Справа № 481/851/20
Провадж.№ 3/481/484/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року м. Новий Буг

Суддя Новобузького районного суду Миколаївської області Ціпивко І.І, за участю секретаря Варданяна А.П., прокурора Орєхової Т.О., особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Новий Буг Миколаївської області справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , працюючого поліцейським водієм СЛМТЗ в Київській ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи з 15 березня 2017 року на службі в Національній поліції України, з 22 березня 2019 року на посаді поліцейського-водія сектору логістики та матеріально- технічного забезпечення Київського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, маючи спеціальне звання - капрал поліції та спеціальний жетон з індивідуальним номером - 0076270, перед звільненням зі служби в поліції та припиненням діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, несвоєчасно подав електронну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, чим порушив вимоги, передбачені ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції». Вказані дії містять ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 49 Закону України «Про Національну поліцію», незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров`я на службу до поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених частиною другою статті 61 цього Закону, а також особи, які: відмовляються від взяття на себе зобов`язань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону України «Про Національну поліцію», на поліцейських поширюються обмеження, визначені Законом України «Про запобігання корупції», цим та іншими законами України.

Відповідно до підпункту «з» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є: поліцейські, тобто - ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Встановлено, що 18.03.2019 року ОСОБА_1 наказом начальника ГУНП в Одеській області № 334 о/с призначений на посаду поліцейського-водія сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Київського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області.

29.05.2019 року ОСОБА_1 подано рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 07.06.2019 року. ОСОБА_1 під особистий підпис ознайомлено із Зобов`язанням для поліцейських, державних службовців та працівників поліції, які є суб`єктами декларування про дотримання окремих обмежень, передбачених Законом України «Про запобігання корупції» при звільненні зі служби щодо порядку подання та відповідальності за несвоєчасне подання декларацій, а саме з вимогами ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

Наказом начальника ГУНП в Одеській області від 07.06.2019 № 684 о/с капрал поліції ОСОБА_1 за п. 4 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України «Про Національну поліцію» звільнений зі служби в поліції з 07 червня 2019 року. 07.06.2019 року в приміщенні ГУНП в Одеській області Полив`ян О.Г. особисто отримав трудову книжку, посвідчення про приписку до призовної дільниці, витяг з наказу та довідку про постановку на військовий облік, про що розписався.

Відповідно до пункту 2 Порядку перевірки факту подання суб`єктами декларування декларацій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 06.09.2016 № 19 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.11.2016 за № 1479/29609), припиненням діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування є день видачі трудової книжки суб`єкту декларування, із зазначенням підстав такого припинення.

Відповідно до листа НАЗК від 05.03.2020 № 44-07/8245/20, витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі ІТС Реєстр), послідовності дій гр. ОСОБА_1 27.03.2019 у персональному електронному кабінеті ОСОБА_1 здійснював дії по заповненню щорічної декларації за 2018 рік, яку він 27.03.2019 успішно подав до НАЗК, у подальшому гр. ОСОБА_1 з 28.03.2019 до 20.08.2019 будь-яких дій у персональному електронному кабінеті не здійснював. 20.08.2019 о 17 год. 01 хв. 12 сек. через персональний електронний кабінет здійснив дії, направлені на заповнення декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, «Перед звільненням» та 20.08.2019 о 17 год. 48 хв. 16 сек. успішно подав її до НАЗК.

Відповідно до пункту 5 розділу 2 Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 № 3 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089, із змінами згідно наказу НАЗК № 168/19 від 12.12.2019, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2019 за № 1300/34271), гр. ОСОБА_1 , будучи поліцейським, повинен був подати декларацію суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, яка подається відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 Закону не пізніше двадцяти робочих днів з дня припинення діяльності, тобто, у вказаному випадку до 00 год. 00 хв. 04.07.2019, однак гр. ОСОБА_1 подав декларацію несвоєчасно - 20.08.2019. Декларація суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими таким суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду. Останнім днем такого періоду є день припинення діяльності, тобто у вказаному випадку станом на 07.06.2019.

Під час збору матеріалів поважних причин для несвоєчасного подання гр. ОСОБА_1 перед звільненням зі служби в поліції, декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, не встановлено.

