КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/119/2020
Категорія: ч. 3 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 січня 2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Каплі А.С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року,

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі дві тисячі чотириста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років.

Цією ж постановою, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Як встановлено постановою судді, 25.08.2019 року, о 16:00 годині, у м. Києві по вул. Г.Хоткевича, 4, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, нечітка мова. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року, визнати постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року такою, яка винесена з порушенням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Скасувати постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року та звільнити його від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року, апелянт посилається на те, що 12 вересня 2019 року він був присутнім під час розгляду справи судом першої інстанції, однак суддею було проголошено вступну та резолютивну частини постанови, і всупереч ст. 285 КУпАП, засобами поштового зв`язку чи іншими способами, він не отримував постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 12.09.2019, а також, і матеріали справи не містять доказів її надсилання у зв`язку з чим, він не мав можливості оскаржити постанову суду першої інстанції протягом десяти днів з дня її винесення.

Крім того, апелянт зазначає, що 20.09.2019 ним була подана заява до суду про видачу постанови суду від 12.09.2019, проте, помічником судді його було повідомлено про те, що він її зможе забрати 23.09.2019, після чого, 23.09.2019 ним було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та повторне клопотання про видачу постанови, і при ознайомленні з матеріалами справи він ознайомився із постановою від 12.09.2019 року.

Також, апелянт, просить звернути увагу на те, що в Єдиний реєстр судових рішень постанова була надіслана 23.09.2019 (останній день оскарження) та оприлюднена 24.09.2019, що вказує на правдивість його слів.

Що ж стосується оскаржуваної постанови, то як зазначає апелянт, вона винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

При цьому, суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, а також формально підійшов до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване стягнення, як вид покарання за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об`єктивному, неупередженому її розгляду, у зв`язку з чим, постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

Зокрема, як вказує апелянт, з нагрудного відеореєстратора лейтенанта поліції ОСОБА_2 № DSJ_0000913_000913, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що він, ОСОБА_1 , не був водієм автомобіля марки ВАЗ 210994 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . У цей день, він разом зі знайомим, будучи пасажиром свого автомобіля, їздив у справах, і під`їхавши до ст. м. Чернігівська, знайомив попросив його почекати в машині, а сам пішов у справах, після чого він заснув, оскільки після робочої зміни дуже втомився. Коли він спав у машині, до нього підійшли патрульні поліцейські та повідомили, що він порушив правила паркування ТЗ, а в подальшому інкримінували стан наркотичного сп`яніння та склали протокол за п. 2.5 ПДР.

Як звертає увагу апелянт, оскільки він не був водієм ТЗ ВАЗ 210994, д.р.н. НОМЕР_1 , то і відмовився проходити медичний огляд, так як це порушує його права.

Крім того, апелянт зазначає про те, що у вересні, коли суд позбавив його права керувати транспортними засобами строком на три роки, він передав право володіти та користуватися його автомобілем марки ВАЗ 210994, д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , у зв`язку з чим, він не міг керувати транспортним засобом, так як його посвідчення водія було вилучено ще у 2018 році.

На думку апелянта, суддя суду першої інстанції належно не з`ясувала чи було вчинено адміністративне правопорушення, і чи був він винен у його вчиненні та чи підлягав адміністративній відповідальності.

Також, апелянт вказує на те, що, як вбачається з протоколу серії ДПР18 № 343886 інспектор патрульної поліції зазначає, що він (апелянт) керував ТЗ і відмовився проходити огляд о 16 год. 00 хв., і на відео реєстраторі зафіксовано факт відмови о 16 год. 15 хв., тоді на відео № DSJ_ 0000913_000913 факт, коли поліцейські підійшли до нього та інкримінували йому правопорушення зафіксовано о 15 год. 40 хв., при цьому, на ще одному відеозаписі № DSJ_0000913_000913 поліцейські везуть його до лікаря на службовій машині о 15 год. 57 хв.

Звертає увагу апелянт і на те, що, як вбачається з відео реєстратора поліцейського, де він відмовлявся проходити огляд на стан сп`яніння, свідкам не було роз`яснено всі обставини справи та не було роз`яснено їм у зв`язку з чим їх залучали, в якості свідків, а вони лише засвідчили факт відмови, і поставили свої підписи, що він нібито був водієм вказаного ТЗ та відмовився проходити огляд, однак, працівники поліції їх не повідомили, що він (апелянт) спав у машині, коли йому інкримінували стан сп`яніння у зв`язку з чим, ці пояснення, на думку апелянта, не можуть бути належним доказом по справі, так як ці пояснення були ще надрукованими наперед, і в документі була уже заздалегідь сформована позиція, яку хотів представити поліцейський, який відбирав ці пояснення, що у свою чергу викликає сумнів у тому, що свідки, які зазначені у цих поясненнях надали свої пояснення повно.

