ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2020 Справа №607/3624/20

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливка Л.М. , розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , тимчасово не працює, ІПН НОМЕР_1 ,

за частиною 1 статті 184 та частиною 2 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Уповноваженою особою Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області 21 січня 2020 року стосовно ОСОБА_1 складений адміністративний протокол серії АПР18 № 546427 за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вказаного протоколу « 21 січня 2020 року близько 20.00. год гр. ОСОБА_2 будучи в п`яному вигляді перебуваючи по місцю спільного проживання по АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство стосовно своєї дружини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в присутності їхньої спільної дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 чим порушив вимоги закону України про охорону дитинства , чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП» .

Крім того, уповноваженою особою Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області 21 січня 2020 року стосовно ОСОБА_1 складений адміністративний протокол серії АПР18 № 483796 за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідно до якого: « 21.01. 2020 р. біля 20:00 год . гр. ОСОБА_1 будучи в п`яному вигляді знаходився по місцю проживання АДРЕСА_2 та вчинив домашнє насильство в сім`ї фізичного характеру стосовно дочки ОСОБА_4 під час чого вдарив долонею руки по обличчі дочки, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному здоров`ю , чим вчинив правопорушення передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП» .

Також, уповноваженою особою Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області 21 січня 2020 року стосовно ОСОБА_1 складений адміністративний протокол серії АПР18 № 546428 за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідно до якого : « 21.01. 2020 р близько 20:00 год гр. ОСОБА_1 будучи в п`яному вигляді по місцю спільного проживання по АДРЕСА_2 вчинив стосовно своєї дружини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру при якому кричав на неї, виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, а саме замахувався в її сторону руками , тягнув за волосся, чим могла бути завдана шкода психологічному та фізичному здоров`ю ОСОБА_3 , чим вчинив правопорушення передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП» .

Згідно до вимог частини другої ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Беручи до уваги, що в провадженні судді знаходяться три справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , суддя вважає , що відповідно до вимог ст. 36 КУпАП вони мають бути об`єднанні в одне провадження.

В судове засідання 16 липня 2020 року ОСОБА_1 , будучи належно сповіщеним не прибув, його адвокат Верес М. Я. надіслав до суду клопотання про проведення судового розгляду за його та ОСОБА_1 відсутності, Вказав, що ОСОБА_1 винуватим себе не визнає, самі матеріали не містять будь-яких даних про те,що ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення .

Попередньо в судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративних правопорушень не визнав, пояснив, що всі сварки провокує його дружина, підбурює та настроює дочку проти нього. На даний час між ним та ОСОБА_5 напружені, неприязні стосунки, шлюб між ними розірваний, у провадженні суду перебуває на розгляді декілька їх позовів, у тому числі й про поділ спільного майна подружжя. Вважає, що така поведінка дружини має на меті позбавити його житла та вигнати з квартири. Заперечив факт вчинення ним насильства фізичного характеру стосовно дочки ОСОБА_6 , пояснивши, ніяких протиправних дій щодо дочки не вчиняв . Вказав, що , контактувати як батько з дочкою, без участі матері не має змоги, натомість у нього з останньою напружені відносини через її постійні заяви у поліції, наявність у суді декількох позовів цивільно-правового характеру.

Потерпіла ОСОБА_3 у суді пояснила, що хоча квартира і набута ними під час шлюбу, однак є її власністю. ОСОБА_1 , колишній чоловік систематично вчиняє щодо неї протиправні дії, так було і 21 січня 2020 року. В цей день ОСОБА_1 вчинив чергову сварку, кричав на неї, погрожував фізичною розправою, нецензурно висловлювався , шарпав за волосся, про що вона написала заяву в поліцію.

Судом встановлено, що відповідно до рапорта інспектора Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області В. Батуленко від 21.01. 2020 року, - 21 січня 2020 року о 08.03.2020 року ним здійснювався виїзд за адресою АДРЕСА_2 за заявою ОСОБА_3 про вчинення стосовно неї домашнього насильства ОСОБА_7 . При цьому зі слів ОСОБА_3 . ОСОБА_1 вчинив стосовно неї домашнє насильство : голосно кричав, нецензурно висловлювався, погрожував фізичною розправою, хапав її за волосся . На місці події стосовно ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол.

