Справа № 345/4890/19
Провадження № 33/4808/65/20
Категорія ст. 130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., розглянувши матеріали за апеляційною скаргою адвоката Калинія Ю.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 25.10.2019 о 16.40 год. в с. Пійло керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації руху, порушення мови, тремтіння пальців рук. Від продування алкотестера «Драгер» на місці та проходження медичного огляду в медичному закладі на стан алкогольного сп`яніння, в установленому законом порядку відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

На вказану постанову суду адвокат Калиній Ю.М. в інтересах ОСОБА_1 10 січня 2020 року, за межами строку, передбаченого законом на оскарження постанови суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду як незаконну та необґрунтовану, оскільки вважає, що суд першої інстанції на підставі неповного з`ясування обставин, що мають істотне значення для вирішення справи, прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вказує на те, що суд першої інстанції в порушення вимог ч.1 ст.268 КУпАП розглянув справу без участі ОСОБА_1 , а копію постанови останній отримав тільки 26.12.2019, а тому вважає, що ОСОБА_1 пропустив строк для подачі апеляційної скарги з поважних причин.

Перевіривши апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на її оскарження, вважаю, що в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду слід відмовити та апеляційну скаргу повернути апелянту з наступних підстав.

Діючим Кодексом України про адміністративні правопорушення чітко встановлено процедуру та строки оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення такої постанови.

Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Правом на апеляційне оскарження постанови судді по справі про адміністративне правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, розпоряджається на власний розсуд в межах процесуального закону.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Право на апеляційний розгляд беззаперечно є важливим елементом, визначеного у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права на доступ до суду.

Право особи на апеляційний розгляд справи відповідним чином унормовано у національному процесуальному законодавстві, у тому числі стосовно строків та кола осіб, які мають право подати апеляційну скаргу і вказані питання нерозривно пов`язані з правом на отримання вмотивованого рішення суду першої інстанції та із позитивним обов`язком суду надати можливість брати участь у судових засіданнях.

Рішеннями Європейського суду визначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України», справа «Трух проти України» ).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (справа «Пономарьов проти України»).

При вирішенні питання про поновлення строків на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції враховує процесуальну поведінку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи та після ухвалення судового рішення.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про можливий розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 268 КУпАП, оскільки останній був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Жодних заяв чи клопотань від нього на адресу суду не надходило.

Зокрема, зі змісту матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 завчасно та належним чином був повідомлений про розгляд справи на 26.11.2019 року, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 (а.с.14) на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення судової повістки.

16.12.2019 року, у зв`язку з тим, що рішення суду набуло законної сили, копію постанови щодо ОСОБА_1 було направлено до Калуського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області для виконання.

Перевіряючи вищевказані доводи, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч.2 ст. 294 КУпАП десятиденний строк на оскарження постанови суду першої інстанції необхідно рахувати з дня винесення постанови, а не з дня отримання копії постанови суду.

Вищевказана норма ч.2 ст.294 КУпАП забезпечує за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законну мету і не порушує саму сутність цього права.

Суд може поновити строк на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, якщо його було порушено з поважних причин (хвороба, відрядження, стихійне лихо, хвороба близьких родичів тощо).

Апеляційний суд виходить з того, що про поважність причини на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що він був складений за участю ОСОБА_1 , якому були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, ст.63 Конституції України, що підтверджується власними підписами правопорушника. При оформленні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було проінформовано про розгляд справи в суді м. Калуш.

В матеріалах справи наявне пояснення ОСОБА_1 надане працівнику поліції при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.4) щодо обставин вчинення ним вказаного адміністративного правопорушення.

26.11.2019 року судом було ухвалено судове рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 знав про те, що відносно нього складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП , а також про те, що розгляд справи буде проводитись в Калуському міськрайонному суді Івано-Франківської області.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 знав про те, що в провадженні суду першої інстанції знаходиться на розгляді справа про притягнення його до адміністративної відповідальності, знав про те, що розгляд вказаної справи було призначено на 26.11.2019 року, мав процесуальну можливість у встановлений законом строк оскаржити постанову суду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що ОСОБА_1 , протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження постанови суду, приймав заходи щодо намагання оскаржити постанову суду першої інстанції.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку з врахуванням того, які саме дані наведені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження та чи підтверджуються вони відповідними доказами.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що необґрунтоване поновлення процесуального строку на оскарження остаточного судового рішення порушує принцип юридичної визначеності і перешкоджає своєчасному виконанню рішення суду, яке набуло законної сили.

При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

В своєму клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції адвокат Калиній Ю.М., що діє в інтересах ОСОБА_1 посилається тільки не те, що його підзахисний невчасно отримав копію постанови суду і не вказує які саме причини завадили своєчасно, у встановлені законом строки, оскаржити постанову судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2019 року щодо ОСОБА_1 .

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі бездоказово стверджується, що ОСОБА_1 отримав копію постанови суду 26.12.2019 року, однак його захисником адвокатом Калиній Ю.М. апеляційну скаргу було подано тільки 10.01.2020 року. Вказані обставини свідчать про те, що строк на апеляційне оскарження був безпідставно пропущений навіть за умови, якщо його рахувати не з часу ухвалення судом відповідного рішення, а з часу отримання ОСОБА_1 копії постанови суду як пропонується апелянтом в заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що в апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження враховуючи тривалість часу , який пройшов з дня постановлення судом рішення, яке на даний час набуло законної сили та звернуто до виконання, приймаючи до уваги характер процесуальної поведінки ОСОБА_1 протягом розгляду справи у суді першої інстанції та після постановлення судом остаточного рішення, враховуючи причини, якими обґрунтовується поважність пропущення строку на апеляційне оскарження постанови суду, апеляційний суд вважає, що відсутні поважні правові підстави для поновлення строку на оскарження постанови суду і апеляційна скарга, подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, підлягає поверненню апелянту.

Повернення апеляційної скарги, не позбавляє апелянта права повторно звернутися з апеляційною скаргою на постанову суду з вмотивованим клопотанням про поновлення строку на її апеляційне оскарження, в якому конкретизувати причини, які не дозволили своєчасно оскаржити постанову суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Відмовити адвокату Калинію Ю.М., що діє в інтересах ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2019 року відносно ОСОБА_1 .

Повернути апеляційну скаргу адвокату Калиній Ю.М.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв