Справа 556/1653/20
Номер провадження 3/556/794/2020
П ОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2020 року. Володимирецький районний суд Рівненської області

в складі головуючого - судді Котик Л.О.

при секретарі Соловей Г.С.

за участю особи, відносно якої складено Протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1

розглянувши матеріали, що надійшли від начальника Володимирецького ВП Вараського ВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працює,-

за ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

05 жовтня 2020 року начальником СРПП №1 Вараського ВП ГУНП в Рівненській області складено Протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ18 №013646 відносно ОСОБА_1 про те, що 05.10.2020 року, о 23.22 год. по вул. Петропавлівській в смт. Рафалівка, Володимирецького району, останній керував транспортним засобом марки «MERCEDES Е-200», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення вимови, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці). Відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою газоаналізатора Алкотест-6810 та в медичному закладі в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не визнав, пояснив, що 05 жовтня 2020 року біля 23.00 год. його автомобіль стояв неподалік автозаправки, на заїздному «кармані» для зупинки громадського транспорту, оскільки був поломаний. Заглох двигун, включив аварійну сигналізацію. Чекав свого товариша, ОСОБА_2 , щоб відбуксирувати машину на СТО. В цей час під`їхали працівники поліції, він їм пояснив причину стоянки автомобіля. Запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, він відмовився, так як машиною не керував, свідків не було. В той день спиртних напоїв не вживав. Вважає, що жодних правопорушень не вчиняв, у зв`язку з чим просив провадження в справі закрити.

Дані обставини підтвердив допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 . У ОСОБА_1 05 жовтня 2020 року дійсно поламався автомобіль і він його викликав, щоб відбуксирувати машину на СТО.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , свідка, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП.

Виходячи зі змісту ст.7, 254, 279 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 280 КупАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення підлягає з`ясуванню, зокрема, чи було вчинене адміністративне правопорушення.

Так, частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, а також за відмову особи, що керує транспортним засобом, від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Із матеріалів справи - протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ18 №013646 від 05.10.2020 р., пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідка, DVD+RW диску не слідує, що ОСОБА_1 було вчинене адміністративне порушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП і це не спростовується вищенаведеними доказами по справі.

Згідно п. п. 1 п. 2 розділ 1 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

За п. 2 Розділу 3 вказаної Інструкції, включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

В судовому засіданні в присутності спеціаліста суду було оглянуто диск, долучений до протоколу серія ОБ18 №013646 від 05.10.2020 року, та встановлено, що він порожній та жодного запису не містить.

У зв`язку із чим суд не може врахувати вказаний диск як належний та допустимий доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а Європейський Суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02), "Малофєєва проти Росії" (рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04), "Карелін проти Росії" (заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ч. 1ст. 130 КпАП України, суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

Частиною 1 ст.130 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особою, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Склад адміністративного правопорушення передбачає наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак. Відсутність хоча б однієї ознаки означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому. Оскільки з пустого диску, долученого до матеріалів справи, не вбачається, що особа яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 взагалі керував т/з, таким чином унеможливлюється притягнення останнього до відповідальності за фактом відмови, особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за вказаною частиною ст..130 КУпАП настає не просто у випадку відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, а в тих випадках, коли водій саме керував транспортним засобом і відмовляється пройти огляд на стан сп`яніння, який проводиться у встановленому законом порядку.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні об`єктивні ознаки за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням передбаченим ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Частинами другою та третьою ст. 266 КУпАП встановлено, що огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Подібний висновок суду ґрунтується на положеннях ст.19 ч.2 Конституції України, у відповідності до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; а також і на вимогах ст.ст.6, 7 Закону України «Про Національну поліцію», з яких вбачається, що органи Національної поліції в своїй діяльності керуються принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У відповідності до ст.ст.251, 252 КУпАП приймаючи рішення по справі про адміністративне правопорушення, суд оцінює докази в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю. Такими доказами є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, як це вбачається з ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, вважають закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись, на що звертав свою увагу Пленум Верховного Суду України в п. 27 Постанови від 23.12.2005 N 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті".

Отже, викладена в протоколі про адміністративне правопорушення оцінка правопорушення не відповідає дійсним обставинам справи, що встановлені в судовому засіданні та підтверджені матеріалами справи.

Наведені факти свідчать про неналежність доказів у справі, які не тільки не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в рамках даної справи, зокрема стосовно обставин вчинення особою діяння, що ставиться їй у провину, але і оформлені у такий спосіб, який викликає сумніви щодо об`єктивності і повноти що могло нести формальний характер з метою притягнення водія до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Вина ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні належними та допустимими доказами не доведена, а обставини зазначені в протоколі не підтверджені.

Дані висновки суду нічим не спростовані.

Як зазначено в ч.1,2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. (ст.245 КУпАП)

А як зазначено в ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що поза розумними сумнівами винуватість ОСОБА_1 у вичненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена, відтак, його притягнення до відповідальності не може грунтуватися виключною мірою на припущеннях.

Таким чином, не вбачаючи сукупності фактичних даних, що підтверджують в силу ст. 251 КУпАП наявність ознак складу правопорушення, суд вважає за необхідне винести постанову про закриття провадження в справі.

Керуючись ст.ст. 247 , 283, 284 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови, до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Суддя: Котик Л.О.