Провадження № 3-в/496/14/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року Суддя Біляївського районного суду Одеської області Трушина О.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Біляївського районного суду Одеської області від 24.12.2019 року за нововиявленими обставинами,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з заявою, в якій просить поновити строк та переглянути за нововиявленими обставинами постанову Біляївського районного суду Одеської області від 24.12.2019 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, скасувати вказану постанову, а провадження у справі закрити на підставі п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

При цьому посилається на рішення Європейського Суду з прав людини від 30.10.2014 року у справі «Швидка проти України», за яким провадження у справі про адміністративне правопорушення вважається кримінальним, а тому до нього застосовуються норми КПК України, які передбачають перегляд рішення за нововиявленими обставинами та містять перелік даних обставин, та на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19.11.2019 року, яким скасовано постанову від 09.10.2019 року серії ДПО18 №634024, складену інспектором патрульної поліції 4-го батальйону 4-ої Управління патрульної поліції в Одеській області Мхітрян А.Е. за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Вивчивши матеріали заяви та справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного висновку.

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 24.12.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі шестиста неоподаткованих мінімумів доходів громадян на користь держави, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік і стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 384,20 грн.

02.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 24.12.2019 року.

Так, 14.02.2020 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 24.12.2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, залишено без змін.

Крім того, 28.04.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами. Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 29.04.2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови за нововиявленими обставинами повернуто заявнику.

Постановою Одеського апеляційного суду від 22.05.2020 року апеляційну скаргу повернуто ОСОБА_1 на підставі того, що зі змісту ст. 294 КУпАП апеляційна скарга подана на постанову, яка не підлягає апеляційному оскарженню.

26.05.2020 року ОСОБА_1 повторно звернувся до суду з заявою про перегляд постанови за нововиявленими обставинами, в якій посилається на те, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 19.11.2019 року було скасовано постанову від 09.10.2019 року серії ДПО18 №634024, складену інспектором патрульної поліції 4-го батальйону 4-ої Управління патрульної поліції в Одеській області Мхітрян А.Е. за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Суд звертає увагу заявника на ту обставину, що Кодексом України про адміністративні правопорушення не визначені порядок і право осіб на перегляд постанови у справі про адміністративні правопорушення за нововиявленими обставинами.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно з положеннями ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути переглянута лише в апеляційному порядку. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Згідно матеріалів справи, 02.01.2020 року ОСОБА_1 скористався своїм правом на оскарження постанови та подав апеляційну скаргу.

Щодо посилання заявника на норми кримінального процесуального законодавства, суддею першої інстанції відповідно до положення Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97 від 17.07.1997 року вірно зазначено, що з рішення Європейського суду з прав людини «Швидка проти України» від 30.10.2014 року вбачається, що лише ті адміністративні правопорушення, санкція яких передбачає стягнення у вигляді позбавлення волі (зокрема, адміністративний арешт), вважаються по суті, кримінальним, а тому таким, що вимагає забезпечення всіх гарантій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини «Гурепка проти України» від 08.04.2010 року, «Корнєв і Карпенко проти України» від 21.10.2010 року, "Лучанінов проти України" від 09.06.2011 року, "Зайцев проти Латвії" заява № 65022/01, пп.55 та 56, ECHR 2007-ІХ). Питанням визначення критеріїв, згідно яких правопорушення можна вважати незначним, присвячена пояснювальна записка до Протоколу № 7 ЄСПЛ (ратифіковано Законом N 475/97-ВР від 17.07.97 року), в якій зазначено, що при вирішенні питання про визнання правопорушення незначним важливим критерієм є те, чи карається воно позбавленням волі чи ні ( п.21 Пояснювальної доповіді до Протоколу № 7 до Конвенції).

Оскільки, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачає адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту, тобто фактичного позбавлення волі, то таке адміністративне правопорушення не може вважатись по суті кримінальним, у розумінні ст.2 Протоколу № 7 ЄСПЛ.

Статтею 297-1 КУпАП передбачено, що заява про перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення може бути подана особою, на користь якої постановлено рішення міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною. Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути переглянута з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні судом справи про адміністративне правопорушення.

Вказана заява про перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.297-4 КУпАП подається до Верховного Суду.

Іншого порядку перегляду судових рішень по справах про адміністративне правопорушення (касаційного чи за нововиявленими обставинами) чинним законодавством не передбачено. Повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, у цій категорії справ місцевий загальний суд не наділений.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року (N 3236/03) у справі "Пономарьов проти України", жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язково рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її рішення.

Отже, наведені у заяві посилання на норми статті 459 КПК України є безпідставними, а отже підстав для застосування аналогії закону чи аналогії права не вбачається.

Вказана думка також висловлена в постанові Одеського апеляційного суду від 22.05.2020 року, по вказаній справі та в постанові Біляївського районного суду Одеської області від 16.06.2020 року.

Крім того, суд звертає увагу, що рішенням Конституційного Суду України від 31 березня 2015 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 294 КУпАП у взаємозв`язку з положеннями п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, зазначено, що положення частини 2 статті 294 КУпАП щодо оскарження в апеляційному порядку постанови у справі про адміністративне правопорушення в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що в апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених у статті 24-1 цього Кодексу, про закриття справи.

З огляду на вищевикладене, підстав для відкриття провадження за нововиявленими обставинами із застосуванням аналогії закону чи аналогії права, на чому наполягає заявник, не вбачається, у зв`язку з чим вказану заяву про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст. 283, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Біляївського районного суду Одеської області від 24.12.2019 року у справі № 521/17825/19 за нововиявленими обставинами - повернути заявнику.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Трушина