П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу захисника Веліканова К.С. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 20 грудня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участі особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Галатенка Є.Є.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Святошинського районного суду міста Києва від 20 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, 05 жовтня 2019 року о 00 год. 10 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем «Acura MDX», номерний знак НОМЕР_1 , та рухався по вул. О. Блока, 46, що у м. Києві, з ознаками алкогольного сп`яніння (порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку (на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, у закладі охорони здоров`я) ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 в цей же день та час, керуючи автомобілем «Acura MDX», номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , та рухаючись по вул. Жмеринська, 10 у м. Києві, на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою увімкнених проблискових маячків червоного та синього кольору, не зупинився. ОСОБА_1 був зупинений шляхом переслідування на патрульному автомобілі «Toyota Prius», номерний знак НОМЕР_2 , на вул. О.Блока, 46 в м. Києві. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.4 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 122-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Веліканов К.С. просить скасувати постанову суду першої інстанції, провадження щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Захисник вказує, що суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-2 КУпАП, посилається на єдиний доказ, а саме на відеозапис з нагрудної відеокамери працівника патрульної поліції.

Разом з тим, як зазначає апелянт, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що як вбачається із відеозапису, ОСОБА_1 рухаючись по вул. О.Блока, на вимогу поліцейських здійснив зупинку транспортного засобу одразу ж після увімкнення останніми проблискового маячка.

Крім того, захисник вказує, що працівниками патрульної поліції не було проінформовано ОСОБА_1 про порушення ним п. 2.4 ПДР України та про складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №259474 від 05.10.2019.

Щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, то захисник зазначає, що як вбачається із протоколу серії ДПР 18 № 259473 від 05.10.2019, ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апелянт звертає увагу суду, що ОСОБА_1 відмовився підписувати вказаний протокол з огляду на те, що він складався за відсутності свідків.

Крім того, працівниками поліції не було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу або в закладі охорони здоров`я у присутності двох свідків, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Як зазначає захисник, із вищевказаного відеозапису також вбачається, що залучення свідків та відібрання у них пояснень було здійснено через 35 хв. після складання протоколу, при цьому у їх поясненнях зазначено, що 05.10.2019 о 01 год. 05 хв. вони були запрошені співробітниками патрульної поліції в якості свідків при складанні протоколу. В той же час, із відеозаписів з нагрудної камери поліцейського вбачається, що саме о 01 год. 05 хв. працівниками поліції було затримано ОСОБА_1 і під час затримання свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були відсутні.

Крім того, апелянт зазначає, що долучені до матеріалів справи відеозаписи спростовують пояснення свідків, відповідно до яких ОСОБА_1 у їх присутності відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки на відеозаписах ОСОБА_1 був відсутній.

Окремо захисник звертає увагу суду на те, що відеозаписи з нагрудної камери поліцейського місять лише фрагменти спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, в той час як відповідно до Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, нагрудна камера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної служби та знаходитись в режимі відео зйомки при будь-якому контакті з особами.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Веліканова К.С., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

На думку апеляційного суду, приймаючи рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд в повній мірі цих вимог закону не дотримався.

Дійшовши висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд мотивував своє рішення тим, що оскільки ОСОБА_1 залишив місце зупинки транспортного засобу, то таку поведінку останнього суд першої інстанції розцінив, як відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому порядку.

На думку апеляційного суду, такий висновок суду не ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом, в якому містяться фактичні дані про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 259473, 05 жовтня 2019 року о 00 год. 10 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем «Acura MDX», номерний знак НОМЕР_1 , та рухався по вул. О. Блока, 46, що у м. Києві, з ознаками алкогольного сп`яніння (порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку (на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, у закладі охорони здоров`я) ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, як вбачається із пояснень вищевказаних свідків, які містяться в матеріалах справи, останні зазначають, що саме у їх присутності водій ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» та у лікаря - нарколога, про що вони засвідчують своїм підписом у протоколі про адміністративне правопорушення.

Проте, іздослідженого судом відеозапису з нагрудної камери інспектора поліціївбачається, що сам працівник поліції повідомляє свідкам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому, на відеозаписі не відображено самого ОСОБА_1 , в той же час працівник поліції пояснює свідкам, що ОСОБА_1 покинув місце події.

Таким чином, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не могли засвідчити факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки останній на місці події був відсутній.

На цю обставину суд не звернув уваги та не перевірив пояснення вказаних свідків, які фактично не були свідками відмови ОСОБА_1 від проходження огляду.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд водія на стан сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ч. 5 ст. 266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

З урахуванням того, що вимога поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння повинна відбуватись в присутності двох свідків, то в разі відмови від проходження огляду два свідки мають засвідчити таку відмову.

В той же час, інших доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та які б спростовували доводи апеляційної скарги, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Презумпція невинуватості розповсюджується також при доведенні винуватості у справах про адміністративні правопорушення.

Враховуючи те, що огляд на стан сп`яніння проведений з грубим порушенням, наявні в матеріалах справи докази не можуть бути використані для висновку про винуватість ОСОБА_1 , а тому постанова суду першої інстанції в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає скасуванню, з прийняттям в цій частині нової постанови про закриття провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Разом з тим, апелянт оскаржує прийняте судом рішення також в частині, що стосується визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-2 КУпАП. Захисник зазначає, що ОСОБА_1 на вимогу поліцейських здійснив зупинку транспортного засобу відразу після увімкнення проблискових маячків.

На думку апеляційного суду, такі доводи апелянта є непереконливими з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

Як зафіксовано на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції, останні на патрульному автомобілі з увімкненими проблисковими маячками здійснювали переслідування транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 по вулиці Жмеринська, після чого автомобіль здійснив поворот ліворуч на вулицю О.Блока та лише після цього зупинився.

Таким чином, водій ОСОБА_1 повинен був зупинитись відразу на вулиці Жмеринська, після увімкнення проблискових маячків, тобто виконати вимоги п. 2.4 ПДР України.

Відтак, на підставі дослідженого протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 259474 від 05.10.2019, відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, а також рапорту інспектора управління патрульної поліції, судом зроблений правильний висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.

В той же час, апеляційний суд вважає, що призначене за ст. 122-2 КУпАП покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців є надто суворим.

Згідно вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Проте судом першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 зазначених вимог закону в повній мірі враховано не було.

Застосовуючи до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, за наявності в санкції ст. 122-2 КУпАП альтернативного більш м`якого виду стягнення в виді штрафу, суд в постанові не зазначив, чи має вчинене правопорушення ознаки повторного, не перевірив та не врахував належним чином даних про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Як вбачається із відеозапису з нагрудної камери поліцейського, переслідування транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 тривало близько десяти секунд, після чого останній зупинився. Таким чином, значної шкоди суспільним інтересам, вказаним правопорушенням не завдано.

Так, санкцією ст. 122-2 КУпАП передбачено накладення штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає за необхідне змінити постанову суду першої інстанції в частині накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення на штраф, оскільки стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є таким, що не відповідає особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та характеру правопорушення, внаслідок суворості.

Керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суд,-

П ОС Т АН О ВИ В :

Апеляційну скаргу захисника Веліканова К.С. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 20 грудня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати в частині визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, прийняти нову постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення

Змінити постанову суду в частині застосування щодо ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-2 КУпАП, пом`якшити адміністративне стягнення, застосувавши штраф в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153 грн. 00 коп.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун