24.07.2020 Справа № 756/5334/20
Ун.№756/5334/20
Пр.№3/756/2857/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2020 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Майбоженко А.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, уродженця Волинської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2

за ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 426352, 26 квітня 2020 року близько 02 год. 08 хв. рухаючись по вул. Прирічній, 37 в м. Києві, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Toyota» д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, зазначив, що обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення відносно нього не відповідають дійсності, оскільки він не мав ознак наркотичного сп`яніння. Крім того з відеозапису з нагрудної камери працівника патрульної поліції вбачається, що відеозапис, починається о 01 год. 53 хв., а транспортний засіб «Toyota» д.н.з. НОМЕР_2 вже зупинений, що не співпадає з часом, зазначеним в протоколі про адміністративне правопорушення, в якому час зупинки зазначений як 02 год. 08 хв.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що дійсно 26.04.2020 року рухався за вказаною адресою та був зупинений працівниками патрульної поліції для засвідчення перебування ОСОБА_1 в стані сп`яніння. Перебування в стані якого саме сп`яніння йому уточнено не було. Ознак сп`яніння у ОСОБА_1 він не побачив, оскільки знаходився далеко від нього.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що була пасажиром автомобілю «Toyota» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 . Він прибув з міста Одеси і вони відпочивали на Оболонській набережній. Близько 02 години ночі їх зупинили працівники поліції, зазначивши, що вони порушують карантин. В ході розмови з ОСОБА_1 зазначили, що у нього підозрілі очі. У її присутності реакцію очей на світло, тремтіння рук не перевіряли.

Свідок ОСОБА_4 до суду не з`явився, про день, час та місце розгялду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ст.130 КУпАП настає, зокрема, у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння. За вказане правопорушення передбачено санкцію у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Частинами 1 - 3 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 129 Конституції України, суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Згідно частинам 1, 3 ст. 7 вказаного Закону, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом; доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

За змістом ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, і однією із таких презумпцій є закріплена в ст. 62 Конституції України презумпція невинуватості, відповідно до якої особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Тобто, особа не зобов`язана доказувати свою невинуватість і її поведінка вважатиметься правомірно, доки не буде доказано зворотне.

У Рекомендації No R (91) 1 Комітета Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції», одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративного органу.

Вказане правило є нічим іншим, як складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою невинуватість.

Відповідно до положень ч.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

При прийнятті рішення у справі суд враховує те, що огляд ОСОБА_1 з приводу наявності видимих ознак наркотичного сп`яніння не проводився, що підтверджено його поясненнями та показаннями свідків. Більш того, в ході особистої розмови між працівниками поліції у службовому автомобілі, ними обговорювалось те, які саме ознаки сп`яніння та якого (алкогольного чи наркотичного) описувати у протоколі, зійшлись на написанні ознак наркотичного сп`яніння, оскільки не відчувають запаху алкоголю.

Відповідно до п.2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Такі ознаки визначені п.3 та 4 цього ж Розділу Інструкції.

При цьому, суд вважає, що проведення огляду на наявність таких ознак має відбуватись з забезпеченням відповідної фіксації на нагрудну камеру працівників поліції, в присутності свідків або іншим чином, щоб докази цього були наявні у матеріалах справи та були б оцінені судом. Зазначення ознак сп`яніння «на око», тобто без проведення огляду є неприпустимим.

За таких обставин, всі сумніви в даному випадку суд, у відповідності до ст.62 Конституції України, трактує на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що згідно п.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

Керуючись ст.247 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя А. М. Майбоженко