського районного суду м. Києва підготувати та направити до Вищої ради правосуддя звернення з приводу перешкоджання роботі Шевченківського районного суду м. Києва та втручання у його діяльність 12 та 15 червня 2020 року.

Відповідне звернення за підписом голови Шевченківського районного суду м. Києва Мартинова Є.О. надійшло до Вищої ради правосуддя 07 липня 2020 року (справа №3245/0/6-20) відповідно до реєстру повідомлень суддів про втручання в діяльність суду.

Сторона захисту обґрунтовує подану заяву про відвід саме тим, що ОСОБА_1 , перебував у цей період біля приміщення Шевченківського районного суду м. Києва, куди він прийшов з метою підтримання свого товариша ОСОБА_2 і саме за це ОСОБА_1 був підданий необґрунтованому процесуальному примусу, незаконно затриманий та звинувачений у вчиненні адміністративних правопорушень.

Захисник в судовому засіданні заяву про відвід судді підтримав, оскільки у даній справі наявний склад суду не може здійснювати розгляд справи як «безсторонній суд», оскільки наявним складом суду не виконується ані об`єктивний, ані суб`єктивний критерії безсторонності, які необхідні для визначення складу суду таким, що є безстороннім.

Суд, заслухавши думку захисника Голієнка В.В., дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про відвід судді не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Кодексом України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП) не передбачено поняття «відвід судді» та порядку розгляду заяв про відвід.

Разом із тим, відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Аналогічні вимоги щодо гарантування захисту прав, свобод та інтересів кожного у розумні строки незалежним, безстороннім та справедливим судом передбачені і у ст. 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Враховуючи вказане, а також вимоги ст. 9 Конституції України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», відповідно до яких суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, вважаю, розгляд заяви про відвід судді в рамках справи про адміністративне правопорушення можливим та таким, що направлений на захист прав особи щодо розгляду його справи безстороннім судом, не дивлячись на прогалину в КУпАП в даному питанні.

Згідно ч.7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів; виявляти повагу до учасників процесу; звертатися з повідомленням про втручання в його діяльність як судді щодо здійснення правосуддя до Вищої ради правосуддя та до Генерального прокурора упродовж п`яти днів після того, як йому стало відомо про таке втручання.

Отже з урахуванням положень ч.7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» звернення до Вищої ради правосуддя з приводу перешкоджання роботі Шевченківського районного суду м. Києва та втручання у його діяльність не може свідчити про наявність упередженості щодо розгляду справи №761/19709/20, а є формою виконання обов`язку, прямо встановленого ч.7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 липня 2010 року в справі "Газета "Україна-центр" проти України" (Заява N 16695/04), зокрема в п. 28, вказано, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria,) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII). Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

При цьому, відповідно до п. 29 вказаного вище рішення, у контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 43).

За таких обставин суд, що розглядає заяву про відвід, немає жодних підстав вважати про наявність будь-яких ознак упередженості судді.

Крім того захисник у поданій заяві не вказує на наявність будь-яких обставин, які б вказували на наявність особистої зацікавленості або упередженості судді при розгляді вказаної справи, як суб`єктивного критерію, а лише посилається на те, що наявним складом суду не виконується ані суб`єктивний, ані об`єктивний критерій, тобто не спростовано особистої безсторонності судді, яка презюмується.

З урахуванням вказаних заявником обставин, та застосовуючи практику Європейського Суду з прав людини, як частину національного законодавства, суд дійшов висновку про те, що заява про відвід судді є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Наведені у заяві захисника Голієнка В.В. обставини вказують на його незгоду із затриманням особи, яку він представляє, яка на думку захисника, було затримано лише за те, що прийшла підтримати свого товариша ОСОБА_2 . Разом із цим оцінка вказаної обставини виходить за межі предмета розгляду у поданій заяві про відвід не може бути предметом оцінки у заяві про відвід.

Жодних додаткових доказів на підтвердження викладених у заяві доводів заявником до суду не подано.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», ст.ст. 2, 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 268, 271 КУпАП, практикою ЄСПЛ, суд,-

постановив:

У задоволенні заяви захисника Голієнка В.В., про відвід судді Пономаренко Наталії Василівни у справі №761/19709/20 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 173, ст. 185 КУпАП - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: