Номер провадження: 33/813/554/20
Номер справи місцевого суду: 495/1513/20
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2020 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду: Громік Р.Д.,

за участі секретаря Дубрянської Н.О.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою адвоката Ткаченка Бориса Романовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 березня 2020 року, якою визнано ОСОБА_1 винним в здійсненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП і піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік., стягнено судовий збір у розмірі 420,40 грн.,

В С Т А Н О В И В:

08 березня 2020 року о 20:20 год. на 58 км. а/д Н-33 Одеса - Б-Дністровський - Монаші, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21013 д/ НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. Водій в присутності двох свідків обстежений приладом алкотестер «Драгер-6810», результат якого показав 1,01 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» ПДР, за що відповідальність передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 березня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним в здійсненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП і піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік., стягнено судовий збір у розмірі 420,40 грн.

На дану постанову адвокат Ткаченко Б.Р., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді та закрити адміністративне провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального та матеріального права

В доводах апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції порушив його право на захист, розглянув справу без нього та його захисника; Драгер 6810 не дозволений до використання МОЗ; пояснення свідків не можуть бути визнанні в якості належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 , оскільки складені на заздалегідь виготовленими формулярами.

У судове засідання, яке було призначено на 04 серпня 2020 року сторони у справі не з`явились, були сповіщені належним чином про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Недобросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез`явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

На підставі наведеного, вважаю, що ОСОБА_1 та його представник Ткаченко Б.Р. належним чином сповіщені про слухання справи у суді апеляційної інстанції, ігнорування судових викликів є зловживанням наданими правами, враховуючи ті обставини, що сторона повідомлялась належним чином у відповідності до чинного процесуального законодавства.

Більш того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що сторони процесу повинні вживати заходи для того, щоб дізнатися про рух та розгляд їх справ.

Так, в пункті 41 рішення Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року по справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03) зазначено, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

Аналогічна позиція висловлена також в пункті 27 рішення Європейського Суду з прав людини від 26 квітня 2007 року по справі "Шевченко проти України" (Заява N 8371/02). Європейський Суд, де зазначив, що заявник не зміг довести, що він вчиняв будь-які кроки між вереснем 2002 року та груднем 2003 року та після 2 червня 2004 року, щоб довідатись про стан провадження у його справі.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що справа про адміністративне правопорушення перебуває на розгляді в Одеському апеляційному суді з 10 квітня 2020 року; у справі неодноразово призначались судові засіданні, адвокат сповіщався належним чином, однак апелянтом чи його представником жодних дій для участі у слуханні апеляційної скарги не було зроблено.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає ОСОБА_1 таким, що належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформації про належне повідомлення цих осіб.

У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності апелянта ОСОБА_1 .

Вивчивши доводи поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справ, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до ч.1 ст.130 КпАП України керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння - є підставою для притягнення цієї особи до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 не надавав пояснень або заперечень на відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення визнаються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків.

Саме такі докази були надані та досліджені в судовому засіданні:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №093127 від 08.03.2020р. (а.с. 4), передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП, в якому свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 засвідчено проведення огляду особи на стан сп`яніння із застосуванням технічного приладу. При цьому ОСОБА_1 зазначив у поясненнях, що відмовляється надавати пояснення по даному факту у відповідності до ст. 63 Конституції України (а.с. 6);

- пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо їх присутності при проведенні огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 ;

- акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу (а.с. 5);

- чек приладу «Драгер Alcotest №6810» до протоколу №ОБ093127, прилад ARCD 0269, принтер ARCС 5395 - позитивна проба 1,01% (а.с. 3).

Суд першої інстанції правильно вважав, що огляд на стан сп`яніння проведений у відповідності до положень ст. 266 КУпАП.

Аналізуючи зазначені докази, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що зібрані інспектором патрульної поліції і досліджені в судовому засіданні докази підтверджують той факт, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху про заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Приймаючи до уваги характер скоєного правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини, суд першої інстанції правильно застосував до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Обставини що пом`якшують або обтяжують вчинене не встановлені.