Відповідно до рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2017 № 223-934/0/4-17 під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетруси), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребування відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (тримання) під вартою тощо.

Таким чином, своїми діями гр. ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме перед звільненням зі служби в поліції та припиненням діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, несвоєчасно подав без поважних причин електронну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

В судовому засіданні особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 обставини викладені в протоколі підтвердив, вину у вчиненні правопорушення визнав. Додатково пояснив, що працівниками Київського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області не в повній мірі йому були роз`яснені вимоги подання декларації. Крім того, на той час його дружина перебувала на диспансерному обліку у лікаря гінеколока КНП "Новобузька ЦРЛ з приводу вагітності, відтак він змушений був доглядати за своєю першою дитинною та дружиною. Також він допомогає доглядати матері за своїм братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є інвалідом. Умислу на приховання будь-якої інформації чи неподання декларації у нього небуло. Просить справу закрити.

Прокурор Орєхова Т.О в судовому засіданні обставини, викладені у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення, підтримала, зазначила про наявність в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Просила піддати останнього адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши протокол та докази, що містяться у справі, суддею встановлено наступне.

ОСОБА_1 у період з 22.03.2019 року по 07.06.2019 року обіймав посаду поліцейського-водія сектору логістики та матеріально- технічного забезпечення Київського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Відповідно до п.п. «з» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 був суб`єктом, на якого поширюється дія цього закону.

Наказом ГУНП в Миколаївській області № 684 о/с від 07.06.2019 року поліцейського-водія сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Київського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області капрала поліції Полив`яна О.Г., згідно п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію України", було звільнено зі служби у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції", особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за, минулий рік, а саме після звільнення за 2019 рік.

Згідно ч. 1 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень» особи, зазначені в ч. 1 ст. 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Стаття 172-6 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність, в тому числі, за несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Для розкриття об`єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, містить вказівку на суб`єкт цього правопорушення, відсилає до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Так, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації (після звільнення), тобто подання поза строком, визначеним законом.

Ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до пункту 5 розділу 2 Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року №3 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за № 959/29089), ОСОБА_1 , будучи поліцейським, повинен був подати декларацію суб`єкта декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, яка подається відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 Закону не пізніше двадцяти робочих днів з дня припинення діяльності, тобто, у вказаному випадку до 00 год. 00 хв. 04.07.2019, однак гр. ОСОБА_1 подав декларацію несвоєчасно - 20.08.2019 року.

Відповідно до рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2017 року № 223-934/0/4-17 під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетруси), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребування відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (тримання) під вартою, тощо.

Суддею встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровали шлюб 01 серпня 2015 року відділом державної реєстрації реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новобузького районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №70, свідоцтво серії НОМЕР_1 від 01.08.2015 року. У подружя є син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 12.01.2016 року).

Крім того, відповідно до довідки виданої директором КНП "Новобузька ЦРЛ" від 29.07.2020 року за № 71-01-14 ОСОБА_5 , 1998 року народження в тому, що вона дійсно перебувала на диспансерному обліку у лікаря гінеколока КНП "Новобузька ЦРЛ з приводу вагітності. Пологи 10.12.2019 року.

Відповідно до виданої директором Новобузького центру комплексної реабілітації для дітей з інвалідністю довідки від 29.07.2020 року за № 37/04-01 ОСОБА_6 в тім, що вона дійсно працює в Новобузькому центрі комплексної реабілітації для дітей з інвалідністю вчителем реабілітологом та практичним психологом з 02.06.2014 року по теперішній час.

Згідно до корінця медичного висновку №736 від 15.05.2017 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом

З пояснень ОСОБА_1 та досліджених суддею матеріалів справи, поважних причин для несвоєчасного подання ОСОБА_1 , після звільненням зі служби в поліції, декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до вимог ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції», суддею не встановлено. Разом з тим, усі дослідженні у судовому засіданні докази у справі свідчать про відстуність прямого умислу у ОСОБА_2 на вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Досліджені докази суддя вважає належними та допустимими, а в своїй сукупності достатніми. Доказів, які б спростовували наведені в протоколі обставини, надано не було.

