П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.02.2020 Справа №607/86/20

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Вийванко О.М., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління Держпраці у Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, мешканки АДРЕСА_1 , працюючої директором приватного підприємства «Перлина»,

за ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора ПП «Перлина» в період з липня по листопад 2019 року вчинила адміністративне правопорушення за ознаками частини 1 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які виявлені при проведенні інспекційного відвідування 23.12.2019 р., а саме: Відповідно до вимог частини шостої статті 95 Кодексу законів про працю України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» визначено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про оплату праці», норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

В порушення вимог частини шостої статті 95 Кодексу законів про працю України та статті 33 Закону України «Про оплату праці», підприємством не нараховано і не виплачено працівникам суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати в липні, серпні та вересні 2019 року.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року №5, до складу фонду додаткової заробітної плати входять суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників.

Таким чином, індексація повинна виплачуватися одночасно із виплатою заробітної плати за відповідний місяць.

Підвищення грошових доходів працівників товариства шляхом збільшення посадових окладів відбулося з 01 січня 2019 року відповідно до штатного розпису, затвердженого наказом №1 від 01.01.2019 р.

Виходячи з викладеного вище, відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (із змінами), в період з липня по вересень 2019 року заробітна плата працівників підприємства підлягала індексації відповідно до приросту індексу споживчих цін у період з липня по листопад 2019 року - на 3,1 % від прожиткового мінімуму для працездатних осіб (базовий місяць - січень 2019 року).

Відповідно до вимог частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Наказом №17 від 30.09.2019 ОСОБА_2 звільнено з посади офіціанта згідно пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України за угодою сторін з 01.10.2019 року. Відповідно до табеля обліку використання робочого часу за жовтень 2019 року (копія додається), в день звільнення 01.10.2019 ОСОБА_2 працювала, однак, в порушення вимог частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України, розрахунок з нею при звільненні проведено не в день звільнення 01.10.2019 року, а 11.10.2019 року.

Частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В порушення вимог частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю

України, звільнененій ОСОБА_2 01.10.2019 року, (станом на дату проведення

фактичного розрахунку при звільненні, 11.10.2019) не виплачено її середній заробіток

за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненому адміністративному правопорушенні визнала повністю та щиро розкаялася. Пояснила, що усунула всі порушення, які були виявлені при проведенні інспекційного відвідування.

Крім власного визнання вини, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена наступними доказами: даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення № ТР1816/40/АВ/П/ПТ від 23.12.2019 р.; Витягом з акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ТР1816/40/АВ від 23.12.2019 р.; копією штатного розпису від 02.01.2019 р.; копією розрахунково-платіжних відомостей за січень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2019 року; копією заяви ОСОБА_2 від 30.09.2019 р. про звільнення; копією наказу № 17 про звільнення ОСОБА_2 від 30.09.2019 р.; копією відомостей на виплату готівки № ВЗП-00004 від 11.10.2019 р.

За даних обставин, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, тобто порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України "Про звернення громадян", або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно винна у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, за що передбачена адміністративна відповідальність, але з урахуванням обставин справи, суд вважає застосувати ст.22 КУпАП, яка передбачає можливість звільнення від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення, а адміністративну справу за ч.1 ст.41 КУпАП закрити, оскільки діяння, вчинене ОСОБА_1 містило в собі усі юридичні і суб`єктивні ознаки, що характеризують правопорушення, передбачене ч.1 ст.41 КУпАП, але внаслідок всіх конкретних обставин воно не відповідало тій суспільній небезпечності, яка є типовою для цього виду правопорушення, зокрема, її дії суб`єктивно не були направлені на заподіяння шкоди суспільним інтересам, юридичним та фізичним особам, при цьому, суд врахував щире каяття правопорушниці, ту обставину, що вона усунула всі порушення, які були виявлені при проведенні інспекційного відвідування, а також, те, що ОСОБА_1 усвідомила протиправність своєї поведінки і є підстави вважати, що в подальшому не буде скоювати правопорушень, відсутність спричиненої шкоди та обставин, що обтяжують адміністративну відповідальність.

Керуючись ст.ст. 22, 283, 284, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення та звільнити її від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення на підставі ст.22 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

СуддяО. М. Вийванко