Справа № 740/3269/20
Провадження 3/740/1069/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
судді Шевченко І. М., за участю секретаря судового засідання Кубрак Н. М.,

розглянувши матеріали, які надійшли із військової частини НОМЕР_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бахмач, Чернігівської області, громадянина України, солдата військової частини НОМЕР_1 за контрактом, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 ,
за ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

встановив:

28 липня 2020 року о 12-35 год. ОСОБА_1 - солдат військової частини НОМЕР_1 у м. Ніжині, в умовах особливого періоду, перебував на території цієї військової частини, у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 28 липня 2020 року, випискою із медичної карти наркологічного диспансерного відділення КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради № 14 від 28 липня 2020 року, згідно з якою у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, результатами тесту спеціального технічного засобу "Драгер" від 28 липня 2020 року (13-44 год.), цифровий показник якого складає 0,83 проміле, результатами тесту спеціального технічного засобу "Драгер" від 28 липня 2020 року (14-00 год.), цифровий показник складає 0,86 проміле, поясненнями ОСОБА_1 від 28 липня 2020 року до протоколу, відповідно до яких заперечення проти факту вчинення правопорушення відсутні, поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , доданими до протоколу, згідно з якими ОСОБА_1 перебував на території військової частини в стані алкогольного сп`яніння.
Тобто ОСОБА_1 перебував на території військової частини в умовах особливого періоду в нетверезому стані, що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, відповідно до якої відповідальність настає,зокрема, за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння,- вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.
Також суд враховує слідуюче.
Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в Україні особливий період настав з дня набрання чинності Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 «Про часткову мобілізацію», продовжено його Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію».
Поняття особливого періоду наведене у ч. 1 ст. 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-ХІІ), за правилами якої особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, особливий період пов`язується, зокрема, із проведенням мобілізації.

Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.
У ч. 4 ст. 3 вказаного Закону зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування,підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.
Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.
Водночас ст. 1 Закону № 3543-ХІІ надано визначення поняття демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави стверджувати, що як у проміжки між періодами проведення мобілізації, так і на даний час - у державі стан особливого періоду не припинявся.
У судовому засіданні ОСОБА_1 проти обставин, викладених у протоколі, не заперечуував, вину визнав, щиро розкаявся в скоєному та просив обрати найменш можливе покаранняє, не повязщане з обмеженням волі.
Додані до протоколу про адміністративне правопорушення докази в порядку ст. 251, 254 КУпАП доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.
При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, який становить значну суспільну небезпеку в сфері проходження військової служби, особу порушника, який згідно з протоколом вперше притягається до адміністративної відповідальності, одружений, має постійне місце проживання. Обставина, що пом`якшує відповідальність, - перше притягнення до адміністративної відповідальності, обтяжуючі обставини в протоколі не зазначені, при цьому суд розглядає справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення і згідно з нормами КУпАП не повноважний виходити за його межі.
На підставі викладеного суд вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу, і вважає, що цей вид стягнення є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" 420,40 грн судового збору підлягають стягненню із ОСОБА_1 в дохід держави.
Керуючись ст. 23, 33, 40-1, 283 КУпАП, суд

постановив:

ОСОБА_1 притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3655 (три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) грн.
Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. судового збору.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. В разі несплати штрафу у встановлений строк з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу у порядку примусового виконання постанови відповідно до ст. 308 КУпАП, що становить 7310 (сім тисяч триста десять) грн.
Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня прийняття постанови.
Суддя І. М. Шевченко