КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ігнатов Р.М., за участі:

секретаря судового засідання − Бендюжик Ю.А.

представника митниці − Захарова А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС за довіреністю Юрківа В.В. на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2019, -

В С Т А Н О В И В

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2019 громадянку України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, визнано винною у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 коп. Вилучену згідно протоколу про порушення митних правил №0428/12500/19 від 17.08.2019 готівку в розмірі 2200 (дві тисячі двісті) доларів США - повернуто ОСОБА_1 Також стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп. та понесені витрати у справі про порушення митних правил на транспортування предметів правопорушення в розмірі 14 (чотирнадцять) грн. 89 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду представник митниці подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2019 скасувати в повному обсязі та постановити нову, якою визнати громадянку України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, винною у вчиненні порушення митних правил за ст.471 МК України та застосувати до неї стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (тисяча сімсот) гривень, та конфіскацію затриманої валюти в сумі 2200 доларів США.

В обґрунтування апеляційної скарги представник митниці вважає, що при вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення судом безпідставно не застосовано до ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої у неї валюти. Звертає увагу суду на п.33 рішення ЄСПЛ у справі "Ізмайлов проти Росії" та вважає, що чинне законодавство України не передбачає можливості звільнення правопорушника від застосування щодо нього обовꞌязкового стягнення, у тому числі й конфіскації предметів порушення митних правил.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.08.2019 о 17 год. 50 хв. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Відліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» громадянка України ОСОБА_1, що відлітала до Польщі, м. Варшава, літаком авіакомпанії «МАУ», рейсом PS 803, своїми діями обрала канал, позначений символами зеленого кольору − «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявила про те, що переміщувані нею через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо вивезення з митної території України, тобто своїми діями засвідчила факти, що мають юридичне значення. «Зелений коридор» призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Перетин пасажиром «зеленої лінії», згідно Наказу Міністерства Фінансів України № 671 від 03.08.2018 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей на повітряному транспорті», яка позначає початок «зеленого коридору», вказує, що для проходження митного контролю нею обрано «зелений коридор», і декларування здійснюється шляхом вчинення дій. Громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю.

На підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 Митного Кодексу України громадянці було задано запитання щодо наявності в неї готівки, на що вона відповіла, що має близько 9 000 доларів США. Після цього пасажирці було запропоновано пред'явити всю готівку. В службовому приміщенні митниці (зоні митного контролю) пасажиркою було видано готівку в розмірі 13 350 доларів США, що знаходилась в одному з відділень сумочки громадянки (ручна поклажа). Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування. Зі слів громадянки України ОСОБА_1 вказана валюта належить їй особисто.

Пасажирка обрала проходження митного контролю "зеленим коридором", де передбачено наявність у громадян готівки у сумі, яка не перевищує еквівалент 10 000 євро.

З виявленої суми пасажирці було пропущено 11 150 доларів США (що за курсом НБУ на 17.08.2019 становить 10 000 євро). За протоколом про порушення митних правил вилучено 2 200 доларів США.

На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажирка не надала, до моменту перетину нею «зеленої лінії» для отримання довідкової інформації в інформаційній зоні та роз'яснення митних правил та порядку використання двоканальної системи до інспектора митниці, не зверталася.

Таким чином, своїми діями громадянка України ОСОБА_1, під час проходження митного контролю в залі «Відліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» порушила встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

Зазначені дії, що полягають у переміщенні через митний кордон України громадянкою України ОСОБА_1, яка формою проходження митного контролю обрала проходження через «зелений коридор» готівки в обсязі, що підлягає обов'язковому письмовому декларуванню у повному обсязі для фізичних осіб, відповідно до Постанови Правління НБУ №3 від 02.01.2019 «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей», свідчить про порушення нею митних правил, передбачених ст. 471 МК України.

ОСОБА_1 в судове засідання у визначений судом день, час та місце на неодноразові виклики суду не зꞌявилась. Про розгляд апеляційної скарги представника митниці повідомлена завчасно у належний спосіб, в тому числі шляхом розміщення інформації про судове засідання на офіційному сайті Київського апеляційного суду, витяг з якого знаходиться в матеріалах справи. Причини своєї неявки ОСОБА_1 суду не повідомила, клопотань про перенесення судового засідання суду не направляла.

Враховуючи вказані обставини, а також керуючись приписами ч.ч.5, 6 ст.294 КУпАП, суд вважає за можливе розглядати наявні апеляційні вимоги митного органу існуючим складом.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника митниці, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених апеляційних вимог, з'ясувавши питання, які виникли під час такого дослідження, перевіривши законність та обґрунтованість постанови місцевого суду в межах апеляційної скарги, а також доводи апеляції, суд вважає, що подана представником митниці апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно положень ч.5 ст.529 МК України, порядок оскарження постанови суду (судді) у справах про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення. Зокрема цей порядок визначений ст. 294 КУпАП.

Відповідно до ст.486 МК України та ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно приписів ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Так, фактичні обставини вчиненого порушення митних правил, а також правова кваліфікація дій ОСОБА_1 за ст.471 МК України ніким з учасників не оспорюється.

