КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1/2020 Суддя 1 інстанції - Савицький О.А.
Категорія: ст. 124 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Шимко А.О. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження в справі.

Постановою суду встановлено, що 08 лютого 2019 року о 07 год. 40 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», модель «GLS350», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Леонтовича біля будинку № 6-А в місті Києві, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого допустив зіткнення з припаркованим транспортним засобом марки «BMW», модель «Z4», номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, за що передбачена адміністративна відповідальність, згідно зі ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 - адвокат Шимко А.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_1 скасувати та прийняти нову постанову, якою справу відносно ОСОБА_1 закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За доводами апелянта, справа була розглянута з грубим порушенням основних засад судочинства, а постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Захисник вказує на те, що судом першої інстанції було допущено грубі порушення наступних принципів судочинства, закріплених законодавстві України, а саме: під час ухвалення оскаржуваного рішення судом проігноровано вимогу закону щодо всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів, їх достовірності, а також щодо аналізу взаємного зв`язку доказів у їх сукупності; під час ухвалення оскаржуваного рішення судом порушено принцип правової певності, що, в свою чергу, є складовою принципу верховенства права; суддя під час здійснення правосуддя по справі не дослідив в судовому засіданні всі зібрані по справі докази, обмежившись лише переглядом відеозапису, що свідчить про те, що фактично судця самоусунувся від виконання покладених на нього обов`язків; судом під час ухвалення оскаржуваного рішення порушено існуючі вимоги щодо стандартів оцінки доказів, а саме такого стандарту доказування, як «поза розумними сумнівами» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom) n. 161, Series A заява №25;

Захисник зазначає, що не дивлячись на те, що достовірність наданого потерпілою відеозапису ОСОБА_1 спростовує, вбачаючи ознаки часткової зміни (монтажу) відеозапису, після перегляду відеозапису суддя фактично самоусунувся від подальшого виконання покладених на нього обов`язків та без дослідження доказів у судовому засіданні одразу оголосив прийняте рішення (завершив розгляд справи).

На переконання апелянта, спрямування розгляду справи в такий спосіб істотно обмежило сторону захисту в реалізації наданих їй правах.

Захисник зазначає, що безпосереднє дослідження всіх доказів у судовому засіданні є важливою умовою їх одностайного сприйняття судом та іншими захисниками судового провадження, засобом усунення сумнівів і неясностей. Оскільки чинний процесуальний закон не передбачає можливості розгляду справи без дослідження всіх доказів безпосередньо в судовому засіданні, то фактично суддя суду першої інстанції розглянув справу у поза процесуальний спосіб. Здійснення своїх повноважень суддею у спосіб, що не передбачений законодавством, є переконливим фактом порушення принципу незалежності та безсторонності і таке істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, унеможливило стороною захисту реалізувати надані їй процесуальні права.

Окрім того апелянт вказує на те, суддею під час здійснення правосудця допущено безпідставне зволікання з виготовленням та видачею прийнятого судового рішення станом на день подачі цієї скарги рішення у справі не видано стороні ОСОБА_1 , що не дає можливості в повній мірі обґрунтувати всі доводи скарги.

На переконання сторони захисту, для всебічного встановлення обставин справи необхідні спеціальні знання в галузі техніки, для з`ясування: Чи є надана у справу відеофонограма (відеозапис, а.с. 17) оригіналом чи копією? Чи проводився запис наданої у справу відеофонограми (відеозапису) безперервно? Чи зазнавала змін (монтажу) надана у справу відеофонограма (відеозапис, а.с. 17)? Чи можна ідентифікувати за наданою у справу відеофонограмою (відеозаписом, а.с. 17) транспортні засоби та ділянку місцевості, відображені на відеозаписі. Якщо так, то вказати їх. Чи можна ідентифікувати за наданою у справу відеофонограмою (відеозаписом, а.с. 17) осіб, відображених на відеозаписі. Якщо так, то вказати їх.

Апелянт зазначає, що згідно абзацу 5 ст. 26 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року визнано правильною практику тих судів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення, проте, на думку захисника, фактично судом обмежено право особи, що притягається до адміністративної відповідальності на доступ до правосуддя, що є грубим порушенням пункту 1 підпункту «С» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

До початку апеляційного розгляду по суті, адвокат Шимко А.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 подавзаяву про відмову від апеляційної скарги на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року.

Вислухавши думку ОСОБА_2 та її представника - адвоката Лук`янчука А.В., які не заперечували проти прийняття відмови адвоката Шимка А.О. від апеляційної скарги, перевівши матеріали справи, вважаю, що апеляційний розгляд справи підлягає закриттю з таких підстав.

Особа, яка подала апеляцію, під час розгляду справи в апеляційному суді має право відкликати апеляційну скаргу. В такому випадку при відмові апелянта від своїх апеляційних вимог і відсутності апеляційних скарг інших учасників процесу, апеляційним судом виноситься ухвала про закриття апеляційного розгляду справи.

Як убачається з матеріалів справи, апеляційні скарги від інших учасників судового процесу не надходили, а відклик апеляційної скарги адвокатом Шимко А.О.під час розгляду справи в апеляційному суді, є його правом. З огляду на наведене, апеляційний розгляд справи підлягає закриттю.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А:

Прийняти відмову захисника ОСОБА_1 - адвоката Шимко А.О. від апеляційної скарги на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року.

Закрити апеляційний розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відкликом адвокатом Шимко А.О.апеляційної скарги на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження в справі.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Кепкал Л.І.