Провадження № 33/824/270/2020 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,

секретар: Ганжа В.В.,

за участю:

особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Марченкова О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 01 листопада 2019 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працює ПП «Брістар» дизайнером, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП ,-

В С Т А Н О В И В :

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , 01.11.2019, о 09 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння стукав у двері під`їзду, внаслідок чого розбив скло в дверях, потрапивши до під`їзду висловлювався нецензурною лайкою в адресу громадянина ОСОБА_3 та інших осіб, які перебували в під`їзді будинку, чим порушив громадський порядок, спокій громадян, за що передбачена відповідальність згідно зі ст.173 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 01 листопада 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту на строк три доби. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 384,20 грн.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 01.11.2019 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права, поверхневим та суб`єктивним розглядом матеріалів справи із застосуванням обвинувального нахилу, а також недоведеності правових висновків, викладених судом в оскаржуваній постанові дійсним обставинам справи.

Апелянт звертає увагу на те, що в порушення ч.2 ст.254 КУпАП йому не було вручено другий примірник протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому, підпис «від підпису відмовився» в графі протоколу «другий примірник протоколу про адміністративне правопорушення отримав» здійснений особисто працівниками поліції, як зацікавленими особами та не підтверджується ані поясненнями свідків, ані відеозаписом. Таким чином, факт відмови ОСОБА_1 від отримання другого примірника протоколу про адміністративне правопорушення не підтверджений жодним доказом.

Також, у відповідності до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності. В той же час, в протоколу №302788 зазначена адреса місця реєстрації та проживання ОСОБА_1 , яка не відповідає дійсності. Більше того, зазначена помилкова адреса була автоматично зазначена і у вступній частині оскаржуваної постанови, що свідчить поверхневий розгляд судом першої інстанції матеріалів адміністративної справи та неналежне встановлення судом особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Окрім того, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не були роз`ясненні його права та обов`язки, які передбачені як Конституцією України, так і ст.268 КУпАП, в тому числі і право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката. Жодних доказів, які підтверджують зворотне, працівниками поліції (в тому числі пояснення свідків та/або відеозапис) надано до матеріалів справи не було.

Також, апелянт зазначає, що в будь-якому випадку, виконання ним оскаржуваної постанови у вигляді адміністративного арешту є незаконним у зв`язку з неможливістю встановити тривалість його незаконного затримання, відповідно, урахувати її з присудженим ОСОБА_1 адміністративним арештом.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення ОСОБА_1 та його захисника Марченка О.І., які підтримали апеляційну скаргу частково, просили суд апеляційної інстанції пом`якшити призначене судом першої інстанції стягнення,

перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не згоден з постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.11.2019 року лише в частині призначеного йому судом заходу адміністративного стягнення, то встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення адміністративного правопорушення та доведеність вини ОСОБА_1 за ст.173 КУпАП апеляційною інстанцією відповідно до положень ст.294 КУпАП щодо меж апеляційного розгляду - не перевіряються, поза як ніким не ставляться під сумнів.

Щодо доводів апелянта про безпідставне накладення на його занадто суворого адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту за вчинене правопорушення, то суд вважає їх обґрунтованими, зважаючи на слідуюче.

Відповідно до ч.2,3 ст.7 КУпАП України, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст.245 КУпАП України, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як слідує зі змісту оскарженої постанови та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, суд першої інстанції не дотримався наведених вище вимог закону, оскільки обставини у справі, які впливають на об`єктивність та правильність застосування адміністративного стягнення до правопорушника належним чином встановлені не були, всебічно і повно судом не досліджувались.

Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ст.173 КУпАП в постанові лише формально зазначив, що врахував характер вчиненого правопорушення та особу правопорушника, піддав ОСОБА_1 адміністративному стягненню у виді адміністративного арешту строком на три доби, не конкретизуючи чим саме суд керувався при обранні саме такого заходу адміністративного стягнення.

Так, санкція ст.173 КУпАП є альтернативною і передбачає наступні види адміністративних стягнень: штраф від трьох до семи неоподаткованих мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.

Виходячи із видів адміністративних стягнень, передбачених санкцією ст.173 КУпАП, адміністративний арешт є найбільш суворим заходом адміністративного стягнення за вчинення описаних в диспозиції цієї статті дій.

Згідно ч.1 ст.32 КУпАП адміністративний арешт установлюється і застосовується лише у виняткових випадках за окремі види адміністративних правопорушень на строк до п`ятнадцяти діб.

У відповідності з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Так, обставиною, що пом`якшує відповідальність за вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, є його щире каяття та визнання ним вини.

Виходячи з характеру скоєних неправомірних дій та обставин їх вчинення, даних про особу ОСОБА_1 , який за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, наявність як обставин, які пом`якшують відповідальність, а також виходячи з того, що за вчинені правопорушення особам повинно бути призначено співмірне адміністративне стягнення, вважаю що стягнення у виді адміністративного арешту є занадто суворою мірою відповідальності за вчинені ОСОБА_1 дії.

А тому, із врахуванням вищевикладеного приходжу до висновку, що саме адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 40 годин буде необхідним та достатнім для усвідомлення ОСОБА_1 вчинених ним протиправних дій, його перевиховання та запобігання вчиненню адміністративних проступків в майбутньому.

За таких обставин, постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 01.11.2019 за правилами п.4 ч.8 ст.294 КУпАП підлягає зміні в частині призначеного правопорушнику заходу адміністративного стягненню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 01 листопада 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним за ст.173 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді три доби адміністративного арешту - змінити в частині накладення адміністративного стягнення на громадські роботи на строк 40 (сорок) годин.

В іншій частині постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 01 листопада 2019 щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М.Рудніченко