Провадження № 3/522/7035/20
ПОСТАНОВА

06 серпня 2020 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Чернявська Л.М., розглянувши матеріали, що надійшли 22.07.2020 року з Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

22 липня 2020 року до суду надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18№757137 складеного 03.07.2020 року, « ОСОБА_1 03.07.2020 року об 11 годині 00 хвилин, перебуваючи під адміністративною будівлею ООДА за адресою: м. Одеса, пр. Шевченко, 4 організував масовий захід з порушенням пп. 5 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020 року».

Зазначена подія була зафіксована співробітниками поліції та кваліфікована як порушення, за яке передбачена відповідальність за ст. 44-3 КпАП України.

На підтвердження вини, орган, що склав адміністративний протокол посилається на:

- протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18№757137 від 03.07.2020 року за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 ;

- рапорт від 03.07.2020 року;

- пояснення ОСОБА_1 ;

- пояснення ОСОБА_2 .

Разом з тим, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності в своїх поясненнях вказала, що оскільки в Україні не введено надзвичайний чи воєнний стан, то і права гарантовані Конституцією України, як то право на мирні зібрання не можуть обмежуватись.

05 серпня 2020 року представником ОСОБА_1 адвокатом Чекмарьовою Л.Ю. подано до суду клопотання про закриття провадження, в якому просили провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ст. 44-3 КУпАП закрити, оскільки в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення не вбачається, так як поліцією жодним чином не було зафіксовано та надано доказів, щодо порушення норм вказаної постанови, та саме які норми були порушено, тобто не вимірено дистанцію тощо, тому зібраних органами поліції доказів недостатньо для визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні інкримінованого йому правопорушення.

В судовому засіданні 06 серпня 2020 року ОСОБА_1 заперечував факт своєї провини, вказав, що організатором мітингу не був, а після автопробігу, учасники в засобах індивідуального захисту підійшли до ООДА на запрошення Департаменту економіки щодо питання про відсутність необхідності посилювати обмежувальні заходи.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 показав, що він як представник малого бізнесу та учасник народного руху приїхав до ООДА дізнатись з якою метою мають намір посилити карантин, оскільки в результаті таких заходів його бізнес зазнає величезних збитків. До них вийшов представник Департаменту економіки, якому ОСОБА_1 , якого він знає з 2018 року, передав звернення з приводу карантинних обмежень. Народний рух, народні зібрання не мають організаторів, а тому ОСОБА_1 не може ним бути.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 показав, що він приймав участь у акції, був у масці та дотримувався дистанції.

В результаті аналізу досліджених доказів, суд змушений прийти до висновку про те, що зібраних органами поліції доказів недостатньо для визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні інкримінованого йому правопорушення. Відсутність достатніх доказів тягне за собою в даному випадку недоведеність події правопорушення і як наслідок відсутність об`єктивної сторони складу інкримінованого йому діяння.

Так, відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення регламентовано, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до вимог ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України). Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Відповідно до приписів ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є свідками, проте в матеріалах справи відсутні пояснення ОСОБА_3 щодо обставин вчиненого правопорушення.

З пояснень ОСОБА_2 , які додані до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що він не вважає ОСОБА_1 організатором массового заходу.

Таким чином, суду не зрозуміло, що саме підтверджують або спростовують надані в якості доказів документи, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги.

Водночас, жодним чином вказані пояснення не підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 вказаного у протоколі правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КпАП України, а саме організації масового заходу.

Також, з протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається, чи 03.07.2020 року діяв ОСОБА_1 як громадянин чи як посадова особа, що впливає в тому числі на призначення покарання.

Відтак, наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази повністю спростовують обставини вказані у протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР 18 № 757137, а інших доказів, на підставі, яких можливо було б зробити висновок, суду не представлено.

За змістом ст.44-3 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Між тим, як вбачається зі змісту пп. 5 п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» на період дії карантину забороняється проведення масових (культурних, розважальних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних та інших) заходів з кількістю учасників більше ніж 10 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, навчально-тренувальних зборів спортсменів національних збірних команд України з олімпійських, неолімпійських, національних видів спорту та видів спорту осіб з інвалідністю, навчально-тренувального процесу спортсменів командних ігрових видів спорту професійних спортивних клубів.

В той же час, представник ОСОБА_1 адвокат Тарановський Д.С. в судовому засіданні наполягав на тому, що акція біля ООДА не була розважальним заходом та ніхто не вимірював дистанцію між учасниками акції протесту щодо посилення карантину.

Також, слід звернути увагу, що реалізації права на мирні зібрання передбачено ст. 39 Конституції України, громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування.

Обмеження щодо реалізації цього права може встановлюватися судом відповідно до закону і лише в інтересах національної безпеки та громадського порядку - з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення або захисту прав і свобод інших людей.

У Конституції України закріплено, що обмеження цього права може встановлюватися судом відповідно до закону і лише в інтересах національної безпеки та громадського порядку для охорони здоров`я населення. Тобто, алгоритм обмеження права на мирні зібрання такий: громадськість звертається до органу влади із запитом про проведення, наприклад, мітингу. Орган місцевого самоврядування або виконавчої влади звертається до суду з клопотанням про заборону проведення цього мітингу у зв`язку з карантином. Після ухвалення рішення суду, воно доводиться до громадськості. Отже, орган влади чи місцевого самоврядування не може самостійно заборонити проведення таких заходів. Це може зробити тільки суд.

Як зазначав представник ОСОБА_1 в клопотанні про закриття провадження, відповідно до п. п. 5 п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції, яка діяла на час складення протоколу) ніяких заборон участі в масових заходах не було, встановлювалося тільки обмеження за кількістю не більше десяти осіб.

Проте, органом, що надіслав протокол дійсно не було доведено, що ОСОБА_1 організував саме масовий захід. З наявних у суду матеріалів слідує, що лише дві особи брали участь у акції.

З протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не вбачається яка кількість (хоча б приблизно) учасників акції була присутня на заході, тобто жодних доказів на підтвердження організації ОСОБА_1 саме масового заходу, що перевищувала б 10 осіб, суду не представлено. Пояснень у інших осіб, окрім ОСОБА_2 до суду надано не було.

Відтак, стверджувати, що ОСОБА_1 організував масовий захід, чим порушив ст. 44-3 КпАП України, у суду немає підстав.

Відповідно до ст. 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Таким чином, на підставі аналізу всього вищевказаного, в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення не вбачається, а тому провадження по адміністративній справі підлягає закриттю.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Відповідно до ст. 62 Конституції України, «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь».

Кваліфікувати ж дії ОСОБА_1 по іншій нормі Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд позбавлений можливості, оскільки адміністративним законодавством дана можливість не передбачена, а іншого протоколу про адміністративне правопорушення відносно останньої за якою суд міг би прийняти рішення не представлено.

За таких обставин, з урахуванням того, що суд позбавлений можливості збору доказів, провадження у цій справі підлягає закриттю через відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а сама ОСОБА_1 - звільненню від адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 24, 33, 44-3, 221, 247, 268, 283, 284 Кодексу України «Про адміністративні правопорушення», суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Чернявська Л.М.