Справа № 392/1656/20
Провадження № 3/392/791/20

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючої судді Бадердінової А.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1

За ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

до Маловисківського районного суду Кіровоградської області з Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області 17.12.2020 надійшов протокол про адміністративне правопорушення серія ВАБ 130802 від 06.12.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 173 -2 КУпАП.

Перевіривши вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали в порядку підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченому ст. 278 КУпАП, суд прийшов до висновку, що матеріали справи підлягають поверненню до Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області, як такі, що не відповідають вимогам ст. 256 КУпАП щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів долучених до нього, виходячи з наступного.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення відповідно до ст. 245 КУпАП, зокрема, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, вирішує питання про те, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Положеннями ч. 1 - ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

При цьому, судом відзначається, що до матеріалів зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення долучено протокол від 06.12.2020 про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, складений ДОП Маловисківського ВП ГУНП помічником чергового СРПП №4, старшим сержантом поліції Барановим С.В., як зазначено у протоколі: «дотримуючись вимог статей 60, 104, 214 Кримінального процесуального кодексу України».

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Крім того, частиною 4 статті 284 КПК України передбачено, що про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову.

Таким чином, для визначення правомірності притягнення особи, до адміністративної відповідальність необхідним є встановлення того, що дії особи за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності, тому у даному випадку для вирішення питання про притягнення особи, до адміністративної відповідальності при наявності факту реєстрації заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, в порядку ст. 214 КПК України, - визначальним є підтвердження факту закриття кримінального провадження.

Отже, сукупний аналіз наведених вище правових норм, при наведених умовах інкримінованого правопорушення та обставин справи, свідчить про те, що в даному випадку до протоколу про адміністративне правопорушення в якості доказу обов`язково повинна бути додана постанова про закриття кримінального провадження.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення повинна ретельно з`ясувати характер правопорушення та правильно кваліфікувати дії винної особи. У протоколі мають бути зазначені обставини, які свідчать про наявність адміністративного проступку та його характер, а також, обставини, що характеризують особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки протокол є підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення. Від того, чи правильно він складений, залежить своєчасність, правильність розгляду за суттю справи про адміністративне правопорушення та обґрунтованість застосування стягнення.

Крім того, диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству,основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Отже, домашнє насильства є порушенням прав людини. У законодавчо закріпленому понятті «домашнє насильство» є конкретна вказівка на це: дії «внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого». Відповідно, не буде домашнім насильством вчинення дій, які за своїм характером мають ознаки цього виду насильства, але не порушують права та інтереси особи. А тому, для правильної кваліфікації дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, факт порушення вказаних прав повинен відображатися у протоколі про адміністративне правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення в частині зазначення суті правопорушення не вказано відносно кого ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство та в графі«Потерпілі» відсутні жодні записи щодо потерпілих, що суперечить самій суті адміністративного правопорушенняза ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за змістом якої встановлення потерпілої особи чи осіб є обов`язковим.

Більше того, у протоколі та в матеріалах, доданих до нього відсутні відомості про номер телефону ОСОБА_1 , що позбавляє суд можливості повідомити її про розгляд справи судом шляхом направлення SMS-повідомлення та забезпечити розгляд справи про адміністративне правопорушення у строк, передбачений ч.2 ст.277 КУпАП.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» від 17.10.2014 № 11, норми КУпАП не забороняють повернення протоколу про адміністративне правопорушення, складеного без додержання вимогст.256 цього Кодексу вмотивованою постановою суду для належного оформлення.

З огляду на викладене, враховуючи, що вищенаведені порушення, допущені посадовою особою при оформленні матеріалів справи про адміністративне правопорушення є істотними і не можуть бути усунені в судовому засіданні, що позбавляє суд можливості всебічно, повно та об`єктивно розглянути справу про адміністративне правопорушення і прийняти законне рішення по справі, на підставі чого матеріали даної справи, як неналежно оформлені, підлягають направленню до органу, який порушив адміністративне провадження для доопрацювання.

Крім того, суд наголошує, що посадовій особі, якій буде доручено виконання даного судового рішення (постанови) слід звернути увагу на те, що відповідно до положень ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення. Судове рішення є обов`язковим до виконання (ст. 129-1 Конституції України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Керуючись статтями 256, 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив:

матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (протокол про адміністративне правопорушення серія ВАБ 130802 від 06.12.2020) повернути до Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Альона Володимирівна Бадердінова