Справа № 761/6847/20
Провадження № 3/761/2564/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Циктіч Віталій Михайлович, за участі секретаря судового засідання Філь В.В., прокурора Дяченка В.П., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, гр. ОСОБА_1 , її захисника Легких К.В., розглянувши справу, у якій

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, українка, з вищою освітою, перебуває у зареєстрованому шлюбі, суддя Господарського суду м. Києва, зареєстрована та фактично мешкає за адресою - АДРЕСА_1 ,

обвинувачується у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 1725, ч. 2 ст. 1726 КУпАП,

у с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 20.03.2020 № 31-01/2 гр. ОСОБА_1 , обіймаючи посаду судді Господарського суду м. Києва, згідно з п.п. «ґ» п.1 ч. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) будучи суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушила обмеження щодо отримання подарунків, встановлені ч. 2 ст. 23 Закону, оскільки отримала упродовж 2018 року від ОСОБА_2 як подарунок грошові кошти у сумі 380 000 грн., що перевищує встановлену Законом на 01.01.2018 максимальну вартість подарунку 3400 грн.

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебували у близьких родинних стосунках, на думку особи, яка склала протокол, дії ОСОБА_1 мають ознаки адміністративного правопорушення за ч.1 ст.172-5 КУпАП.

Крім того, відповідно до протоколів від 25.02.2020 № 44-01/4/20 та № 44-01/5/20 гр. ОСОБА_1 , на порушення ч. 2 ст. 52 Закону у встановлений законом 10-денний термін не повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) про суттєві зміни у майновому стані після набуття 18.07.2018 у власність житлового будинку з господарськими спорудами вартістю 2 515 320 грн. та земельної ділянки, площею 0,1491 га, вартістю 399 600 грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб за станом на 01.01.2018.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вбачав у діях гр. ОСОБА_1 склад адміністративних проступків за ч. 1 ст. 1725 та ч. 2 ст. 1726 КУпАП, наполягаючи на доведеності вини останньої, тому просив піддати гр. ОСОБА_1 адміністративному стягненню у виді штрафу та конфіскації грошових коштів, що отримані нею як подарунок.

Під час розгляду справи гр. ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні вказаних правопорушень не визнала, пояснила, що у липні 2017 року вона відповідно до мусульманських релігійних традицій уклала при муфтії та двох свідках шлюб з громадянином Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_2 , який в Україні не зареєструвала. У зв`язку з цим у гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до норм Ісламу виникли взаємні подружні права та обов`язки, зокрема, чоловік мав матеріально забезпечувати свою дружину, у тому числі надавати їй грошові кошти. ОСОБА_1 , сприймаючи ОСОБА_2 як свого чоловіка, приймала від нього подарунки та кошти.

Пояснюючи причину пропуску строку подачі до НАЗК повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, гр. ОСОБА_1 зазначила, що умислу приховати цю подію не мала, оскільки вважала, що повинна була подати таке повідомлення після повного розрахунку з продавцем за будинок та земельну ділянку, що відбулося після 28.07.2018, оскільки частину грошових коштів отримала 25.07.2018 у м. Франкфурті, де перебувала по 28.07.2018.

У зв`язку з викладеним, гр. ОСОБА_1 просила провадження у справі закрити.

Захисник Легких К.В. підтримав думку своєї підзахисної та просив провадження у справі закрити, наполягаючи на відсутності у діях гр. ОСОБА_1 складу інкримінованих їй правопорушень.

Суддя, заслухавши думку прокурора, доводи гр. ОСОБА_1 та її захисника, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про таке.

Відповідно до Указу Президента України «Про призначення суддів» від 20.02.2010 № 200/2010 ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ) призначено на посаду судді місцевого господарського суду та Указом Президента України «Про призначення суддів» від 29.12.2017 № 446/2019 ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ) призначена суддею Господарського суду м. Києва.

Згідно з п. 6 ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» на ОСОБА_1 з дня призначення її на посаду судді покладений обов`язок виконувати вимоги та дотримуватись обмежень, установлених законодавством у сфері запобігання корупції.

Статтею 23 Закону визначено, що суддям забороняється безпосередньо або через інших осіб одержувати подарунки для себе чи близьких їм осіб від юридичних або фізичних осіб, якщо вартість таких подарунків, отриманих від однієї особи (групи осіб) протягом року, перевищує розмір двох прожиткових мінімумів, встановлених для працездатної особи на 1 січня відповідного року.

Однак, частина 2 вказаної статті Закону визначає, що обмеження щодо вартості подарунків не поширюється на подарунки, які даруються близькими особами.

