Дата документу 21.07.2020 Справа № 554/5917/20
Провадження № 3/554/1445/2020
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2020 року м. Полтава

Суддя Октябрського районного суду м. Полтави Січиокно Т.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції України в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтави, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого водієм ТОВ «Євробус»,

за ст.44-3, ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и л а:

відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №300634 від 25.06.2020 року, 25 червня 2020 року, о 09 год. 05 хв., ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Богдан А-09202, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи регулярні пасажирські перевезення на міському маршруті № 52 «Південний вокзал м-н Половки- м-н Алмазний», перевозив 25 пасажирів, з яких 3 стоячих, при визначеній характеристиці транспортного засобу та Свідоцтва про реєстрацію цього ж ТЗ з кількістю місць для сидіння 23 разом з місцем водія, чим порушив абз.3 п.п.7 п.3 постанови КМУ «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS CoV 2» № 392 від 20.05.2020 року.

Окрім того судом встановлено, що 25 червня 2020 року, приблизно о 09 год. 05 хв., ОСОБА_1 перебуваючи на вул. Європейській, 101 у м.Полтаві, виражався нецензурною лайкою, на вимогу працівників поліції припинити неправомірні дії не реагував та долонею руки наніс удар по руці працівника поліції ОСОБА_2 , в той час, коли той тримав у руці посвідчення працівника поліції та представлявся, чим вчинив злісну непокору законній вимозі працівника поліції.

09.07.2020 року постановою суду дані справи об`єднані в одне провадження.

У судове засідання з`явилися ОСОБА_1 та його захисник Линник С.І.

ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративних правопорушень за викладених вище обставин не визнав та показав, що 25 червня 2020 року він керував транспортним засобом марки Богдан А-09202, д.н.з. НОМЕР_1 та працював на міському маршруті № 52 «Південний вокзал м-н Половки- м-н Алмазний», здійснюючи регулярні пасажирські перевезення. Приблизно о 08 год 20 хв його зупинили працівники поліції за зупинкою Панаса Мирного в м Полтаві, звинувативши в проїзді на червоний сигнал світлофора. Після цього його звинуватили в тому, що він перевозив 25 пасажирів, з них 3 стоячих, при визначеній характеристиці цього транспортного засобу та Свідоцтві про реєстрацію з кількістю місць для сидіння 23 разом з місцем водія, тобто в порушенні абз.3 п.п.7 п.3 постанови КМУ № 392 від 20.05.2020 року. Він заперечив цей факт, оскільки зайвих пасажирів в салоні не було і їхня кількість відповідала кількості сидячих місць. Однак працівники поліції не дослідили цей факт, натомість почали відразу складати на нього протокол. У зв`язку з цим він попросив працівника поліції представитися, однак останній повів себе некоректно, недоречно шуткував над ним, посвідчення підносив близько до його обличчя, махав ним перед очима, а тому з цих підстав він зробив спробу відвезти від своїх очей руку працівника поліції, в якій той тримав документ. Такі його дії було сприйнято як нанесення удару працівнику поліції, однак це був лише жест і з необережності відбувся удар по руці цього поліцейського.

Захисник Линник С.І., з урахуванням доводів ОСОБА_1 , просила суд закрити адміністративну справу на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу та події адміністративних правопорушень, передбачених ст. 44-3, ст. 185 КУпАП.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази, приходжу до такого висновку.

Статтею 44-3 КУпАП визначено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Абз.3 п.п.7 п.3 постанови КМУ «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS CoV 2» № 392 від 20.05.2020 року визначено, що здійснення регулярних та нерегулярних пасажирських перевезень автомобі транспортом у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, зокрема пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, крім перевезення: легковими автомобілями; службовими та/або орендованими автомобільними транспортними засобами працівників підприємств, закладів та установ незалежно від форми власності, які забезпечують охорону здоров`я, продовольче забезпечення, урядування та надання найважливіших державних послуг, енергозабезпечення, водозабезпечення, зв`язок та комунікації, фінансові та банківські послуги, функціонування інфраструктури транспортного забезпечення, сфери оборони, правопорядку та цивільного захисту, суб`єктів господарювання, які мають безперервний промисловий цикл, за умови забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, у тому числі виготовленими самостійно, та використання таких засобів індивідуального захисту пасажирами під час перевезення, в межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, за умови інформування органів Національної поліції про здійснення перевезення.

