Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/11/20 Головуючий у суді І-ї інстанції Бурко Р. В.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Олексієнко І. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2020 року. м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Олексієнко І.С.,

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Коваленко Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 жовтня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, проживаючого АДРЕСА_1

визнано винним за ч.2 ст.130 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1200 (однієї тисячі двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 20 400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.10.2019 року ОСОБА_1 визнаний винним за те, що він 14.10.2019 о 14 год. 20 хв. у м. Кропивницькому по вул. Габдурахманова, керуючи транспортним засобом ВАЗ 2108, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини рота, млява мова, порушення координації рухів). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду та скасувати її як незаконну та необґрунтовану, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що із самого протоколу вбачається, що його було зупинено на вулиці Вокзальній, де і складався протокол, а транспортний засіб знаходився на вулиці Габдрахманова, тобто він не був зупинений під час руху чи навіть перебування в транспортному засобі. Крім того, звертає увагу, що особи, у яких відбирали пояснення, не були свідками того, як поліцейські зупиняли його автомобіль, чи під час складання протоколу, що теж чітко вбачається із їх письмових пояснень.З відеозапису з нагрудної камери працівника поліції взагалі не міститься даних, що його автомобіль саме рухався, не вбачається, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та був зупинений працівниками поліції. Таким чином, оскільки відеозаписи не містять відео, що підтверджує керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та зупинення поліцейськими, а також повного процесу щодо проходження огляду та відмови від нього, вважає, що такий доказ не підтверджує його вини у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення. Вказує, що строк на апеляційне оскарження постанови районного суду пропустив з поважних причин, оскільки при розгляді справи у суді першої інстанції він був відсутній, а копія оскаржуваної постанови була направлена судом 07.11.2019 року, поза межами строку апеляційного оскарження, що підтверджується штампом на конверті, і отримана ним 08.11.2019 року.

До початку апеляційного розгляду подав клопотання про закриття адміністративного провадження щодо нього у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, перевіривши доводи скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та висновок захисника, які підтримали апеляційну скаргу та додатково просили адміністративну справу закрити на підставі ст.38 КУпАП у зв`язку з закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

ОСОБА_1 та його захисник Коваленко ОСОБА_2 . не були присутні 29.10.2019 під час винесення постанови по справі в суді першої інстанції. ОСОБА_1 вказану постанову суду було направлено 30.10.2019 та отримано останнім поштою 07.11.2019, тому десятиденний строк на оскарження постанови, виходячи з принципу доступу до правосуддя, який випливає з п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, слід рахувати з моменту отримання її копії, тобто з 07.11.2019 року поштою. Суд вважає за необхідне прийняти подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу до розгляду, поновивши йому строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»(ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційних вимог апеляційний суд виходить з того, що згідно пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції.

Згідно п.6 вказаної Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Пунктами 3-5 розділу ІІ вказаної Інструкції визначено, що поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно п. 7 розділу І вказаної Інструкції.

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР №270270 від 14.10.2019 року (а.с.1), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.5,6), відеозаписом пригоди (а.с.9), з якої вбачається, що ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків.

Допитаний в апеляційній інстанції ОСОБА_1 пояснив, що вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП не визнає, пояснивши, що 14.10.2019 він своїм автомобілем не керував, за кермом був його товариш. Так, зупинивши його автомобіль, між ним та двома невідомими особами на вул. Габдурахманова здійснилася сварка, внаслідок чого, він вимушений був залишити авто та разом з товаришем піти додому пішки. Йшовши по вул. Вокзальній, його зупинила патрульна поліція. Вважає, що його зупинили працівники поліції за розпиття спиртних напоїв в громадських місцях. Зазначив, що транспортним засобом він не керував. Свідків того, що він керував немає. В закладі охорони здоров`я пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння він також не відмовлявся. У районний відділ поліції його не привозили, протокол він не підписував та працівники поліції не надали йому можливості надати пояснення.