Крім того, відповідно до заяви ОСОБА_3 від 21 січня 2020 року та її письмових пояснень від 21 січня 2020 року , вона просить притягнути до адміністративної відповідальності колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який 21 січня 2020 року приблизно о 20 годині , в п`яному вигляді, вчиняв по відношенню до неї домашнє насильство, а саме голосно кричав, нецензурно висловлювався, погрожував фізичною розправою, хапав її за волосся.

Також, постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 січня 2020 року ОСОБА_1 притягнений до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 173-2 за вчинення домашнього насильства відносно колишньої дружини ОСОБА_3 .

Дослідивши надані докази, суд приходить до таких висновків.

Незважаючи на невизнання свої вини самим ОСОБА_1 його винуватість у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП щодо вчинення домашнього насильства стосовно колишньої дружини ОСОБА_3 доведені наявними у матеріалах провадження № 607/3631/20 доказами, які дослідженими та оцінені судом, зокрема :

даними які наявні у протоколі про адмінпорушення серії АПР18 № 546428 від 21 січня 2020 року ; протоколом від 21 січня 2020 року прийняття заяви від ОСОБА_3 про вчинення колишнім чоловіком ОСОБА_1 щодо неї домашнього насильства ; даними рапорту інспектора Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області В. Батуленко від 21.01. 2020 року; письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 21 січня 2020 року ; постановою від 03 січня 2020 року у справі № 607/116/20 про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП , з яких убачається, що 21 січня 2020 року близько 20 години ОСОБА_1 за місцем проживання по АДРЕСА_2 , вчинив стосовно своєї дружини ОСОБА_3 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, кричав на неї, виражався нецензурною лайкою,погрожував фізичною розправою, замахувався в її сторону руками, тягнув за волосся, чим могла бути завдана шкода психологічному та фізичному здоров`ю ОСОБА_8 .

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті .

При вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення суд враховує наступне.

Відповідно із вимогами статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення - адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті. Адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення. Адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтями 204-1 і 204-2 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня їх виявлення, але не пізніше року з дня їх вчинення, а у разі вчинення таких правопорушень іноземцями або особами без громадянства, стосовно яких у встановленому законом порядку прийнято рішення про примусове повернення чи примусове видворення з України, - протягом часу, необхідного для їх виїзду з України, але не пізніше строку, визначеного законом для виїзду цих осіб з України чи забезпечення їх примусового видворення з України. У разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Враховуючи, що з моменту вчинення вказаного вище адміністративного правопорушення, котре не є триваючим та не передбачене у частиною 3 ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, сплинуло більше трьох місяців, то на даний момент закінчились строки накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

Згідно пункту 7 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За таких обставин, суд вважає, що провадження в даній справі слід закрити у зв`язку із закінченням на момент її розгляду строків, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При вирішенні питання про те, чи були вчинені правопорушення передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП щодо вчинення домашнього насильства стосовно дочки ОСОБА_4 , суд, зазначає наступне .

За частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя ,навчання та виховання неповнолітніх дітей .

Дана правова норма по своїй юридичній структурі є бланкетною, охоронюваних законом правил поведінки вона не встановлює, а лише визначає відповідальність за певні дії. При цьому спрямовує до інших актів законодавства, котрі визначають відповідні правила, на порушення яких існує заборона.

Як уже зазначалось вище, ОСОБА_1 ставиться у вину те, що він неналежно виконував свої батьківські обов`язки. При цьому, яку конкретно вимогу закону порушено у протоколі не зазначено.

Суддя вважає за необхідне зазначити, що перелік базових та фундаментальних обов`язків батьків щодо виховання дітей визначений Сімейним кодексом України.

