Справа № 461/8311/19 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 33/811/1341/19 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., за участі представника Галицької митниці Держмитслужби Зирянова О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника Галицької митниці Держмитслужби Лубоцького Б.І. на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 05 грудня 2019 року, якою ОСОБА_1 на підставі ст.22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності та провадження у справі закрито,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України, на підставі ст.22 КУпАП, за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Провадження по справі про порушення митних правил закрито.

Згідно з постановою, згідно протоколу про порушення митних правил №3874/20900/19, 09.10.2019 року близько 09.10.2019 о 11 год. 51 хв., в зону митного контролю по смузі руху «зелений коридор» пункту пропуску «Краковець Корчова» митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС, в напрямку «виїзд з України», в`їхав транспортний засіб «SUZUKI VITARA», реєстраційний номер «1 НОМЕР_1 », кузов № « НОМЕР_2 », яким громадянин України ОСОБА_1 , слідував у приватну поїздку з України до Республіки Польща, в якості водія.

В ході митного контролю та оформлення було встановлено, що згідно ЦБД ЄАІС ДМСУ та ПІК «Інспектор» гр. ОСОБА_2 Р. ввіз на митну територію України через митний пост Краковець» Львівської митниці ДФС смугою руху «зелений коридор» у митному режимі «тимчасового ввезення» терміном до 60 днів 28.07.2019 року транспортний засіб «SUZUKI VITARA», реєстраційний номер «1 НОМЕР_1 », кузов №« НОМЕР_2 », оформивши письмове зобов`язання про зворотне вивезення т/з № UA209020/2019/76440 від 28.07.2019 року, згідно із яким вищевказаний транспортний засіб зобов`язувався вивезти до 09.08.2019 року, станом на 09.10.2019 року гр. ОСОБА_1 вказаний транспортний засіб, за межі митної території України не вивіз, в інший митний режим згідно законодавства не помістив.

Нормами ст.108 МК України визначено, що строк тимчасового ввезення товарів встановлюється митним органом в кожному конкретному випадку, а також те, що попередньо встановлений строк може бути продовжений за письмовою заявою власника цих товарів.

Згідно норм ч.1 ст.380 МК України громадянам нерезидентам дозволено тимчасове ввезення на митну територію України транспортних засобів особистого користування на строк до одного календарного року.

Згідно норм ч.5 ст.380 МК України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, встановлених Митним кодексом України, або поміщені в інший митний режим.

Разом з тим ст.10 КУПАП передбачено, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Так, враховуючи усвідомлення громадянином ОСОБА_1 згідно його пояснення від 09.10.19 року, дію вироку Тисменецького районного суду Івано-Франківської області від 07.02.19 року №352/2108/18, юридичні наслідки такої та дію зобов`язання від 28.07.19 року №UA209020/2019/76440 надане органу доходів і зборів та необхідність вчасного вивезення транспортного засобу «SUZUKI VITARA», реєстраційний номер «1 НОМЕР_1 » згідно ч.5 ст.380 МК України, 28.07.19 року ввіз такий та вчасно за межі митної території України не вивіз, в інший митний режим не помістив.

Відповідно до ч.6 ст. 481 МК України перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію таких транспортних засобів.

Львівською митницею наголошено на тому, що хоч транспортний засіб, керований гр. ОСОБА_1 не є транспортним засобом комерційного призначення, на нього поширюється регулювання ч.6 ст.481 МК України, оскільки згідно з п.57 ч.1 ст.4 Митного кодексу України. термін товар вживаються в значенні будь-якої рухомої речі, у тому числі такої, на яку законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі. Таким чином поняття транспортний засіб особистого користування охоплюється поняттям «товар», оскільки він є рухомою річчю.

Статтею 181 Цивільного кодексу України визначено, що рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Згідно з ч.6 ст.380 МК України, у разі втрати чи повного зіпсування тимчасово ввезених транспортних засобів особистого користування внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили перебіг строку тимчасового ввезення зупиняється за умови надання органам доходів і зборів власниками таких транспортних засобів достатніх доказів їх втрати чи зіпсування, проте жодних документів вказаних у ч. 1 ст. 460 та ч.6 ст.380 МК України, гр. ОСОБА_1 не надав.

Нормами ч.1 ст.192 МК України передбачено що у разі, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до митного органу призначення перевізник зобов`язаний терміново повідомити найближчий митний орган про обставини події, місце знаходження товарів і транспортного засобу, проте перевіркою встановлено, що гр. ОСОБА_1 Львівську митницю ДФС про обставин непереборної сили не повідомляв.

Таким чином, на думку митного органу, гр.України ОСОБА_1 перевищив строк тимчасового ввезення транспортного засобу на митну територію України більше ніж на тридцять діб.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, представник Галицької митниці Лубоцький Б.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Галицького районного суду м. Львова від 05 грудня 2019 року та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.6 ст. 470 МК України, та накласти на нього стягнення передбачене даною статтею в повному обсязі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог представник митниці покликається на те, що постанова судді є необ`єктивною, незаконною та безпідставною, оскільки економічно правовим наслідком прийняття такого рішення судом першої інстанції є можливе ненадходження до Державного бюджету України коштів в сумі 170 000 грн. штрафу або конфіскації транспортного засобу, відтак митниця вважає, що дане правопорушення не може розцінюватися як малозначне.