Допитана в апеляційній інстанції свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона працює інспектором взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Кіровоградській області. 14.10.2019 вона була на чергуванні. В цей день близько 14 год. 20 хв. надійшла їм інформації про те, що водій транспортного засобу ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Габдрахманова створив аварійну ситуацію та можливо перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Під`їхавши до вказаної адреси, свідки транспортної події повідомили, що водій залишив свій автомобіль і пішов по вул. Андріївській. В цей час їм надійшла інформації про викрадення вказаного автомобіля. Як потім, вона дізналася, це повідомлення на 102 здійснив ОСОБА_1 . Тому вони вирушили в сторону вул. Андріївської. Помітивши ОСОБА_1 та встановивши його особу, йому було запропоновано пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», на що останній відмовився в присутності свідків, та погодився пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я. Але в закладі охорони здоров`я, останній також відмовився проходити огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння. Потім склали протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння. Від підпису в протоколі ОСОБА_1 відмовився. Протокол про адміністративне правопорушення складався на вул. Вокзальній, 58, оскільки ОСОБА_1 , перебуваючи в закладі охорони здоров`я вів себе неадекватно, відмовлявся виконувати вказівки лікаря. Зазначила, що в той день викликалося два патрульних екіпажа поліції, оскільки було повідомлення про створення аварійної обстановки. Чи складався протокол про адміністративне правопорушення щодо порушення ОСОБА_1 інших правил дорожнього руху вона не знає. Вказала, що зі слів свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 та створив їм аварійну обстановку, у зв`язку з чим вони вимушені були його самостійно затримати. Підстав не довіряти вказаним свідкам у неї немає.

Однак, дані відеозапису, дослідженого судом апеляційної інстанції, з достовірністю вказують факт відмови ОСОБА_1 від проходження перевірки на предмет перебування в стані алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків.

Зазначені докази є належними, допустимими та достатніми, такими, що розкривають об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, з огляду на що, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про наявність в діях останнього правопорушення, за яке він притягнутий судом першої інстанції.

Надавши об`єктивну правову оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими вище доказами, не довіряти яким, у суду апеляційної інстанції підстав немає.

Так, ст.130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження такого огляду.

Саме з підстав відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, складено протокол про адміністративне правопорушенні з посиланням на порушення водієм п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, не заслуговують на увагу та спростовуються сукупністю даних, що містяться в матеріалах провадження.

Посилання ОСОБА_1 на недоведеність керування транспортним засобом саме в стані алкогольного сп`яніння не заслуговує на увагу, оскільки йому ставиться у вину відмова у проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння. Правомірність дій співробітника поліції, щодо пред`явлення вимоги ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, підтверджується зібраними по справі доказами.

Факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу співробітниками поліції, так і в медичному закладі, підтверджується дослідженим відеозаписом з нагрудних камер поліцейських та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Під час розгляду справи судом не встановлено даних про те, що у громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є свідками керуванням ОСОБА_1 транспортним засобом, були підстави для обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення.

Наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і доводами ОСОБА_1 , який заперечив свою вину у вчиненні правопорушення за обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові суду.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) скаржник не надав.

Відтак, згідно сукупності досліджених доказів, судом правильно встановлено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, - відмови від проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Доводи апелянта, що автомобілем він не керував є безпідставними та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстав для скасування постанови суду в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП не встановлено. Крім того, як вказувалося вище щодо апелянта складено протокол за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи відсутній відеозапис, яким було зафіксовано момент зупинки транспортного засобу під його керуванням, є не обґрунтованими, оскільки факт відсутності відеозапису в матеріалах справи про адміністративне правопорушення не вказує на недостовірність відомостей, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення та доказів у справі.

ОСОБА_1 було забезпечено право бути присутнім при розгляді справи про адміністративне правопорушення в апеляційному суді, надати особисті пояснення, бути заслуханим судом, надати докази що доводять його невинуватість тощо.

Проте, апелянт будь-яких доводів, які б ставили під сумнів висновок суду першої інстанції щодо визнання його винним за ч.2 ст.130 КУпАП, суду не надав.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, пов`язана з наданням ним пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами та не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Дії поліцейського по складанню протоколу про адміністративне правопорушення у даній справі відповідають вимогам ст. 266 КУпАП та нормам Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», не оспорювалися ОСОБА_1 в порядку ст. 267 КУпАП.

Таким чином, враховуючи вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього, а протокол про адміністративне правопорушення розглянутий судом першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, які у своїй сукупності і взаємозв`язку разом з дослідженими в суді апеляційної інстанції доказами є достатніми для прийняття рішення про доведеність вини ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 14.10.2019 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_1 , тим самим погодившись нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Крім того, згідно із ч.2 ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Під час апеляційного перегляду було встановлено, що датою вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є 14.10.2019 року.

Судом першої інстанції на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення 29.10.2018 року, тобто в межах трьохмісячного строку з дня вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Розгляд справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП та не включає в себе стадію оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, що передбачена главою 24 КУпАП.

Отже, на момент розгляду судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення строки, передбачені статтею 38 цього Кодексу, не сплинули, а тому у суду апеляційної інстанції підстав скасувати постанову районного суду не має.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що постанова судді районного суду щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування, та закриття провадження, як того просить апелянт - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 жовтня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 жовтня 2019 року щодо нього - залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду І.С. Олексієнко