Справа № 522/8586/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Осіік Д.В., за участю прокурора Острик О.В., розглянувши протокол про адміністративне правопорушення№222/2020 від 27.05.2020 р., який надійшов з Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Національної поліції України відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Одеської області, працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси з Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Національної поліції України надійшов протокол та додані до нього матеріали відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Згідно протоколу № 222/2020 від 27.05.2020 ОСОБА_1 , являючись суб`єктом декларування. допусти ла порушення ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», що виразилося в несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Опрацюванням відомостей з Реєстру встановлено, що ОСОБА_1 несвоєчасно подано без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим допустила порушення вимог ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

У судовому засіданні прокурор надав пояснення про те, що в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності наявний склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, у зв`язку з чим просить накласти на правопорушника адміністративне стягнення.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч.1,2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, що посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а в даному випадку про адміністративне корупційне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» або, з огляду на час вчинення правопорушення чи розгляду в суді,Законом України «Про запобігання корупції»; чи є особа винною в його вчиненні, отже чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

При цьому, при розгляді справ цієї категорії слід керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Крім того в своїх поясненнях ОСОБА_1 повідомила, що вона не мала умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Враховуючи викладені обставини, звертаю увагу на те, що рішенням ЄСПЛ, від 14 жовтня 2010 року, у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Крім того, статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до п.1, п.п.1 п.3, п.5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі Порядку), затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 56 від 10.02.2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон).

Згідно п.2 - п.5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб`єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб`єкта декларування та спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Оцінюючи в сукупності наявні по справі докази, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника ОСОБА_1 , яка притягається до адміністративної відповідальності вперше, наявність визнання останньою своєї вини та щире каяття. До обставин, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 відповідно до ст. 34 КУпАП, суд відносить щире каяття.

Обставини, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 відповідно до ст. 35 КУпАП, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

каяття, відсутність збитків державним, суспільним інтересам або інтересам конкретних фізичних осіб, свідчать про невеликий характер суспільної небезпеки та про малозначність вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, суд вважає, що виявлене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП, є малозначним та приходить до висновку, що ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності та обмежитись усним зауваженням на підставі ст. 22 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 22, 172-6, 283-285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 172-6 КУпАП на підставі ст. 22 КУпАП та обмежитись усним зауваженням.

Справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП провадженням закрити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: