КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 серпня 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника Боримської Ірини Олегівни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 7 липня 2020 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців. Провадження у справа за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із скасуванням акту, який встановлює адміністративну відповідальність,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 28 квітня 2020 року о 01 год., керуючи автомобілем «OPEL FRONTERA» номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , та рухаючись по вул. Велика кільцева дорога у м. Києві, на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольору, не зупинився. ОСОБА_1 був зупинений шляхом переслідування на патрульному автомобілі «Mitsubishi Outlander», номерний знак НОМЕР_2 , по вул. Григоровича-Барського, 3 у м. Києві. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.4 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 1222 КУпАП.

Також, як зазначено у постанові, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 545001 від 28 квітня 2020 року, ОСОБА_1 28 квітня 2020 о 01 год. керував автомобілем «OPEL FRONTERA» номерний знак НОМЕР_3 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , та рухався по вул. Григоровича-Барського, 1 у м. Києві у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку в присутності двох свідків із застосуванням приладу «Драгер», ARJL-0269, результат тесту № 1564 - 1.72%о. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а ПДР України, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції дійшов висновку про закриття провадження у справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 з огляду на те, що було скасована акт який встановлює адміністративну відповідальність на час вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Боримська І.О. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову в частині визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців, та стягнення з ОСОБА_1 судового збору за винесення постанови про накладення адміністративного стягнення у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420,40 грн., скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, а в решті постановусуду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає про те, що з оскаржуваною постановою неможливо погодитись в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП, оскільки висновки, викладені у постанові не відповідають обставинам справи, з огляду на те, що статтею 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за: невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу; - невиконання водіями транспортних засобів, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та/або вантажів, вимог уповноважених посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, про зупинку транспортного засобу. При цьому, як зазначає апелянт, з оскаржуваної постанови вбачається, що судом вирішено притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП, проте, не зазначено, за якою частиною вказаної статті ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності.

Окрім того, як зазначає апелянт, у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення ст. 122-2 КУпАП та відсутні ознаки порушення пункту 2.4. ПДР України, оскільки ОСОБА_1 зупинив транспортний засіб на вимогу поліцейського. Як тільки помітив проблискові маячки синього та червоного кольору на патрульному автомобілі ««Mitsubishi Outlander», номерний знак НОМЕР_2 та як тільки знайшов зручне місце для паркування свого транспортного засобу у дворі житлового будинку, в якому він проживає, так одразу зупинився, тобто, виконав вимогу працівника поліції про зупинку. Пред`явив документи, зазначені у п. 2.1 ПДР України, надав можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу, надав можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав.

Тобто, захисник стверджує про те, що ОСОБА_1 належним чином виконав свій обов`язок, як водій транспортного засобу, що передбачений пунктом 2.4. ПДР України, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-2 КУпАП, що судом першої інстанції було залишено поза увагою.

З посиланням на положення ч. 1 ст. 7, п. 1 ст. 247 КУпАП, захисник вказує на те, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене ст. 122-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 необхідно закрити саме на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того, захисник акцентує увагу на тому, що місцевим судом не було виконано вимоги ч. 2 ст. 33 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , адже застосовуючи до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців, за наявності в санкції ст. 122-2 КУпАП альтернативного більш м`якого виду стягнення в виді штрафу, суд у постанові не зазначив, чи має вчинене правопорушення ознаки повторного, не перевірив та не врахував належним чином даних про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Окрім того, на думку захисника, судом не враховано, що згідно з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, переслідування транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 тривало близько десяти секунд, після чого останній зупинився. Таким чином, значної шкоди суспільним інтересам, вказаним правопорушенням не завдано.

Окрім того, судом першої інстанції не було враховано взагалі обставини, що пом`якшують відповідальність, не було враховано, що особа вперше притягується до адміністративної відповідальності, та жодним чином не обґрунтовано необхідність застосування найтяжчого виду покарання, передбаченого санкцією статті.