На думку митниці, винесена судом постанова не гарантує спричинення юридичних наслідків для правопорушника, тобто усвідомлення ним протиправності своєї поведінки для того, щоб не допускати подібного у майбутньому.

15.01.20 в Львівський апеляційний суд поступило клопотання представника Галицької митниці Лубоцького Б.І. в якому останній просить змінити апеляційні вимоги, зокрема вважати вірною кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.6 ст.481 МК України.

22.01.2020 на адресу Львівського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про розгляд поданої ним апеляційної скарги у його відсутності. Окрім того, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги представника митниці.

Заслухавши представника Галицької митниці Зирянова О.Ю., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши наведені доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Згідно ст. 489 МК України, при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На переконання апеляційного суду, при розгляді справи відносно ОСОБА_1 судом першої інстанції дані вимоги законодавства частково дотримано. Висновок суду про наявність у його діях адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України, ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні обставин справи.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції є обґрунтованим в цій частині. Такий підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про порушення митних правил №3874/20900/19 від 09.10.2019 (а.с.1-4), копією контрольного талону для проходження по смузі «зелений коридор»; митними деклараціями (а.с.9, 10) та іншими матеріалами справи.

Доказам по справі суддею першої інстанції надана належна оцінка та правова кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч.6 ст.481 МК України є вірною.

Щодо звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Звільняючи ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП та закриваючи провадження у справі, суддя місцевого суду обґрунтував таке рішення тим, що ОСОБА_1 вперше притягається до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, у вчиненому правопорушенні щиро розкаюється, має на утриманні дружину, яка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-ох років, малолітню дочку та батька пенсійного віку, який не здатний до самообслуговування та потребує стороннього догляду та те, що наслідки даного порушення не представляють суспільної небезпеки, не завдали значної шкоди державним чи суспільним інтересам.

Разом з тим суд апеляційної інстанції вважає такий висновок місцевого судді помилковим, та не може погодитись з позицією судді першої інстанції в тій частині, що правопорушення є малозначним, враховуючи те, що як вбачається з матеріалів справи, останній усвідомлюючи дію вироку Тисменецького районного суду Івано-Франківської області від 07.02.19, юридичні наслідки такої та дію зобов`язання від 28.07.19 №UA209020/2019/76440 надане органу доходів і зборів та необхідність вчасного вивезення транспортного засобу «SUZUKI VITARA», реєстраційний номер «1 НОМЕР_1 » 28.07.19 року ввіз такий та вчасно за межі митної території України не вивіз, в інший митний режим не помістив.

Тобто, ОСОБА_1 вчинив дане правопорушення знаючи або передбачаючи настання неправомірних наслідків.

Суд першої інстанції у оскаржуваній постанові зазначив, що причиною вчинення ОСОБА_1 правопорушення стало те, що вироком суду від 07.02.2019 на ОСОБА_1 відповідно до ст. 76 КК України покладено обов`язки, зокрема не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, проте в матеріалах справи відсутні постанови про відмову ОСОБА_1 у погодженні у виїзді за межі України, а навпаки наявні постанови Тисменицького РС філії ДУ «Центр пробації» в Івано Франківській області, якими за заявами ОСОБА_1 було неодноразово погоджено останньому у виїзді за межі України.

Окрім того, слід зазначити, що ОСОБА_1 міг уповноважити іншу особу з наданням їй відповідного доручення вивезти даний транспортний засіб за межі митної території України.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Усне зауваження може бути зроблено лише за малозначне правопорушення. Законодавство не містить їх переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють судити про малозначність провини. Очевидно, це такі адміністративні правопорушення, які не становлять великої шкідливості й не завдають значних збитків державним або суспільним інтересам, або безпосередньо громадянам.

Між тим апеляційним судом не встановлено обставин, які б значно знижували суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_1 правопорушення та свідчили про малозначність такого порушення.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість рішення судді місцевого суду щодо звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП та закриття провадження у справі.

Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо тимчасового порядку застосування статей 470 та 481» від 19.12.2019 року №395-ІХ передбачено, що вчинення порушень митних правил передбачених частинами п`ятою та шостою статті 481 цього Кодексу, виявлених у період з 22 серпня по 31 грудня 2019 року включно, тягне за собою застосування адміністративного стягнення, передбаченого частиною третьою зазначеної статті.

При цьому, санкцією частини 3 ст.481 МК України передбачено накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин, враховуючи наведене, зокрема і те, що порушення митних правил було виявлено 09 жовтня 2019 року, апеляційний суд вважає, що постанову районного суду слід скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 481 МК, наклавши на нього стягнення у межах санкції ч. 3 ст.481 МК України.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу представника Галицької митниці Держмитслужби Лубоцького Б.І. задоволити частково.

Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 05 грудня 2019 року відносно ОСОБА_1 , скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України та накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Постанова апеляційного суду є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф.Романюк