Відповідно до ст. 3 Закону (у ред. від 25.09.2019) до близьких осіб віднесений, серед іншого, чоловік, з яким відповідна особа спільно проживає, пов`язана спільним побутом і має взаємні права та обов`язки, а також особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

З викладеного витікає, що особа, яка займає посаду судді, має право на отримання подарунків незалежно від їх вартості від вичерпного переліку осіб, які визнані Законом як близькі їй особи.

Виходячи із змісту викладених у протоколі за ч.1 ст.172-5 КУпАП обставин, гр. ОСОБА_1 порушила обмеження щодо отримання подарунків, встановлені ч. 2 ст. 23 Закону, оскільки упродовж 2018 року отримала від ОСОБА_2 як подарунок грошові кошти на загальну суму 380 000 грн., про 130 000 грн. з яких вона 30.07.2018 повідомила шляхом подання до НАЗК повідомлення.

Таким чином, наданими судді матеріалами має бути доведено, що гр. ОСОБА_1 порушила встановлені Законом обмеження, оскільки отримала подарунок, вартість якого перевищує встановлений Законом розмір, від особи, яка не входить до переліку близьких їй осіб.

Водночас, з пояснень гр. ОСОБА_1 та листа муфтія духовного управління мусульман України шейха ОСОБА_7 від 27.03.2020 № 490/01 вбачається, що ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 з липня 2017 року по грудень 2018 року перебували відповідно до норм мусульманських релігійних традицій у подружніх стосунках, які зобов`язують чоловіка матеріально забезпечувати свою дружину коштами та іншими матеріальними благами.

У силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Суду як джерело права.

Стаття 8 Конвенції гарантує право на повагу до сімейного життя. Також, стаття 12 Конвенції передбачає, що чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права.

Водночас, термін «сімейне життя», який визначений Конвенцією, відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазнав суттєвих змін через розвиток медичних технологій та міграцію населення. Тому, ЄСПЛ у зв`язку з «динамічним» тлумаченням норм Конвенції, надає перевагу фактичним відносинам, а не формально - юридичному їх статусу, зазначаючи у своєму рішенні у справі «Abdulaziz, Cabales і Balkandali проти Сполученого Королівства», що шлюби, які не відповідають національному праву, не є перешкодою для сімейного життя.

У зв`язку з цим, у ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях наводив посилання на типові обставини, які слугують фактичними підставами для визнання існування між особами сімейного життя. При цьому необхідною та достатньою ознакою сімейного життя визнаються такі зв`язки між людьми, що мають стійкий, тривалий, тісний та виключно особистісний характер.

Відповідно до позиції ЄСПЛ у рішеннях «Marckx проти Бельгії» та «Paradiso і Campanelli проти Італії» поняття «сімейного життя» є автономним, тому існує, чи ні «сімейне життя», залежить переважно від факту реального існування у дійсності тісних особистих зв`язків.

Таким чином, ЄСПЛ розглядає сімейні зв`язки de facto, тобто зв`язки, які передбачають, що сторони мають відносини, не укладаючи шлюб.

Також, у рішеннях «Kroon і Інші проти Нідерландів» та «Vallianatos і Інші проти Греції» ЄСПЛ зазначив, що навіть за відсутності співмешкання можуть існувати зв`язки, достатні для сімейного життя, а існування стійкого союзу може бути незалежним від співмешкання.

Отже, з практики ЄСПЛ вбачається, що гарантії, передбачені статтею 8 Конвенції поширюються, не тільки на сім`ю з її юридичним статусом у відповідній державі, в також на інші сімейні зв`язки, що існують де-факто і характеризуються достатньою сталістю, зокрема, позашлюбну сім`ю.

Враховуючи, що статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України» на органи державної влади покладений обов`язок надання пріоритету правил міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, над національним законодавством, суддя дійшов висновку, що з урахуванням гарантій Конвенції та рішень ЄСПЛ стосунки, що склались між гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 упродовж 2017 - 2018 років були подружніми, оскільки сприймали сторонами як такі.

Наведене свідчить, що гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як чоловік і дружина мали взаємні права та обов`язки, зокрема, з урахуванням особливостей мусульманських релігійних традицій на ОСОБА_2 покладений обов`язок матеріального утримання жінки, з якою він перебуває у близьких стосунках, не зважаючи на наявність факту спільного проживання.

Таким чином, подарунки серед іншого у грошовій формі, отримані гр. ОСОБА_1 від ОСОБА_2 з липня 2017 року по грудень 2018 року, тобто під час перебування вказаних осіб у фактичних шлюбних відносинах у розумінні практики ЄСПЛ, виключає наявність у діях гр. ОСОБА_1 ознак корупційного порушення, оскільки гр. ОСОБА_1 сприймала вказану особу як близьку, тобто як свого чоловіка.