Що стосується невірної правової кваліфікації, то захисник вказує на те, що суддя суду першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винуватим за ст. 122-2 КУпАП, не звернула увагу на ті обставини, що зазначена правова норма містить дві частини з окремими складами адміністративних правопорушень, а не зазначення конкретної частини ст. 122-2КУпАП є істотнимм порушенням вимог закону.

З урахуванням положень, передбачених ст. 62 Конституції України, практики Європейського суду з прав людини, допущені порушення, сторона захисту вважає, що факт порушення п. 2.4 ПДР України водієм ОСОБА_1 не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, що зумовлює закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення.

Захисник Боримська І.О. до апеляційного суду не з`явилась, будучи повідомленою про день, час та місце апеляційного розгляду.

ОСОБА_1 не заперечував проти проведення апеляційного розгляду без захисника, оскільки остання зайнята в іншому процесу, зазначив про те, що свої інтереси представлятиме самостійно в суді апеляційної інстанції, що підтвердив відповідною заявою (ас. 54).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити апеляційні вимоги, пояснив, що позбавляти його права керування транспортним засобом строком на 6 місяців є недоцільним, оскільки він не бачив транспортного засобу працівників поліції, а, як тільки побачив вказаний транспортний засіб, то одразу, в місці, де можливо було зупинитись, зупинився. Не побачив авто поліціянтів тому, що було пізно, він був втомлений.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 на підтримку апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані не у повному обсязі.

Визнаючи ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, місцевий суд послався на матеріали справи, а саме на протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 423707 від 28 квітня 2020 року та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) співробітника УПП у м. Києві ДПП, які містяться на диску DVD-R (ас. 30).

Однак, суд встановлюючи фактичні обставини справи не звернув увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 423707 від 28 квітня 2020 року, не відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 423707 від 28 квітня 2020 року, складеного відносно ОСОБА_1 , 28 квітня 2020 року о 01 год. по Великій кільцевій дорозі водій, керуючи автомобілем «OPEL FRONTERA» номерний знак НОМЕР_1 , на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольору, не зупинився. Був зупинений шляхом переслідування на патрульному автомобілі «Mitsubishi Outlander» номерний знак НОМЕР_2 , по вул. Григоровича-Барського, 3 у м. Києві. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.4 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 1222 КУпАП (ас. 1).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що стаття 122-2 КУпАП передбачають дві частини: - диспозиція першої частини зазначеної статті передбачає відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу;

- диспозиція частини 2 вказаної статті передбачає відповідальність за невиконання водіями транспортних засобів, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та/або вантажів, вимог уповноважених посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, про зупинку транспортного засобу.

Однак, протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 423707 від 28 квітня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ст. 122-2 КУпАП не містить частини статті, на що місцевий суд не звернув увагу, на що обґрунтовано посилається захисник в апеляційній скарзі.

При цьому апеляційний суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 9 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року).

Отже, за встановлених судом апеляційної інстанції обставин, постанова суду в частині визнання винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, підлягає скасуванню.

При цьому прийняти своє рішення на підставі наявного протоколу про адміністративне правопорушення суд апеляційної інстанції позбавлений можливості за тих же самих обставин.

Що стосується доводів апелянта про те, що із відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається переслідування транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , яке тривало близько десяти секунд, після чого останній зупинився, є необґрунтованими та такими, що спростовуються вказаним ж відеозаписом, відповідно до якого переслідування транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 тривало більше однієї хвилини (ас. 5).

Згідно з пунктом 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, з урахуванням того, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 423707 від 28 квітня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ст. 122-2 КУпАП не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а на даний час закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП, у зв`язку з чим апеляційний суд не вбачає доцільності повернення матеріалів справи до УПП у м. Києві для дооформлення, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга є частково обґрунтованою, а тому підлягає до задоволення частково, постанова суду - скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Боримської Ірини Олегівни в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 7 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ст. 122-2 КУпАП, - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 423707 від 28 квітня 2020 року.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва