справа № 204/4596/20
провадження № 3/204/2812/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2020 року суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Некрасов О.О., розглянувши адміністративний матеріал у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, працюючої кафе « ОСОБА_2 » бармен продавець, зареєстрованої та проживаючої: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія АПР18 № 662287 від 25 червня 2020 року, 25 червня 2020 року о 21 годині 10 хвилин, ОСОБА_3 знаходилася в кафе «У Наталії» по вул АДРЕСА_2 «а» без засобів індивідуального захисту, а саме без маски (була спущена), на посаді продавця бармена, своїми діями ОСОБА_3 порушила вимоги Постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20 травня 2020 року, за що передбачена відповідальність ст. 44-3 КУпАП.

Вивчивши та дослідивши протокол у справі про адміністративне правопорушення, матеріали справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 мають бути повернуті відповідному органу для доопрацювання, за наступних підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Проте, при підготовці справи до розгляду в порядку ст. 278 КУпАП встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає зазначеним вимогам.

Статтею 44-3 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Так, диспозиція статті 44-3 КУпАП є бланкетною, тобто такою, що для розкриття змісту відсилає до спеціальних нормативних актів.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 662287 від 25 червня 2020, ОСОБА_3 порушила вимоги Постанови Кабінету Міністрів від 20 травня 2020 року за № 392, однак відповідальною особою не було зазначено який саме пункт Постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року за № 392(зі змінами станом на 22 червня 2020 року) нею було порушено.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим. Якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може гуртуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводиться сукупністю належних і допустимих доказів.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Так у рішенні від 09 жовтня 2008 р. у справі «Абромін проти Росії» п.п. 34,35 Європейський суд з прав людини (далі - Суд) зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І ОСОБА_4 та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має довдитися в суді; суд також має право самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Як вбачається з матеріалів справи, у протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 662287 не зазначено осіб, яким ОСОБА_3 здійснювала продаж без захисної маски.

Крім того, свідки вчиненого ОСОБА_3 адміністративного правопорушення відсутні.

Також до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено трудовий договір між суб`єктом господарювання та продавцем - барменом ОСОБА_3 на основі, якого вона здійснює обов`язки продавця - бармена.

Вказані недоліки унеможливлюють розгляд даного адміністративного матеріалу.

При викладених обставинах матеріали справи про адміністративне правопорушення підлягають поверненню до Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 256, 278 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП повернути до Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Некрасов