ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/118/20 Справа № 185/6862/19 Суддя у 1-й інстанції - Мельник Ю. А. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Дніпрі, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2019 року, якою провадження відносно:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого в "ШУ ім. Героїв Космосу", який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

закрито у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, ст. 124 КУпАП,

за участю:

потерпілого - ОСОБА_1 ,

особу, відносно якої складено адміністративний протокол - ОСОБА_2 ,

адвоката - Мелешко І.В.,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2019 року, провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, 11.06.2019 року о 21.15 годині по вул. Полтавській, 56 в м. Павлограді водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Tойота Корола», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21013» державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався попереду. При дорожньо-транспортній пригоді автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.12.1, п.13.1 ПДР.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати.

Вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що судом визначено, що в діях водія автомобіля марки «Тойота Корола» ОСОБА_2 за обставин виникнення даної ДТП будь-які невідповідності вимогам п.п. 12.1 та 13.1 ПДР України, які перебували би у причинному зв`язку з настанням ДТП, відсутні.

У даній дорожній обстановці водію ОСОБА_2 при виникненні небезпеки чи перешкоди для руху необхідно було негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля під його керуванням, тобто він повинен був діяти згідно вимогам п. 12.3 ПДР. За таких обставин суд прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 порушень п.12.1 та 13.1 ПДР України, в результаті яких 11.06.2019 року виникла ДТП, тобто події та складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що в діях обох водіїв, як учасників дорожнього руху можуть вбачаться порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, тому може вбачатись склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що підлягає перевірці у встановленому законом порядку.

Вказаний висновок суду було зроблено на підставі проведеного комплексного експертного дослідження, показів учасників ДТП.

Зазначає, що висновки експерта не встановили обставин які були необхідні суду для вирішення справи у відношенні ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП.

В матеріалах справи відсутні будь які відомості про надання додаткових даних для проведення експертизи. А це означає що вона була проведена без їх врахування.

Комплексна експертиза призначена за судовим рішенням для повного зясування всіх обставин ДТП та мала сприяти винесенню всебічного та справедливого судового рішення.

Не маючи додаткових відомостей експертом не було встановлено чому автомобіль який рухався зі швидкістю 20 км на годину, в результаті зіткнення розвернувся на 180 градусів. У експерта при проведені експертизи, не маючи вихідних даних не було можливості встановити провину сторін, тому посилання суду на результати проведеної експертизи не відповідають критеріям всебічності та справедливості при винесені судового рішення.

На думку апелянта, судом розгляд справи відбувся при неповному та всебічному з`ясуванні обставин справи.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати.

ОСОБА_2 та адвокат Мелешко І.В. заперечували проти апеляційної скарги та просили залишити без змін постанову суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов до такого висновку.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 251 КУпАП наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні встановлюється на підставі фактичних даних, (доказів).

Відповідно до ст. ст. 280 та 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, необхідні для правильного вирішення справи. Постанова судді повинна бути законною і обґрунтованою.

Оскаржена постанова суду цим вимогам відповідає.

Адміністративним порушенням відповідно до ст. 124 КУпАП визначається порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

У разі порушення учасниками дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб.

Суд першої інстанції розглянувши справу, прийшов до висновку про закриття відносно ОСОБА_2 провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, вказав що ОСОБА_2 не визнає своєї вини у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і його пояснення повністю узгоджуються з матеріалами справи.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки під час розгляду справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовані всі обставини дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до правових позицій, викладених в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (зі змінами та доповненнями), звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, що є складовою презумції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Враховуючи те, що судовий розгляд має бути проведений в зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення межах.

Під час розгляду судом першої інстанції було вжито всі можливі засоби для розгляду адміністративної справи. Так, постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2019 року, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 повернуто на адресу Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області для дооформлення.

Після дооформлення матеріали справи надійшли на адресу суду 24 липня 2019 року.

В ході розгляду справи, судом першої інстанції для з`ясування обставин за даним провадженням було призначено комплексне судово-трасологічне та судове авто-технічне дослідження.

Як вбачається з висновку експерта від 25.11.2019 року при даній дорожньо-транспортній пригоді було перехресне, попутне, косе, блокуюче ексцентричне зіткнення, під час якого автомобіль «Тойота Корола» контактував своєю передньою лівою частиною з задньою частиною автомобіля ВАЗ 2101. Поздовжні осі автомобіля «Тойота Корола» та автомобіля ВАЗ 2101 в момент первинного контакту розташовувались під кутом, який дорівнює 35°±10° відносно повздовжньої осі автомобіля ВАЗ 2101. В діях водія автомобіля «Тойота Корола» ОСОБА_2 , за обставин виникнення ДТП, будь-які невідповідності технічним вимогам п.п.12.1 та 13.1 ПДР, які перебували би у причинному зв`язку з даною ДТП, відсутні. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Тойота Корола» ОСОБА_3 повинен діяти згідно вимог п.12.3 ПДР України. В даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 2101 ОСОБА_4 повинен був діяти згідно вимог п.10.1 ПДР України.