При накладенні стягнення суд першої інстанції вірно врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що апелянтом на підтвердження доводів, які зазначені у апеляційній скарзі, не надано жодного належного та допустимого доказу.

Також суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_1 мав можливість заявляти в суді першої інстанції будь-які клопотання, мав можливість та отримував правову допомогу, однак не скористався своїми процесуальними правами, не просив суд викликати свідків та інспектора поліції, а тому суд не повинен був їх викликати з власної ініціативи, виходячи із принципу диспозитивності.

Натомість, у день судового засідання 23 березня 2020 року ОСОБА_1 у судове засідання у суді першої інстанції не з`явився, будь-яких клопотань та заяв про відкладення розгляду справи, про виклик свідків, витребування доказів не надав.

Таким чином, суд першої інстанції правильно не знайшов підстав для відкладення розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що використання приладу «Драгер 6810» є незаконним не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до листа Українського медичного центру сертифікації МОЗ України №45 від 18.01.2018 р., виріб медичний Drager Alkotest 6810 був зареєстрований в Україні згідно Порядку державної реєстрації медичної техніки та виробів медичного призначення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 09.11.2004 р. № 1497 (далі - Постанова КМУ №1497), що підтверджується наявністю даних у архіві щодо свідоцтва про державну реєстрацію №7261/2007 від 10.02.2010 р., термін дії до 10.02.2015 р.

01.07.2015 р. введений в дію Технічний регламент щодо медичних виробів (далі - ТР), затверджений Постановою КМУ від 02.10.2013 р. № 753, згідно якого введення в обіг та/або в експлуатацію медичних виробів дозволяється після підтвердження відповідності їх вимогам цього ТР, а Постанова КМУ № 1497 втратила чинність. Реєстр медичної техніки та виробів медичного призначення згідно ТР не ведеться.

Використання медичних виробів «Газоаналізатори Drager Alkotest 6810», виробництва Drager Safety AG & Co. KGaA, Німеччина, які були завезені та реалізовані на територію України та введені в експлуатацію користувачем протягом терміну дії Свідоцтва та знаходження його у реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення у період з 10.02.2010 р. по 10.02.2015 р. є можливим, а закінчення терміну дії свідоцтва означало припинення можливості їх ввезення та введення в експлуатацію, але не впливало на вироби, які вже були введені в експлуатацію - використовувались у практиці.

Відповідно до Технічного регламенту, оцінку відповідності проходить медична техніка, яка вводиться в обіг/експлуатацію. Газоаналізатор «Драгер» відповідає затвердженому типу, був зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки і отримав «сертифікат відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженого типу» (термін дії свідоцтва - 10.02.2010 10.02.2015). На підставі цього, газоаналізатор «Драгер 6810» з 10.02.2010 по 10.02.2015 було дозволено ввозити на митну територію України та вводити їх в експлуатацію (початок використання). Закінчення терміну дії цих документів не впливає на техніку, яка вже використовується. Таким чином газоаналізатори «Драгер», які були завезені і реалізовані на території України і введені в експлуатацію протягом терміну дії Свідоцтва та знаходження його в реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення з 10.02.2010 по 10.02.2015 можливо, за умови дотримання вимог щодо перевірки (калібруванню).

Доводи апелянта про те, що письмові пояснення свідків, долучені до матеріалів справи є шаблонними та недопустимими, апеляційним судом до уваги не беруться, оскільки такі письмові пояснення свідків на місці зупинки транспортного засобу є типовими та особи, вказані як свідки, своїм особистим підписом посвідчили, що вказане у даних поясненнях відповідає фактичним обставинам справи, тому апеляційний суд вважає пояснення свідків належними та допустимими доказами у даній справі.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Доказу того, що ОСОБА_1 був незгодний з показаннями приладу «Драгер» та наполягав на огляді у закладах охорони здоров`я ні ОСОБА_1 , ні його представник Ткаченко Б.Р. не подали ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 березня 2020 року.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Ткаченка Бориса Романовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Р.Д. Громік