Так, статтею 150 цього кодексу встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Окрім цього, статтею 10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім`ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм домашнього насильства та інших проявів жорстокого поводження з дитиною, експлуатації, включаючи сексуальне насильство, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють; втягнення у злочинну діяльність, залучення до вживання алкоголю, наркотичних засобів і психотропних речовин; залучення до екстремістських релігійних психокультових угруповань та течій, використання її для створення та розповсюдження порнографічних матеріалів, примушування до проституції, жебрацтва, бродяжництва, втягнення до азартних ігор тощо. Держава через органи опіки і піклування, служби у справах дітей, центри соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, кол-центр з питань запобігання та протидії домашньому насильству, насильству за ознакою статі та насильству стосовно дітей у порядку, встановленому законодавством, надає дитині та особам, які піклуються про неї, необхідну допомогу у запобіганні та виявленні випадків жорстокого поводження з дитиною, передачі інформації про ці випадки для розгляду до відповідних уповноважених законом органів для проведення розслідування і вжиття заходів щодо припинення насильства. Дитина вправі особисто звернутися до органу опіки та піклування, служби у справах дітей, центрів соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, кол-центру з питань запобігання та протидії домашньому насильству, насильству за ознакою статі та насильству стосовно дітей, інших уповноважених органів за захистом своїх прав, свобод і законних інтересів. Розголошення чи публікація будь-якої інформації про дитину, що може заподіяти їй шкоду, без згоди законного представника дитини забороняється. Процедура розгляду скарг дітей на порушення їх прав і свобод, домашнє насильство та інші прояви жорстокого поводження з дитиною встановлюється законодавством.

З наданих матеріалів не вбачається порушення ОСОБА_1 якого-небудь із вказаних обов`язків, що виключає в його діях склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 184 КУпАП та є підставою для закриття провадження на підставі пункту 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Частиною другою статті 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачена, серед іншого, адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого .

Відповідно до положень пункту третього частини другої ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а тому покладення на суд обов`язків ініціювати збір доказів для доказування вини особи суперечить принципам об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи та є неприпустимим.

Згідно з частиною другою ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 8 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

В той же час, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком. Також, відповідно усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, висновок суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження вчинення насильства ОСОБА_1 , особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення надано докази - заяву щодо цього ОСОБА_3 , її письмове пояснення та письмове пояснення неповнолітньої ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 заперечив факт вчинення ним насильства фізичного характеру стосовно дочки ОСОБА_6 , пояснивши, ніяких протиправних дій щодо дочки не вчиняв . Вказав, що , контактувати як батько з дочкою , без участі матері не має змоги, натомість у нього з останньою напружені відносини через її постійні заяви у поліції, наявність у суді декількох позовів цивільно-правового характеру.

Вказані пояснення ОСОБА_1 опосередковано підтверджені долученими до матеріалів справи потерпілою ОСОБА_3 даними наявними у консультативних рекомендаціях психолога ТзОВ «Неоклінік» за наслідками консультації ОСОБА_3 та дитини ОСОБА_4 .

За таких обставин суд приходить до висновку про те , що поза розумним сумнівом допустимими та достатніми доказами не доведено вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (провадження №607/3629/20).

При цьому, приписами ч. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення , тому провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за вказаною статтею підлягає до закриття у зв"язку із відсутністю в його діях події і складу зазначеного адміністративного правопорушення .

Керуючись статтями 33, 36, 38, частиною 1 статті 184 , частиною 2 статті 173-2 , статтями 247, 278- 280, 283-285 , 287-290 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд ,

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 №607/3624/20 ( провадження №3/607/1495/2020) за частиною першою статті 184 КУпАП , №607/3629/20 (провадження № 3/607/1496/2020) за частиною 2 статті 173-2 КУпАП та №607/3631/20 (провадження № 3/607/1497/2020) за частиною другою статті 173-2 КУпАП в одне провадження та присвоїти об`єднаним справам номер справи №607/3624/20 ( провадження №3/607/1495/2020) .

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 184 та за частиною 2 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (№607/3629/20, провадження № 3/607/1496/2020) провадження закрити у зв"язку із відсутністю в його діях події і складу вказаних адміністративних правопорушень .

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (№607/3631/20,провадження№3/607/1497/2020) та провадження в справі закрити, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка