Справа № 461/4513/20 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 33/811/1057/20 Доповідач: Березюк О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року. Львівський апеляційний суд у складі: судді судової палати у кримінальних справах Березюка О.Г., за участю ОСОБА_1 , захисника Кобрин Л.О., розглянувши у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду м.Львова від 13 липня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,-

встановив:

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 13 липня 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 грн. в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України 420,40 грн. судового збору.

Згідно постанови суду ОСОБА_1 , 26.05.2020 року о 09 годині 20 хвилин у м.Львові, вул.Детька, 2 керував транспортним засобом «SKODA OCTAVIA», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (звуженні зіниці, які не реагують на світло, почервоніння обличчя, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя). Від проходження медичного огляду у медичному закладі з метою встановлення наркотичного сп`яніння водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил Дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

На цю постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

На підтримання своїх апеляційних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що суд першої інстанції не встановив фактичних обставин справи, не врахував вимог ст. 280 КУпАП та не з`ясував, що відсутність доказів про наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння свідчила про відсутність підстав для проведення відповідного огляду. Вважає невірним висновок суду про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАп. Вказує, що транспортний засіб, яким він керував, було незаконно зупинено працівниками поліції, які незаконно здійснювали за ним спостереження. Крім цього, у працівників поліції не було підстав вважати, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння. Вказує, що відповідно до відеозапису події, працівники поліції не вказали йому, а також не оголосили присутнім свідками, які саме ознаки наркотичного сп`яніння було у нього виявлено. Звертає увагу, на показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які у судовому засіданні суду першої інстанції зазначили, що у нього не було ознак наркотичного сп`яніння, які наведено у протоколі. Крім цього, на відеозаписі події видно, що у нього були відсутні ознаки наркотичного сп`яніння і він перебував у цілком нормальному та адекватному стані. Апелянт зауважує, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису події, його огляд на визначення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, що передбачено ст.266 КУпАП, у присутності двох свідків не проводився. Відповідно не містять матеріали справи і відомості про те, що він відмовився від проходження такого огляду. Покликається на розбіжності у часі, які наявні протоколі про адміністративне правопорушення, письмових показаннях свідків та не співпадають із часом вказаним у відеозаписі події.

Розглянувши матеріали справи № 461/4513/20, дослідивши доводи апеляційної скарги, пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами, зокрема: даним протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 129760 від 26.05.2020р. (а.с. 1), який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 26.05.2020р.(а.с. 4, 5), які ствердили, що ОСОБА_1 в їхній присутності відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі; даними рапорту інспектора патрульної поліції Драгініча Д. від 26.05.2020р. (а.с. 3); даними з нагрудних камер працівників поліції, з якого вбачається, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, однак останній відмовився від проходження такого огляду.

Відповідно до положення ч.2 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВСУ, МОЗУ № 1452/735 від 09.11.2015р., огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Апеляційний суд вважає безпідставними мотиви відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки останньому з боку працівників поліції була висловлена законна вимога, за невиконання якої законом передбачено адміністративну відповідальність.

Щодо доводів апелянта про те, що на місці зупинки транспортного не було проведено у присутності двох свідків огляду на визначення стану сп`яніння, що передбачено ст.266 КУпАП, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до положення ч.12 Розділу ІІ вищенаведеної Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Апеляційний суд вважає, що незначні розбіжності щодо часу відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, на які покликається апелянт, у даному випадку не спростовують факт відмови ОСОБА_1 від проходження в установленому законом порядку огляду на стан сп`яніння.

За відсутності даних про оскарження ОСОБА_1 дій працівників поліції, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводи про незаконність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 ..

Покликання ОСОБА_1 на показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які у судовому засіданні суду першої інстанції вказали про відсутність у нього ознак наркотичного сп`яніння, які наведено у протоколі, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки, дані особи згідно їх пояснень є знайомими ОСОБА_1 , а отже на думку апеляційного суду ці свідки є зацікавленими особами та можуть сприяти ОСОБА_1 в уникненні відповідальності за скоєне.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суддя в повній мірі врахував характер і спосіб вчиненого, особу правопорушника, ступінь його вини, інші обставини справи, що впливають на вид стягнення, і обґрунтовано наклав стягнення, передбачене санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що оскаржувана постанова суду є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування з мотивів, наведених у поданій апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

постановив:

Постанову Галицького районного суду м.Львова від 13 липня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Березюк О.Г.