Матеріалами справи не підтверджується, що вказані вимоги закону були порушені водієм ОСОБА_2 . Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_2 ,свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 категорично стверджували, що водій ОСОБА_2 , керуючи 11.06.2019 року автомобілем марки «Тойота Корола» по вул. Полтавській м.Павлограда, розпочав маневр обгону автомобіля марки ВАЗ 2101 під управлінням потерпілого ОСОБА_4 , виїхавши на смугу зустрічного руху, в подальшому, при виконанні автомобілем марки ВАЗ 2101 під управлінням потерпілого ОСОБА_4 повороту ліворуч, водій ОСОБА_2 зменшив швидкість керованого ним автомобіля та, намагаючись уникнути зіткнення, став направляти керований ним транспортний засіб зі смуги зустрічного руху в смугу руху, по якій раніше рухався. Потерпілий ОСОБА_4 під час допиту також повідомляв, що автомобіль марки «Тойота Корола» під управлінням ОСОБА_2 рухався за ним в попутному напрямку, під час його повороту наліво, він відчув удар в керований ним автомобіль позаду, зіткнення відбулось ближче до середини проїзної частини. За результатами проведення криміналістичної експертизи було встановлено, що автомобіль марки «Тойота Корола» в момент зіткнення контактував передньою лівою частиною з задньою частиною автомобіля марки ВАЗ 2101. При цьому у вказаний момент повздовжні осі транспортних засобів розташовувались під кутом, який дорівнює 35°±10° відносно повздовжньої осі автомобіля ВАЗ 2101. Враховуючи виявлені пошкодження транспортних засобів, встановлений в ході експертного дослідження кут, під яким контактували автомобілі, суд зазначає, що водій ОСОБА_2 змінював напрямок руху, керованого ним автомобіля.

На підставі проведеного експертного дослідження, показів учасників ДТП, свідків, у водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «Тойота Корола» та намагався здійснити обгін автомобіля марки ВАЗ 2101, виникла небезпека для руху у вигляді транспортного засобу потерпілого. У відповідності вимог п. 12.3 ПДР України водій ОСОБА_2 повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно невідповідності дій водія ОСОБА_2 вимогам п. 12.1 ПДР, який зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції зазначає, що вимоги цього пункту стосуються дотримання водієм транспортного засобу безпечної швидкості руху, за якої водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_2 контроль над керуванням свого автомобіля не втрачав до моменту зіткнення.

Щодо невідповідності дій водія ОСОБА_2 вимогам п.13.1 ПДР, який також зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, суд зазначає, що вимоги цього пункту Правил стосуються дотримання водієм транспортного засобу безпечного інтервалу (тобто відстані між боковими частинами транспортних засобів при роз`їзді, випередженні або обгоні одним іншого) і дистанції (тобто відстані між транспортними засобами при русі в одній смузі руху один за одним). В даній ДТП згідно показів усіх учасників ДТП, свідків, автомобіль марки ВАЗ 2101 рухався з меншою швидкістю ніж автомобіль марки «Тойота Корола», до того ж змінював напрямок свого руху ліворуч. Тому і виникає питання про створення небезпеки для руху водію ОСОБА_2 , як було встановлено судом вище, а це вже регламентують вимоги п.12.3 ПДР України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що в діях водія автомобіля марки «Тойота Корола» ОСОБА_2 за обставин виникнення даної ДТП будь-які невідповідності вимогам п.п.12.1 та 13.1 ПДР України, які перебували би у причинному зв`язку з настанням ДТП, відсутні.

У даній дорожній обстановці водію ОСОБА_3 при виникненні небезпеки чи перешкоди для руху необхідно було негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля під його керуванням, тобто він повинен був діяти згідно вимогам п.12.3 ПДР.

Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За таких обставин приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 порушень п.12.1 та 13.1 ПДР України, в результаті яких 11.06.2019 року виникла ДТП, тобто події та складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП.

Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 585/8/16-к, провадження № 51-2167км18. ВС роз`яснив, що у випадку дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв для вирішення питання про наявність чи відсутність в їхніх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК України, необхідно встановити причинний зв`язок між діяннями (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясувати ступінь участі кожного у спричиненні злочинного наслідку. А кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом виключається.

Вказана правова позиція Верховного Суду може бути застосована при розгляді справ про адміністративні правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Крім того, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Так, у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкове не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Крім того, в своєму рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 року ЄСПЛ визнав кримінально - правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

Стаття 247 КУпАП передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки всі сумніви мають тлумачитись на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, а саме пояснення учасників дорожньо-транспортної пригоди, протокол про адміністративне правопорушення, який наявний в матеріалах справи, схему місця ДТП, враховуючи розташування транспортних засобів після ДТП, місце зіткнення автомобілів та їх пошкодження, а також висновки судової автотехнічної експертизи №11/10.1/894, №11/10.4/895 від 25.11.2019 року, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності в діях ОСОБА_2 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Разом з тим, судом було встановлено, що 11.06.2019 року інкримінована ОСОБА_2 дорожньо-транспортна пригода сталась у зв`язку з невиконанням водієм ОСОБА_2 п.12.3 ПДР України. Однак, як вбачаться з матеріалів адміністративної справи, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за порушення п.12.3 ПДР України за ст.124 КУпАП працівниками патрульної поліції не складався.

Крім того при експертному дослідженні було встановлено, що водій ОСОБА_1 під час дорожньо-транспортної пригоди повинен був діяти у відповідності вимог п. 10.1 ПДР України.

Таким чином, проведена експертиза не дає однозначного висновку щодо вини будь-кого з учасників дорожньо-транспортної пригоди, містять протиріччя та суперечливі висновки, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості встановити винуватця дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в діях обох водіїв, як учасників дорожнього руху вбачаються порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, тому може вбачатись склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що підлягає перевірці у встановленому законом порядку, оскільки вирішення питання про наявність в діях вказаних осіб складу адміністративного правопорушення та складання протоколу про адміністративну відповідальність для притягнення до адміністративної відповідальності належить виключно до компетенції органів поліції, а судові органи розглядають справи про адміністративне правопорушення лише в межах обставин та щодо порушень, зазначених у протоколі.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2019 року, відносно ОСОБА_2 , залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Ю. Іванченко