КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/1486/2020 Постанова винесена суддею Шестопаловою Я.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю захисника Паламарчука Д.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

на постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 25 лютого 2020 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Ірпінського міського суду Київської області від 25 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Як встановив суддя місцевого суду, 27 листопада 2019 року о 14 год. 05 хв. в м. Бучі, по вул. Депутатська, 1 водій ОСОБА_1 керував автомобілем «SKODA», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (поведінка не відповідає обстановці, збуджений стан), від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у лікаря нарколога водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Ірпінського міського суду Київської області від 25 лютого 2020 року та прийняти нову постанову, якою провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вважає ОСОБА_1 , всупереч вимогам ст. 245 КУпАП, судом першої інстанції справу було розглянуто поверхнево, при прийнятті рішення не було враховано, що в справі відсутнє направлення для проведення огляду з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, як того вимагає п. 8 Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за 1413/27858 (далі - Інструкція) та п. 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.12.2008 (далі - Порядок). Водночас, лише наявність такого направлення, як стверджує апелянт, є відповідним доказом направлення водія на огляд до закладу охорони здоров`я відповідно до вимог ст. 266 КУпАП для виявлення чи спростування стану сп`яніння, а за його відсутності вимога пройти огляд на стан сп`яніння у відповідному закладі охорони здоров`я не є законодавчо обґрунтованою, висунута не на підставах та з грубим порушенням порядку (процедури), встановленого законодавством. При цьому в матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що йому ( ОСОБА_1 ) поліцейські пропонували проїхати для проходження тесту на стан наркотичного сп`яніння.

Крім того, як вважає апелянт, не надано судом належної оцінки відсутності в справі відео доказів, які б відповідали вимогам Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС № 1026 від 18 грудня 2018 року (далі - Інструкція 2), оскільки до протоколу долучений відеозапис тривалістю 12 секунд, який було зроблено на мобільний телефон поліцейського.

За вказаних обставин ОСОБА_1 вважає, що огляд на стан сп`яніння був проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції, тому відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП є недійсним, отже в справі відсутні докази його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не прибув,клопотання про відкладення розгляду справи не подав, а тому його неявка, з огляду на положення ч. ч. 5, 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному перегляду постанови судді місцевого суду.

Заслухавши пояснення захисника Паламарчука Д.Ю., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,

284 КУпАП.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, а диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП визначена адміністративна відповідальність також і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з положеннями частин 2 - 6 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Разом із цим, згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водночас, за змістом п. 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Апеляційним переглядом встановлено, що суддя місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 дотримав положення процесуального закону і правильно застосував норми матеріального права.

Виходячи зі змісту судового рішення, суддя місцевого суду вислухав пояснення ОСОБА_1 та захисника, допитав свідка, дослідив матеріали справи і відеозапис та, проаналізувавши усі досліджені докази в постанові, повно та всебічно з`ясував фактичні обставини правопорушення.

Висновок судді про наявність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не дивлячись на його позицію в суді та заперечення вини у вчиненні правопорушення, є достатньо вмотивованим та всім доводам сторони захисту в судовому рішенні надана відповідна оцінка. Винуватість ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 508940 від 27 листопада 2019 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Зокрема, в протоколі вказані відомості щодо часу та місця керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зазначені виявлені у нього поліцейським ознаки наркотичного сп`яніння та дії водія щодо ухилення від огляду.

Протокол має підписи двох свідків правопорушення та ОСОБА_1 , якому були роз`яснені процесуальні права, а по суті правопорушення в протоколі ОСОБА_1 вказав: "в наркологію їхати відмовляють" (а.с. 3);

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за змістом яких в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в медичному закладі для визначення стану сп`яніння (а.с. 4) та поясненнями свідка ОСОБА_3 безпосередньо в суді;

- актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу «SKODA», державний номерний знак НОМЕР_1 , відомості в якому свідчать про вжиті працівниками поліції заходів щодо відсторонення водія від керування транспортним засобом (а.с. 5);

- відеозаписом, яким зафіксовано в присутності свідків відмову ОСОБА_1 від проходження огляду у лікаря - нарколога (а.с. 6).

Такі докази, які суддя місцевого суду поклав в основу своїх висновків, є належними, допустимими та достовірними, вони отримані згідно з визначеною законом та підзаконними актами процесуальною процедурою та об`єктивно узгоджуються між собою.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі фактично зводяться до того, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що, на його думку, є істотним порушення вимог законодавства, зокрема п. 8 Інструкції, та може свідчити про те, що його взагалі не направляли на огляд до закладу охорони здоров`я. Але такі твердження є безпідставними, оскільки доказами у справі доведено, що ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в лікаря - нарколога, тобто в закладі охорони здоров`я, а тому, враховуючи, що законом не передбачене примусове доставляння водія до закладу охорони здоров`я, у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення ОСОБА_1 на такий огляд, який за змістом ст. 266 КУпАП проводиться виключно в присутності поліцейського.

Оскільки огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння у зв`язку з його відмовою не проводився і він притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема, наркотичного сп`яніння, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, надуманими є посилання апелянта на недопустимість усіх доказів на підставі п. 5 ст. 266 КУпАП.

Що стосується відеозапису, долученого до протоколу працівником поліції, то він отриманий з порушенням положень Інструкції 2, але, за змістом ст. 251 КУпАП є доказом у справі, якому суддею місцевого суду надано оцінку в сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами.

З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки судді місцевого суду в постанові від 25 лютого 2020 року відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних і допустимих у розумінні ст. 251 КУпАП доказах, отже судове рішення постановлено з дотриманням вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП та відсутні законні підстави для його скасування із закриттям провадження в справі, як про це просить ОСОБА_1 .

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з дотриманням вимог ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи із санкції зазначеної правової норми та в межах строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

За вказаних обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 25 лютого 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко