ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/533/20
Єдиний унікальний № 334/2339/20 Головуючий в 1-й інстанції Добрєв М.В.
Категорія - ст. 130 ч.1 КупАП Доповідач в 2-й інстанції Білоконев В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Білоконев В.М., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Багаурі О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною захисника Багаурі О.В. на постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2020 року у відношенні ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

постановою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2020 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає: АДРЕСА_1 , із застосуванням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Як зазначено в постанові, згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 02 травня 2020 року, водій ОСОБА_1 01 травня 2020 року о 23.30 год., керував транспортним засобом ВАЗ 2109, держномер НОМЕР_1 по вул. Узбекистанська, 1 в м. Запоріжжі з явними ознаками алкогольного сп`яніння запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці ОСОБА_1 відмовився. Медичний огляд проводився у медзакладі КУ ЗОНД ЗОР, висновок № 2270 від 02.05.2020. Від керування транспортного засобу відсторонений, про повторність попереджений. ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник Багаурі О.В. вважає, що вказана постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, з підстав недопустимості як доказу складеного відносно ОСОБА_2 протоколу, недоведеності факту скоєння ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення та відсутністю допустимих доказів його винуватості в скоєнні цього правопорушення.

Зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом. При його складанні порушено порядок проведення огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння, оскільки дії ОСОБА_3 згідно з протоколом кваліфіковано за п. 2.9 а ПДР. Однак, з відео запису який додано до протоколу вбачається, що ОСОБА_3 неодноразово відмовлявся проходити огляд на стан сп`яніння та їхати до закладу охорони здоров`я для його проходження. За таких обставин працівники поліції не мали права силою, проти його волі доставляти ОСОБА_3 до КНП «ОКЗНПД», оскільки повинні були прийняти його відмову від проходження огляду та скласти протокол за п. 2.5 ПДР.

Також зауважує, що працівник поліції, який склав протокол відносно ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки (на місці скоєння правопорушення) ОСОБА_1 не пропонував та процедуру проходження огляду не роз`яснював. Відео запису, який підтверджував би зворотній факт в матеріалах адміністративної справи немає. З наявних в матеріалах справи записів з нагрудних боді-камер вбачається, що працівники поліції не дивлячись на категоричну відмову ОСОБА_3 від проходження освідування в закладі охорони здоров`я, відразу повезли його до медичного закладу для проходження освідування в ньому.

В матеріалах справи наявний «акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів», підписаний свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , однак наявні в матеріалах пояснення свідків, які могли б засвідчити факт підписання цього акту є недопустимими доказами, при цьому суд не викликав вказаних свідків для їх безпосереднього допиту в судовому засіданні з метою з`ясування обставин справи.

Також зауважує, що протокол про вчинення ОСОБА_3 правопорушення не може бути допустимим доказом, оскільки він сфальсифікований працівником поліції який його склав, так як відповідно до матеріалів провадження, а саме: протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01.05.20 та протоколу затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину (долучені мною до матеріалів адміністративної справи), ОСОБА_6 01.05.20 о 22:02 скоїв наїзд на поліцейського, та о 22:41 вже був затриманий за це слідчим СВ Дніпровського ВП, а о 23:20 навіть було розпочато складання протоколу огляду, тому ніяк не міг керувати автомобілем ВАЗ 2109 о 23:30, оскільки майже за час до цього був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

Крім того вказує про недоведеність вини ОСОБА_2 у скоєнні інкримінованого йому правопорушення.

У випадку з адміністративним матеріалом, який зібрано відносно ОСОБА_2 доказами його вини (відповідно до опису складеного працівником поліції К. ОСОБА_7 ) є: - протокол серії ДПР18 №360262; пояснення свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; рапорт працівника поліції Грищукова А.І, яким складено вказаний вище протокол.

Письмові пояснення свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які наявні в матеріалах справи суд також не повинен був приймати до уваги, так як в порушення вимог законодавства, вказані пояснення не підписані посадовою собою - працівником патрульної поліції який начебто відібрав їх.

Таким чином, відповідно до матеріалів адміністративної справи єдиним доказом скоєного ОСОБА_10 правопорушення міг би бути рапорт працівника патрульної поліції, який склав протокол. Однак рішенням судової палати Касаційного Адміністративного суду у складі Верховного суду, в справі №524/5741/16-а від 20.05.20 було постановлено, що «поліцейський є зацікавленою особою, а тому його рапорт не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення». При цьому слід зауважити, що рішення Верховного суду є обов`язковими для використання в практиці судами нижчої ланки.