Таким чином, оцінюючи докази в їх сукупності, суддя приходить до висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Разом із тим, при розгляді питання про притягнення до адміністративної відповідальності необхідним є забезпечення оптимального балансу між дотриманням прав і свобод особи, яка притягується до відповідальності, та загальним (публічним) інтересом, який передбачає ефективний захист особистості, суспільства і держави від адміністративних правопорушень.

Будь-яке адміністративне правопорушення та санкції за його скоєння повинні бути чітко визначені в законі таким чином, щоб виходячи з його тексту - у випадку необхідності за допомогою тлумачення, що надано судам, - кожен міг передбачити адміністративно - правові наслідки своїх дій або бездіяльності.

В протилежному випадку може мати місце суперечна правозастосовна практика, яка послаблює гарантії державного захисту прав, свобод і законних інтересів громадян від свавільного адміністративного примусу.

Вимоги, які пред`являються до правового регулювання відповідальності за адміністративне правопорушення, в повній мірі розповсюджуються і на строки давності притягнення до адміністративної відповідальності, що являють собою встановлені законодавством про адміністративні правопорушення періоди, за закінченням яких особи, які здійснили адміністративне правопорушення, не можуть бути притягнуті до адміністративної відповідальності через закінчення строків давності, що є однією із підстав, яка виключає провадження у справі або тягне за собою його закриття.

За змістом частини 2 статті 38 КУпАП стягнення адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Пункт 7 статті 247 КУпАП містить правило, згідно із яким провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Розглядаючи питання щодо строку давності в адміністративному провадженні в контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини, вважаю за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі: Конвенція) «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи судом …, який … становить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення…».

Поняття «кримінальне обвинувачення» має «автономне» значення, котре не залежить від класифікації, що застосовується у внутрішньо-правових системах Держав-учасниць ( справа «Блохін проти Росії», рішення від 23.03.2016 року, п. 179; Адольф проти Австрії, п.30,).

До кримінально-процесуального аспекту статті 6 Конвенції належать адміністративні правопорушення правил, які караються штрафами, обмеженням водійських прав, такими, як зняття балів, або призупинення чи скасування водійських прав (справи Луц проти Німеччини, п. 182, Шмауцер проти Австрії, ОСОБА_7 проти Республіки Молдова, п. п. 20-23).

Тому, стаття 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в контексті ст.6 Конвенції належить до кримінально-процесуального аспекту.

Стаття 6 пункт 1 Конвенції застосовується протягом усього провадження, метою якого є встановлення обґрунтованості «кримінального обвинувачення» включно зі стадією проголошення судового рішення.

Правове регулювання прав та свобод людини за національним законом полягає у створенні необхідних умов, якими слід забезпечити невідворотність адміністративної відповідальності.

Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, в тому числі у справах "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" та ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» визначив строк давності як передбачене законом право порушника уникнути від переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення. Строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасниць, відповідають кільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушень прав обвинувачених, які могли б бути зменшені, якби судам доводилося розглядати їхні справи на основі доказів, що могли бути неповними за спливом часу (ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», рішення від 20 вересня 2011 року, п. 570 та "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", рішення від 22 жовтня 1996 року, п.51).

Судом встановлено, що 18.06.2019 року начальником ГУНП в Одеській області було направлено повідомлення до Національного агентства з питань запобігання корупції, відносно несвоєчасного подання ОСОБА_1 подання декларації після звільненням /а.с. 11/.

11.03.2020 року НАЗК направлено лист до департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України /а.с. 10/.

25.03.2020 року Національною поліцією на адресу начальника Одеського управління ДВБ Національної поліції України направлено лист для організації розгляду та прийняття рішення повідомлення про факт несвоєчасного подання декларації після звільненням ОСОБА_1 з інформуванням прийнятого рішення до 18.04.2020 року /а.с. 9/.

12.06.2020 року оперуповноваженим Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України складено протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 /а.с. 1-8/.

З матеріалів справи вбачається, що днем виявлення події правопорушення, є день направлення начальником ГУНП в Одеської області листа до НАЗК, а саме 18 червня 2019 року,

При цьому відповідальні працівники не прийняли заходів щодо відібрання пояснень у ОСОБА_1 , оскільки матеріали провадження не містять жодних даних про виклик останнього та його участь в адміністративному провадженні.

