Справа № 755/8284/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" липня 2020 р. Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Мельниченко Л.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2020 року близько 20 години 29 хвилин ОСОБА_1 , рухаючись по вул. Хорольська, 24 у м. Києві, керував автомобілем «Опель», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці). Огляд на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, проводився у лікаря нарколога в КМНКЛ «Соціотерапія», згідно висновку ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння (канабіноїди, амфетамін). Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, був судом належним чином своєчасно повідомлений про час та місце розгляду адміністративної справи, про поважність причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та будь-яких пояснень суду не надав.

Судом були вжити всі, передбачені законом заходи для виклику ОСОБА_1 до суду, тому суддя, з дотриманням вимог ст. 268 КУпАП, вважає за можливе слухати адміністративну справу у відсутність ОСОБА_1 за наявних матеріалів.

Як вбачається з даних, що містяться у протоколі серії ДПР18 № 536700 від 30 травня 2020 року: «автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , був зупинений працівниками поліції, які зазначили, що водій перебував за кермом у стані наркотичного сп`яніння. Огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, проводився у лікаря нарколога».

Водію під підпис були роз`яснені його права та те, що він має пройти огляд на стан сп`яніння, та що за відмову передбачена адміністративна відповідальність.

Як вбачається з даних, що містяться у висновку Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що звужують увагу та швидкість реакції від 04 червня 2020 року, який складений на підставі акту медичного огляду за № 003642 від 30 травня 2020 року о 21 годині 00 хвилин, згідно якого ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння (канабіноїди, амфетамін).

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, а саме: протокол про адміністративне правопорушення; висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; довідку інспектора ВАП УПП у м. Києві ДПП ст. лейтенанта поліції Негуляєвої Е.С., відтворивши запис на диску, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, у ч. 2 ст. 130 КУпАП визначено перелік діянь, що містять склад цього адміністративного правопорушення, зокрема, повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, в даному випадку відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тобто суб`єктом правопорушення визнається особа, яка керує транспортним засобом, незалежно від того, чи має вона на це право, а керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Огляд у закладі охорони здоров`я та складання висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Як вбачається з даних, що містяться в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14, судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «О`Голлоран та Франціс проти Сполученого королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завадити серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілем та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Крім того, до набрання чинності Законом України № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 (далі - Закон), тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП (ст. 130 КУпАП) передбачав адміністративну відповідальність, як за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Після набрання чинності Законом, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння або відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння виключена із ст. 130 КУпАП та закріплена у ст. 286-1 КК України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.»

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 4 КК України, відповідно до якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначені положення кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 58 Конституції України, згідно якої ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визначались законом як правопорушення.

Виходячи з наведених положень, до осіб, які до 01 липня 2020 року вчинили дії, виключені зі ст. 130 КУпАП, має бути застосований закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.

Крім того, ч. 2 ст. 8 КУпАП передбачено, що закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються на правопорушення, вчинені до набрання чинності Законом, а ті, які встановлюють або посилюють відповідальність, зворотної сили не мають.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Отже, особи, які до 01 липня 2020 року вчинили дії, виключені зі ст. 130 КУпАП, не можуть бути притягнуті до кримінальної відповідальності за ст. 286-1 КК України, оскільки Законом було посилено юридичну відповідальність, яка є найбільш суворою за змістом державного примусу та правовими наслідками.

Тому, підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п. 6) ч.1 ст. 247 КУпАП, відсутня, оскільки юридична відповідальність за дії, передбачені ст. 130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.

Таким чином, розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, які були вчинені до 01 липня 2020 року, має здійснюватись відповідно до ст. 130 КУпАП у редакції, чинній на час вчинення таких дій.

На підставі наведеного, у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП, суддя, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання про обрання ОСОБА_1 виду адміністративного стягнення суддя, враховує вимоги ст. 23 КУпАП, які передбачають, що адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Крім того, враховуючи характер вчиненого правопорушення, наявні дані про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а саме повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, суддя вважає, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення у межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортним засобом.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 23, 33, ч. 2 ст. 130, ст.ст. 251, 252, 266, 283-285 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420 гривень 40 копійок.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду, через Дніпровський районний суд м. Києва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк пред`явлення постанови до виконання - три місяці з дня винесення.

Відсутність у постанові в справі про адміністративні правопорушення, як виконавчому документі, у розумінні ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" ідентифікаційного номеру боржника, згідно постанови Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі № 6-62цс14, не являється підставою для відмови державного виконавця у відкритті виконавчого провадження.

Суддя Л.А. Мельниченко