Викладене, відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону виключає факт порушення гр. ОСОБА_1 обмежень щодо отримання від ОСОБА_2 подарунків.

З наведеного витікає, що у діях гр. ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 1725 КУпАП.

Вирішуючи питання про наявність у діях гр. ОСОБА_1 складу інкримінованого їй порушення за ч. 2 ст. 1726 КУпАП суддя дійшов висновку про таке.

Згідно з Рішенням НАЗК від 10.06.2016 № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» з 00 годин 00 хвилин 01 вересня 2016 року службовими особами, які станом на 01.09.2016 чи пізніше цієї дати займають відповідальне та особливо відповідальне становище, мають подаватися повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, передбачені ч. 2 ст. 52 Закону.

У силу ч. 2 ст. 52 Закону у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, зокрема, отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу, придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це НАЗК.

Згідно з договором купівлі-продажу від 18.07.2018 № 1993 ОСОБА_1 придбала житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою - АДРЕСА_2 , вартістю 2 515320 грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб, на 01.01.2018, тобто 88 100 грн.

Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу від 18.07.2018 № 1995 ОСОБА_1 придбала земельну ділянку за вказаною вище адресою, площею 0,1491 га, вартістю 399 600, що також перевищує 88 100 грн.

Таким чином, з 18.07.2018 гр. ОСОБА_1 , у силу ст. 52 Закону у десятиденний строк, тобто по 28.07.2018 зобов`язана була повідомити НАЗК про суттєві зміни у її майновому стані.

Несвоєчасне повідомлення НАЗК у передбаченому законодавством порядку про суттєві зміни у майновому стані утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.1726 КУпАП.

Суб`єктивна сторона правопорушення за ч. 2 ст. 1726 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.

У силу ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, відповідальність за ст. 1726 КУпАП настає у разі, коли особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і переслідувала мету приховати інформацію про отримання нею певного доходу чи придбання майна, тобто суттєві зміни свого майнового стану. Мотивом таких дій суб`єкта декларування є переслідування своїх особистих інтересів або інтересів інших осіб.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що обов`язковим елементом суб`єктивної сторони правопорушення за ч. 2 ст.1726 КУпАП є намір суб`єкта декларування ухилитись від здійснення повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, зокрема, шляхом тривалого неподання такого повідомлення, чи подання його за наявності певного зовнішнього впливу, який змусив такого суб`єкта виконати покладений на нього обов`язок.

Отже, матеріали справи мають доводити, що гр. ОСОБА_1 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, мала мету приховати придбання нею об`єктів нерухомості, однак змушена була за певних обставин подати до НАЗК повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Відповідно до пояснень гр. ОСОБА_1 , а також наданих судді матеріалів, зокрема, наказу Голови Господарського суду м. Києва від 19.07.2018, ОСОБА_1 з 23.07.2018 по 27.07.2018 включно перебувала у відпустці. Долучена до протоколів копія закордонного паспорта ОСОБА_1 свідчить, що 20.07.2018 вона вирушила до м. Франкфурт Федеративної республіки Німеччина, де перебувала по 28.07.2018, що підтверджує її пояснення щодо отримання у м. Франкфурті певної частини грошових коштів для оплати придбаних нею об`єктів нерухомості, тобто передання їх продавцю після 28.07.2018.

Таким чином, гр. ОСОБА_1 подала повідомлення про суттєві зміни у майновому стані 30.07.2018, тобто через два дні після закінчення встановленого законом 10-денного строку, у зв`язку з тим, що дев`ять з наданих десяти днів перебувала за кордоном та пов`язувала виконання покладного на неї обов`язку з моментом остаточного розрахунку з продавцем за придбані житловий будинок та земельну ділянку.

З викладеного витікає, що гр. ОСОБА_1 наміру приховати суттєві зміни у майновому стані не мала, свідомо та добровільно подала відповідне повідомлення до НАЗК після остаточного набуття, у її розумінні, права на таке майно.

Тобто, як встановлено вище відсутність у гр. ОСОБА_1 умислу на приховання придбаного нею майна свідчить про відсутність у її діях складу інкримінованого правопорушення за ч. 2 ст. 1726 КУпАП.

У силу ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 1725 та ч. 2 ст. 1726 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події та складу зазначеного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником упродовж десяти днів з дня її винесення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Суддя В.М. Циктіч