Такі дії відповідальних осіб жодним чином не вказують на прийняття належних заходів, направлених на проведення перевірки та встановлення факту наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1 складу корупційного правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення складений 12.06.2020 року близько року після виявлення такого порушення.

Відтак, суддя приходить до висновку, що на момент розгляду справи в суді сплив шестимісячний строк давності, встановлений національним законом для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Встановивши межі для адміністративного переслідування, Держава захищає особу, яка підозрюється в здійсненні адміністративного правопорушення від необмеженого в часі публічного переслідування, що не погоджується з повагою до гідності особистості та права на особисту недоторканність.

Наявність строку давності забезпечує правову визначеність та остаточність, попередження порушення прав, які могли б бути зменшені, якби судам доводилося розглядати їхні справи на основі доказів, що могли бути неповними за спливом часу.

Крім цього, відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Стаття 6 пункту 2 Конвенції забезпечує «право вважатися невинуватим доти, доки вину не буде доведено в законному порядку».

Мета та наміри Конвенції як інструменту захисту людини вимагає, щоб її положення тлумачилися та застосовувалися таким чином, щоб її гарантії були практичними та ефективними ( див. справа «Soering проти Сполученого Королівства», рішення від 7 липня 1989 року, п. 87).

Суд в своїх прецедентних рішеннях зазначив, що практичність та ефективність гарантій при тлумаченні та застосуванні положень Конвенції стосується і права, закріпленого в статті 6 пункту 2 Конвенції - презумпції невинуватості (див. справи «Allen проти Сполученого Королівства», рішення від 12 липня 2013 року п.п.92-93, «Allenet de Ribemont проти Франції», рішення від 10 лютого 1995 року, п. 35).

Презумпція невинуватості, яка розглядається як процесуальна гарантія в контексті самого кримінального провадження, накладає вимоги щодо, зокрема, тягаря доведення, правових презумпції факту і права.

Згідно частин 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. При цьому, застосування уповноваженими на те посадовими особами заходів адміністративного впливу здійснюється в точній відповідності з законом (ч. 3 ст. 7 КУпАП).

За загальним правилом ст.9 КУпАП наявність складу правопорушення є необхідною підставою для адміністративної відповідальності.

Частиною першої ст. 9 КУпАП передбачено, що особа підлягає адміністративній відповідальності лише за те правопорушення, відносно якого встановлена вина.

Відсутність вини в скоєнні адміністративного правопорушення за зазначеною нормою закону виключає провадження у справі про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до положень статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до норм КУпАП суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин адміністративного провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно ст. 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; про закриття справи.

Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

В силу ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин:

1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення;

2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку;

3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність;

4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони;

5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення;

6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність;

7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу;

8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту;

9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Встановлення законодавцем строку давності притягнення до відповідальності є важливою гарантією прав особи, що випливає з принципу правової визначеності, який є елементом принципу верховенства права.

За таких підстав, в системі діючого правового регулювання та на підставі ст.247 п.7 КУпАП суддею вирішується питання про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Проаналізувавши норми національного закону та, враховуючи конвенційні положення стосовно строків давності, суддя, використовуючи право, надане судам загальної юрисдикції тлумачити зазначені норми для цілей подолання суперечної правозастосовної практики, яка послабляє гарантії державного захисту прав, свобод і законних інтересів громадян від свавільного адміністративного примусу, дійшов до наступного висновку.

Строк давності не тільки забезпечує правову визначеність та остаточність судового рішення, попередження порушень прав осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, але й надає законне право порушнику уникнути переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення, в даному випадку - притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка підозрюється в здійсненні адміністративного правопорушення, за закінченням строку давності, що передбачений національним законом - частиною 2 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так як строк давності притягнення особи до адміністративної відповідальності сплив, прихожу до висновку, що провадження у справі слід закрити у зв`язку з закінченням, на момент розгляду судом строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Стаття 6 пункту 2 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод забезпечує «право вважатися невинуватим доти, доки вину не буде доведено в законному порядку».

Керуючись статтями 38, 278, 247 п. 7), 283, 284, 172-6 КУпАП, суддя

постановив:

провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП, відносно ОСОБА_1 - закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Миколаївського апеляційного суду через Новобузький районний суд Миколаївської області. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя І.І. Ціпивко