Крім того, в матеріалах адміністративної справи наявний диск з відео, на якому міститься відео запис начебто скоєного ОСОБА_3 правопорушення.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що протокол серії ДПР18 №360262 в порушення вимог законодавства та інструкції щодо складання протоколів про адміністративні правопорушення, не містить жодної інформації про такий доказ як DVD-R диск з відеозаписом з камери нагрудного реєстратора, що взагалі робить вказаний відеозапис недопустимим доказом. Не тільки з протоколу, а і з опису матеріалів адміністративної справи відносно ОСОБА_2 , який складено працівником поліції Потяко вбачається, що вказаний вище диск з відеозаписом при направленні матеріалу в суд до цього матеріалу не додавався.

Просить скасувати постанову суду, закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_1 , захисника Багаурі О.В., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга захисника Багаурі О.В. не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.2 та 3 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

В Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженій Наказом МВС та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 зазначено: п.3 розділу I: ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя; поведінка, що відповідає обстановці; п.7 розділу I: у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатом огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення; п.1 розділу II: за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу I цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; п.20 розділу III: висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.

Відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 з наступними змінами: п.3 огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, лікарем закладу охорони здоров`я; п.6 водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я; п.13, 14 лікар, що проводив у закладі охорони здоров`я огляд водія транспортного засобу, складає за його результатами висновок за формою, яка затверджується МОЗ. Висновок складається в трьох примірниках: по одному - для поліцейського та водія транспортного засобу, а третій залишається в закладі охорони здоров`я. Висновок може бути оскаржений водієм транспортного засобу у встановленому законодавством порядку.

З огляду на встановлені суддею суду першої інстанції обставини справи, які викладені в оскаржуваній постанові, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду і є доведеною, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: з протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР 18 № 360262, встановлено, що 01.05.2020 року водій ОСОБА_1 о 23.30 год., керував транспортним засобом ВАЗ 2109, держномер НОМЕР_1 по вул. Узбекистанська, 1 в м. Запоріжжі з явними ознаками алкогольного сп`яніння запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці ОСОБА_1 відмовився. Медичний огляд проводився у мед.закладі КУ ЗОНД ЗОР, висновок № 2270 від 02.05.2020 яким встановлено перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння. За змістом пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 02 травня 2020 року вони були присутні при тому як ОСОБА_1 , відмовився від проходження тесту на алкогольне сп`яніння на тех.засобі «Драгер» на місці. Також, вони були присутні коли ОСОБА_1 відмовився від підпису в адміністративному протоколу та розгляду адміністративної справи.

Аналізуючи відповідно до ст. 252 КУпАП наведені вище докази та надаючи їм правову оцінку, суд погоджується з висновками суду першої інстанції і також доходить висновку, що вони є належними, допустимими та безперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи захисника про те, що він вважає протокол про адміністративне правопорушення недопустимим доказом, оскільки дії ОСОБА_1 згідно з протоколом кваліфіковано за п. 2.9 а ПДР, а повинні бути кваліфіковані за п. 2.5 ПДР, оскільки поліцейські повинні були прийняти його відмову від проходження огляду, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Як передбачено п.2.9а Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справи та Міністерства охорони здоров`я № 1452/735 від 09.11.2015 року, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 11.09.2015 року за № 1413/27858, яка визначає процедуру огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів та оформлення результатів такого огляду, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стаття 130 КУпАП містить в собі два альтернативних склади адміністративних правопорушень: керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів,

а також відмова осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зважаючи на вищевикладене, в діях ОСОБА_1 вбачається вчинення обох альтернативних складів адміністративного правопорушення, з урахуванням викладеного суд першої інстанції, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку, що порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.2.9а Правил дорожнього руху, знайшло своє підтвердження доказами, і є достатньою підставою для визнання його винуватим в скоєнні адміністративного правопорушення по ст.130 ч.1 КУпАП України.

Зважаючи на вищевикладене, суддя апеляційного суду вважає, що порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9.а ПДР знайшло своє підтвердження доказами і є достатньою підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП.

При цьому не має ніякого правового значення те, що в його діях є і альтернативний склад адміністративного правопорушення, а саме відмова особи від проходженнях огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи захисника про те, що працівник поліції який склав протокол відносно ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки (на місці скоєння правопорушення) ОСОБА_1 не пропонував та процедуру проходження огляду не роз`ясняв і відео запису, який підтверджував би зворотній факт в матеріалах адміністративної справи немає є також необґрунтованими, оскільки не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, і зважаючи на обсяг та вагомість інших доказів по справі, є такими, що не впливають на законність та обґрунтованість, і які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Крім того, той зміст, який міститься на диску з нагрудної камери поліцейського є достатнім для того, щоб зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП.