Враховуючи, що апеляційна скарга представником митниці вноситься в частині накладеного на ОСОБА_1 заходу адміністративного стягнення, то встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення правопорушень, доведеність вини ОСОБА_1 за ст.471 МК України апеляційним судом не перевіряються, поза як ніким не ставляться під сумнів.

Натомість, доводи апеляційної скарги представника митниці про ненакладення місцевим судом обов'язкового додаткового стягнення у виді конфіскації товарів, яке передбачено санкцією ст.471 МК України як обов'язкове, за вчинене ОСОБА_1. правопорушення апеляційний суд вважає обґрунтованими, зважаючи на слідуюче.

Згідно ч.2 ст.7 КУпАП України, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до правил ч.1 ст.466 МК України, адміністративні стягнення за порушення митних правил не можуть бути застосовані інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно вимог ст.471 МК України, порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.

Санкція зазначеної норми за своєю конструкцією є абсолютно визначеною. В даному випадку конфіскація є обов'язковим додатковим видом стягнення при переміщенні через митний кордон України товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України.

Згідно визначення, наведеного в п.57 ч.1 ст.4 МК України, товари − це будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередач.

ч.1 ст.8 Закону України "Про валюту і валютні операції", який введено в дію 07.02.2019, визначено, що транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна норма закріплена також в П.6 постанови Правління НБУ №3 від 02.01.2019 «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей», згідно якого фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Таким чином, законодавством України встановлено обмеження на переміщення через митний кордон України готівки в сумі понад 10 000 євро (в еквіваленті).

Судом доведено, а сторонами не спростовується, що ОСОБА_1, обравши в зоні митного контролю прохід «зелений коридор», здійснила переміщення через митний кордон України без декларування готівки, сума якої перевищує встановлену ч.1 ст.8 Закону України "Про валюту і валютні операції"межу − 10 000 євро.

Відтак, оскільки законодавством України встановлено обмеження на переміщення через митний кордон України валютних цінностей в сумі, яка перевищує 10 000 євро, до правопорушника у відповідності до санкції ст.471 МК Україниповинно бути застосовано штраф, як основний вид стягнення, та конфіскація безпосереднього предмету правопорушення, як обов'язковий додатковий вид стягнення, визначений санкцією закону, який передбачає відповідальність за порушення вказаних митних правил.

Натомість, судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано не було і не застосовано до ОСОБА_1 обов'язковий додатковий вид стягнення − конфіскацію незадекларованих грошових коштів, які остання переміщувала через митний кордон України в сумі, яка перевищує дозволений ліміт − 10 000 євро.

Крім того, суд апеляційної інстанції в даному випадку звертає увагу на наступному.

Ч.2 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, визначено, що Конвенція жодним чином не обмежує право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

П.33 рішення ЄСПЛ у справі «Ісмаїлов проти Росії», визначено, що загальна вимога щодо декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, котра перетинає державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства.

Наведені положення норм міжнародного права співвідносяться з нормами національного законодавства України щодо регуляторного механізму держави, який реалізується шляхом встановлення державою обмежень щодо здійснення права на власність шляхом конфіскації заборонених та обмежених товарів.

У відповідності до правил ч.1 ст.33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України (в даному випадку ст.471 МК України).

Оскільки санкція ст.471 МК України за своєю конструкцією не передбачає альтернативи, так як є абсолютно визначеною і щодо основного виду стягнення і щодо додаткового, то апеляційний суд приходить до висновку щодо неправильного застосування місцевим судом до ОСОБА_1 закону, який передбачає відповідальність за порушення митних правил, яке ставиться в вину останній − не застосування обовꞌязкового додаткового заходу стягнення у виді конфіскації.

Враховуючи викладене, оскаржувана постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2019 підлягає скасуванню в частині застосованого до ОСОБА_1.заходу адміністративного стягнення з прийняттям в цій частині нової постанови за правилами п.3 ч.8 ст.294 КУпАП.

Також, оскільки представник митниці в апеляційній скарзі просить повторно визнати ОСОБА_1 винною за ст.471 МК України, тоді як постанова ним оскаржується лише в частині накладено стягнення, то такі апеляційні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС Юрківа В.В. − задовольнити частково.

Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2019 відносно ОСОБА_1 за ст.471 МК України − скасувати в частині повернення ОСОБА_1 згідно протоколу про порушення митних правил №0428/12500/19 від 17.08.2019 готівку в розмірі 2200 (дві тисячі двісті) доларів США і в цій частині конфіскувати затриману по справі валюту у розмірі 2200 (дві тисячі двісті) доларів США.

В іншій частині постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2019 щодо ОСОБА_1за ст.471 МК України, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.М.Ігнатов

справа №359/9048/19

апеляційне провадження № 33/824/285/2020

категорія: ст.471 МК

суддя у першій інстанції - Вознюк С.М.

суддя в апеляційній інстанції - Ігнатов Р.М.