Справа № 266/1739/20
Провадженя№ 3/266/1041/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.08.2020 року м.Маріуполь
Суддя Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області Курбанова Н.М., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженки с. Іллічівське, РНОКПП не відомий, громадянки України, не працюючої, яка мешкає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 1732 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Згідно з протоколом серії АПР18 № 733609 від 20.03.2020р., ОСОБА_1 12.03.2020 року о 17 год. 20 хв., знаходячись за місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , влаштувала сімейну сварку в ході якої висловлювалась на адресу колишнього свекра ОСОБА_2 , грубою нецензурною лайкою, чим вчинила психологічне насилля у сім`ї, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КпАП України.
ОСОБА_1 свою провину у інкримінованому правопорушенні не визнала, оскільки не вчиняла ніяких протиправних дій. Між нею та колишнім свекром ОСОБА_3 склалися неприязні стосунки, в Приморському районному суді м. Маріуполя розглядається справа про розподіл житла, в дворі якого, в різних будівлях мешкає вона і ОСОБА_3 . Вважає, що ОСОБА_3 оговорив її з метою помсти. Докази, які підтверджують її провину у справі відсутні, тому вона просить закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 09.04.2020р. вказана справа про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КпАП України поверталася до Приморського відділення поліції Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області - для належного оформлення.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, виходячи з наступного.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. ст. 9, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КУпАП до адміністративної відповідальності притягуються особи, за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Отже, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України, можуть бути особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, яка вчинила домашнє насильство.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
У п. 14 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, викладено поняття психологічного насильства, ним є форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП складає: об`єкт, яким виступають суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку; об`єктивна сторона даного правопорушення виражається у діянні (дії або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого; суб`єкт даного адміністративного правопорушення загальний, а суб`єктивна сторона виражається у формі умисної вини та необережності.
Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Як вбачається з матеріалів даної справи факт вчинення домашнього насильства 12.03.2020р. о 17год.20хв. ОСОБА_1 підтверджується тільки протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.03.2020р. та письмовими поясненнями потерпілого, в якому зазначено про присутність під час конфлікту ОСОБА_4 , пояснення від якого співробітниками поліції не відбиралися, зазначено про те, що ОСОБА_1 вирвала засов на дверях, однак фотографій цього не надано.
Крім того, матеріали справи не містять фактичних даних, які б підтверджували сам факт психологічного насильства, а протокол про адміністративне правопорушення лише кореспондує заяву ОСОБА_3 .
За таких умов неможливо встановити наявність об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме вчинення дій або бездіяльності психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого.
Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).
Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).
Крім того, порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому необхідно враховувати, що в даній справі протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 733609 від 20.03.2020 року є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ - акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері утримання тварин (ст. 254 і 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Крім того, ч. 2 ст. 254 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Як вбачається з матеріалів справи, подія інкримінованого адміністративного правопорушення мала місце 12.03.2020 року, 13.03.2020 року особу ОСОБА_1 , як громадянку, яка вчинила адміністративне правопорушення було встановлено. Крім того, матеріали провадження не містять інформації, яка б свідчила про те, що станом на 19.03.2020 року працівником поліції не було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 з поважних причин. Вказаний протокол датується 20.03.2020 року, тобто зі спливом 8 діб після можливого вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , що впливає на допустимість цього доказу.
Таким чином, оцінюючи вищевказаний доказ відповідно до ст. 252 КУпАП, суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 733609 від 20.03.2020 року складений без дотримання вимог процесуального закону, що тягне за собою визнання цього доказу недопустимим.
З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини, з урахуванням практики ЄСПЛ, відповідно до якої збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутності сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, при відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що наявними у справі доказами не доведений факт вчинення останній правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення є основним доказом в справі про адміністративне правопорушення, а його під час судового розгляду було визнано недопустимим доказом, пояснення потерпілого та свідка не можуть переконати стороннього спостерігача в тому, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена з урахуванням критерію «поза розумним сумнівом».
Таким чином вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
У зв`язку із наведеним, провадження по справі необхідно закрити.
Керуючись ч. 1 ст.173-2, ст. ст. 283, 284КУпАП, суд
Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців із дня її винесення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Донецького апеляційного суду через Приморський районний суд м. Маріуполя.

Суддя Курбанова Н. М.