запорізький апеляційний суд
Провадження №33/807/855/20Головуючий у 1-й інстанції Гнатюк О.М.
Єдиний унікальний №334/3160/20Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.
Категорія ст.124 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м.Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., за участі ОСОБА_1 та його захисника адвоката Валько Віталія Сергійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу останнього на постанову судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21 липня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

Згідно з постановою суду, 13 червня 2020 року о 10 год. 05 хв. ОСОБА_1 в м.Запоріжжя на перехресті вул.Сталеварів та Жаботинського, керуючи автомобілем ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі не надав дорогу транспортному засобу, що рухався по головній дорозі, скоївши зіткнення з автомобілем «Dacia Logan» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 визнано винним за ст.124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

В апеляційній скарзі захисник Валько В.С. просив постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Свої вимоги обґрунтував тим, що суд першої інстанції розглянув справу у відсутності ОСОБА_1 та його захисника, чим порушив положення ст.268 КУпАП. Жодного доказу наявності вини ОСОБА_1 у скоєнні будь-якого адміністративного правопорушення судом першої інстанції не наведено. Крім того, ОСОБА_1 є інвалідом І групи з дитинства, а тому він звільняється від сплати судового збору.

Заслухавши ОСОБА_1 та його захисника адвоката Валько В.С., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, вивчивши матеріали і докази, доводи, наведені у скарзі, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Перевіряючи доводи захисника Валько В.С. про те, що суд розглянув справу у відсутність його та ОСОБА_1 , тим самим порушив вимоги ст.268 КУпАП, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до ст.8 Конституції, в Україні визнається і діє принцип Верховенства права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 06 листопада 2008 року у справі "Ісмаїлов проти Росії", в пункті 31 зазначив, що принцип верховенства права одне з підвалин демократичного суспільства закріплений в усіх статтях Конвенції, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним. Згідно з пунктом 34 вказаного рішення, суд повинен проаналізувати, чи дотримали органи влади розумний баланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищатися від обвинувачення.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" (п.41) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 дійсно не був присутнім в судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулось 21 липня 2020 року. Між тим, суд першої інстанції повідомив ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, направивши йому повідомлення за місцем проживання, яке йому згідно розписки 03.07.2020 року було вручено (а.с.12), а тому доводи апеляційної скарги щодо порушення судом вимог ст.268 КУпАП є безпідставними.

До того ж права ОСОБА_1 були поновлені при апеляційному перегляді, він не був обмежений у правах, передбачених ст.268 КУпАП, в тому числі і в правах бути присутнім в апеляційному суді, заявляти там клопотання та подавати докази. Але жодних нових доказів, які були невідомі суду першої інстанції та могли б істотно вплинути на суть прийнятого рішення, апеляційному суду надано не було, клопотання про дослідження нових доказів не заявлялось. Тому передбачені ст.268 КУпАП права особи на переконання суду не порушені.

Крім того, законодавством України про адміністративні правопорушення не передбачено необхідності обов`язкового скасування постанови суду першої інстанції через розгляд справи у відсутність особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ст.124 КУпАП адміністративного правопорушення засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №104703 від 13.06.2020 року, схемою місця ДТП, фототаблицею з місця події, письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_2 і поясненнями ОСОБА_1 наданими суду під час апеляційного розгляду.

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази, надав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.16.11 Правил дорожнього руху України на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортному засобу, що рухається по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Між тим, встановлені у справі обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 зазначених вимог не дотримався і рухаючись по другорядній дорозі не надав перевагу автомобілю, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом «Dacia Logan».

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 заперечував провину вказуючи, що виїжджаючи на головну дорогу жодних перешкод для його руху не було. Машини ОСОБА_2 в полі його зору не було. Проте як тільки-но він проїхав декілька метрів перехрестя відчув удар в бік свого автомобіля, який завдав автомобіль ОСОБА_2 . ОСОБА_1 і його захисник вважали, що зіткнення відбулось внаслідок перевищення швидкості водієм ОСОБА_2 .

Проте за такими запереченнями погодитись не можна з огляду на те, що згідно схеми ДТП довжина гальмівного шляху автомобіля ОСОБА_2 складала 7,3 м. За умови дозволеної 50 км/год швидкості у місті руху легкового автомобіля по сухому асфальтованому покриттю його гальмівний шлях складатиме щонайменше 13 м., а зупиночний шлях 25 метрів. Тому посилання сторони захисту на довжину гальмівного шляху автомобіля ОСОБА_2 , як на доказ перевищення ним швидкості є недоречним.

Крім того, апеляційний суд зважає також на те, що до місця зіткнення автомобіль під керуванням ОСОБА_1 проїхав лише 4,1 м. Навіть розпочинаючи рух і рухаючись із швидкістю 1,5-2 метри за секунду ОСОБА_1 мав подолати цю відстань менш ніж за 3 секунди. Відтак ОСОБА_1 , будучи уважним, не міг не побачити автомобіль ОСОБА_2 на відстані, яку той подолав би менш ніж за 3 секунди. А тому апеляційний суд критично ставиться до заперечень ОСОБА_1 про те, що перед початком руху його автомобіля він не міг бачити і не бачив жодних автомобілів, які б наближались до перехрестя, де сталася ДТП.

Крім того, згідно письмових пояснень потерпілого ОСОБА_2 він 13.06.2020 року о 10 год. 05 хв. рухався на автомобілі «Dacia Logan» д.н.з. НОМЕР_2 по вул.Правди зі сторони пр.Маяковського в напрямку вул.Миру в м.Запоріжжя. На перехресті вул.Сталеварів та вул.Правди автомобіль ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 виїхав на перехрестя на знак «Дати дорогу» не пропустив його автомобіль, після чого сталося зіткнення автомобілів.

Дані пояснення ОСОБА_2 повністю узгоджуються із схемою ДТП і фото таблицями до неї.

Отже, досліджені докази оцінені судом у їх сукупності, є такими, що узгоджуються між собою та достатніми для висновку про доведеність провини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП. Будь-яких обставин, які б викликали сумніви у даній справі, не встановлені.

Що стосується судового збору, який постановлено стягнути із ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 є інвалідом І групи з дитинства, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 він повинен бути звільненим від сплати судового збору.

За таких обставин апеляційна скарга захисника Валько В.С. підлягає частковому задоволенню, а судове рішення - зміні, шляхом виключення із резолютивної частини постанови посилання на стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 420 грн. 40 коп.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника адвоката Валько Віталія Сергійовича задовольнити частково.

Постанову судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови посилання про стягнення з ОСОБА_1 судового збору в розмірі 420 грн. 40 коп.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Гончар

Дата документу Справа № 334/3160/20