Доводи захисника про те, що в матеріалах справи наявний «акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів», підписаний свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , однак наявні в матеріалах пояснення свідків, які могли б засвідчити факт підписання цього акту є недопустимими доказами, при цьому суд не викликав вказаних свідків для їх безпосереднього допиту в судовому засіданні з метою з`ясування обставин справи, є також необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи містяться пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про те, що вони 02 травня 2020 року були присутні при тому як ОСОБА_1 , відмовився від проходження тесту на алкогольне сп`яніння на тех.засобі «Драгер» на місці; також, вони були присутні коли ОСОБА_1 відмовився від підпису в адміністративному протоколу та розгляду адміністративної справи, ставити під сумнів покази цих свідків підстав не має, оскільки зазначені пояснення свідків повністю узгоджуються між собою, є належними та допустимими та сумнівів не викликають.

Як зауважив суд першої інстанції, зазначені особи вказані у протоколі про адміністративне правопорушення як свідки із зазначенням відомостей про їх місце проживання та особистими підписами, їх зацікавленості у справі не встановлено, їх пояснення складені безпосередньо після зупинення ОСОБА_1 уповноваженим працівником поліції, за змістом про фактичні обставини узгоджуються із протоколом тому приймаються суддею як доказ при винесені постанови, у зв`язку з чим у суд першої інстанції не було потреби ставити їх під сумнів та перевіряти їх знов.

Не заслуговують уваги і доводи апелянта про те, що рапорт поліцейського не є доказом по справі, оскільки суперечить змісту ст. 251 КУпАП, оскільки відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доводи апелянта з приводу того, що протокол про вчинення ОСОБА_1 правопорушення не може бути допустимим доказом, оскільки він сфальсифікований працівником поліції який його склав, так як відповідно до матеріалів провадження, а саме: протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01.05.20 та протоколу затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину (долучені мною до матеріалів адміністративної справи), ОСОБА_6 01.05.20 о 22:02 скоїв наїзд на поліцейського, та о 22:41 вже був затриманий за це слідчим СВ Дніпровського ВП, а о 23:20 навіть було розпочато складання протоколу огляду, тому ніяк не міг керувати автомобілем ВАЗ 2109 о 23:30, оскільки майже за час до цього був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, не є такими, що перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Доводи апелянта з приводу того, що письмові пояснення свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які наявні в матеріалах справи суд також не повинен був приймати до уваги, так як в порушення вимог законодавства, вказані пояснення не підписані посадовою собою - працівником патрульної поліції який начебто відібрав їх, є також не суттєвими порушеннями, які перешкодили або могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апелянта про те, що протокол серії ДПР18 №360262 в порушення вимог законодавства та інструкції щодо складання протоколів про адміністративні правопорушення, не містить жодної інформації про такий доказ як DVD-R диск з відеозаписом з камери нагрудного реєстратора, що взагалі робить вказаний відеозапис недопустимим доказом, є також необґрунтованими, оскільки ст. 256 КУпАП не передбачена така вимога, а тому суддя апеляційного суду вважає, що цей доказ отримано у порядку, встановленому цим Кодексом.

Інші доводи апелянта про порушення процедури складання протоколу, є також необґрунтованими, оскільки не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, і зважаючи на обсяг та вагомість інших доказів по справі, є такими, що не впливають на законність та обґрунтованість, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Дослідивши в судовому засіданні наведені докази суддя суду першої інстанції згідно до вимог ст. 252 КУпАП надав їм належну оцінку, перевіривши відповідно до ст. 251 КУпАП їх на предмет належності та допустимості, у зв`язку з чим вірно встановив фактичні обставини справи щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому суддею виконані вимоги ст. ст. 280, 283 КУпАП України і повно, всебічно розглянуті всі обставини справи, дотримані вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення, викладені мотиви, на яких ґрунтується висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу зазначеного адміністративного правопорушення.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав, які б свідчили про незаконність постанови, а тому відповідно і до задоволення скарги захисника Багаурі О.В.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні порушення,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу захисника Багаурі О.В. залишити без задоволення, а постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.М. Білоконев

Дата документу Справа № 334/2339/20