За змістом вимог ст. 256, ч.1 ст. 257 КУпАП, питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише у межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Тобто всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Досліджуючи обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, судом переглянуто відеозапис з нагрудної камери поліцейського та встановлено, що на ньому відсутня фіксація точної кількості пасажирів в салоні транспортного засобу марки Богдан А-09202, д.н.з. НОМЕР_1 , 25 червня 2020 року, о 09 год. 05 хв.

Інших доказів щодо кількості стоячих пасажирів в салоні автобусу на розгляд суду не надано.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив порушення правил щодо карантинних обмежень, зазначивши, що зайвих пасажирів в салоні не було і їхня кількість відповідала кількості сидячих місць.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v.Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в справі відсутні достатні, допустимі та переконливі докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП при обставинах викладених в протоколі, показання останнього не спростовані, а отже склад вказаного правопорушення в його діях відсутній, а тому провадження по справі підлягає закриттю.

Разом з тим, незважаючи на невизнання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, приходжу до висновку, що його вина у вчиненні цього адміністративного правопорушення за викладених вище обставин підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 300635 від 26.06.2020 року, протоколом адміністративного затримання від 25.06.2020 року, рапортом інспектора взводу БУ ПП в Полтавській області Сергієнка А.

Судом переглянуто відеозапис, виготовлений з нагрудної камери поліцейського та на ньому зафіксовано порядок розгляду справи стосовно ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП. До розгляду справи і після цього ОСОБА_1 неодноразово вимагав від працівників поліції представитися та надати йому для огляду їхні посвідчення. У відповідь на це працівник поліції неодноразово називав свою посаду, прізвище, ім`я, по - батькові та на підтвердження цьому тримав у розгорнутому вигляді своє посвідчення. Суд відмічає, що під час розгляду справи ОСОБА_1 поводив себе збуджено, в розмові в працівниками поліції вживав нецензурну лексику, на зауваження припинити такі дії не реагував. Натомість після слів працівника поліції, який склав протокол за ст.44-3 КУпАп ОСОБА_3 : «Розгляд справи закінчено», тобто після закінчення розгляду цієї адміністративної справи, ОСОБА_1 продовжив повторно вимагати від працівника поліції представитися, при тому, що дані особи, яка проводила розгляд справи, зафіксовані в протоколі, в отриманні копії якої в ОСОБА_1 не було ніяких перешкод. У той час, коли працівник поліції ОСОБА_2 , тримав у руці посвідчення, саме ОСОБА_1 наблизився до нього і долонею руки вдарив того по руці, в якій він тримав документ, при цьому зробив це цілеспрямовано, в збудженому стані.

Такі ж відомості викладено в рапорті інспектора взводу БУПП в Полтавській області Сергієнка А.В. від 25.06.2020 року, які узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні іншими доказами.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 в тій частині, що працівник поліції розмахував посвідченням перед його обличчям, а він був змушений зупиняти його рухи і зробив лише автоматично жест рукою, тобто з необережності наніс тому удар по руці, спростовані матеріалами справи, а тому суд їх до уваги не приймає як такі, що не відповідають дійсності.

З урахуванням викладеного, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 мають місце ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, як злісна непокора законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не встановлено.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд враховує характер та обставини вчиненого правопорушення, його суспільну небезпечність, особу порушника, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин та приходить до висновку, що до ОСОБА_1 необхідно застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю події даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м.Полтави.

Суддя Т.О. Січиокно