Крім того, апелянт зазначає про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення у графі «за що відповідальність передбачена», зазначена ч. 3 ст. 130 КУпАП, при цьому, відповідно до довідки інспектора, лейтенант поліції зазначено, що дане правопорушення було скоєно за ч. 1 ст. 130 КУпАП і поліцейський просить розглядати протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року винесена за ч. 3 ст. 130 КУпАП, тобто, суд першої інстанції вийшов за межі розгляду матеріалів справи та сам почав виконувати функцію обвинувачення, а саме встановив за якою частиною ст. 130 КУпАП він повинен бути притягнутий до відповідальності.

Зокрема, на думку апелянта, притягнувши його за ч. 3 ст. 130 КУпАП, суд допустив величезну помилку, оскільки в своїй постанові від 12.09.2019 відносно частини статті, суд посилається на постанову Печерського районного суду м. Києва від 04.04.2019, відповідно до якої матеріали направлені на до оформлення до Управління патрульної поліції м. Києва та на сьогодні не повернуті до суду, з чого вбачається, що він не піддавався стягненню за постановою Печерського районного суду м. Києва від 04.04.2019, а тому суддя Дніпровського районного суду м. Києва допустила помилку, не вірно надавши правову оцінку ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення свідка ОСОБА_3 ; перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що задоволенню підлягає лише клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, оскільки, враховуючи обставини, наведені в апеляційній скарзі та його поясненнях у суді апеляційної інстанції, цей строк було пропущено з поважних причин.

Що ж стосується самої апеляційної скарги, то вона підлягає задоволенню лише частково, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку судді щодо доведеності вини ОСОБА_1 в тому, що останній, за наведених у постанові обставин, в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, відмовився пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зокрема, обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, крім протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 343886 від 25 серпня 2019 року, підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння; відеозаписом з реєстратора поліцейського АА 00913, на якому зафіксовані обставини його відмови від проходження медичного огляду в присутності двох свідків.

При цьому, суд апеляційної інстанції не може погодитися з доводами апеляційної скарги та поясненнями ОСОБА_1 про те, що 25 серпня 2019 року він не був водієм та не керував належним йому транспортним засобом - автомобілем ВАЗ 210994 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки передав право на керування вказаним автомобілем своєму знайомому ОСОБА_3 , а сам знаходився в ньому як пасажир, так само як і з поясненнями свідка ОСОБА_3 , який підтвердив ці обставини в судовому засіданні з огляду на таке.

По-перше, як встановлено судом апеляційної інстанції, у тому шляхом перегляду відеозапису з боді-камери поліцейського, ОСОБА_1 , перебуваючи на місці водія та будучи попередженим про відеофіксацію,під час спілкування з працівниками патрульної поліції не заявляв про те, що він не керував транспортним засобом в якому знаходився, оскільки являвся пасажиром, а не водієм.

По-друге, всупереч доводам апеляційної скарги та поясненням у суді апеляційної інстанції свідка ОСОБА_3 , ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками патрульної поліції взагалі не згадував прізвище ОСОБА_3 , а також не заявляв про те, що передав останньому право керування цим транспортним засобом.

У зв`язку з вищенаведеним, доводи апеляційної скарги, так само як і пояснення свідка ОСОБА_3 про те, що у цей день саме він керував автомобілем, а ОСОБА_1 , був лише пасажиром, суд апеляційної інстанції визнає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не знайшли свого об`єктивного підтвердження та свідчать про намагання останнього у такий спосіб уникнути адміністративної відповідальності за свої дії.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції частково погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суддя безпідставно кваліфікувала дії ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Як прямо передбачено диспозицією ч. 3 ст. 130 КУпАП, вказаною нормою встановлена адміністративна відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Обґрунтовуючи свій висновок про те, що ОСОБА_1 двічі протягом року піддавався адміністративному стягненню за відмову від проходження у встановленому порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, суддя послалась на відповідні постанови суддів Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.09.2018 року та Печерського районного суду м. Києва від 08.04.2019 року.

Однак, вказані постанови не давали підстав для такого висновку, оскільки, згідно з постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 08.04.2019 року, ОСОБА_1 не був підданий адміністративному стягненню за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вказаною постановою матеріали справи щодо нього про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 цього Кодексу були лише направлені на доопрацювання до Управління патрульної поліції в м. Києві і станом на час апеляційного розгляду до вказаного суду не повертались.

За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважає необхідним, за наслідками її розгляду, прийняти рішення, яким вказану апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП змінити, перекваліфікувавши дії останнього з ч. 3 на ч. 2 ст. 130 цього Кодексу та накласти на нього адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч. 2 вказаної вище статті, а в решті оскаржувану постанову - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 рокуу справі про адміністративне правопорушення щодо нього.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 рокупро притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП змінити, перекваліфікувавши дії останнього з ч. 3 на ч. 2 ст. 130 цього Кодексу та накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, передбачене ч. 2 вказаної вище статті, у виді штрафу в розмірі одна тисяча двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

У решті постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Іваніна Ю.В.