Номер провадження: 33/813/822/20
Номер справи місцевого суду: 496/2022/20
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2020 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду: Громік Р.Д.

за участю секретаря судового засідання Дубрянської Н.О.

за участі правопорушника: ОСОБА_1

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 10 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено штраф у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік, стягнено судовий збір у розмірі 420,40 гривень,

В С Т А Н О В И В:

10 травня 2020 року о 03:10 год. в Одеській області на автодорозі М-05 450 км+400м СП «Дачне», ОСОБА_1 керував транспортним засобом Opel Kadett, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Біляївського районного суду Одеської області від 10 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено штраф у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік, стягнено судовий збір у розмірі 420,40 гривень.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду, 18 червня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова судді Біляївського районного суду Одеської області від 10 червня 2020 року є незаконною, необґрунтованою та винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, тому просить її скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що:

1) один зі свідків був працівником поліції, так як апелянт бачив його в поліцейській формі при зупинці транспортного засобу;

2) судом першої інстанції не було допитано свідків;

3) працівники поліції шантажували ОСОБА_1 , а саме пропонували два варіанти подій: або вони заберуть автомобіль на арешт майданчик та водійське посвідчення, оскільки ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві керуванні транспортним засобом; або буде складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, за яке буде накладено невеликий штраф та його з автомобілем відпустять додому;

4) працівниками поліції не роз`яснено, який саме огляд він має право пройти;

5) ОСОБА_1 не відсторонили від керування транспортним засобом, що на його думку свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП;

6) при зупинці ОСОБА_1 поліцейськими та складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення йому не були роз`яснені його права щодо можливості скористатись правовою допомогою адвоката.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Визнаючи виним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладаючи відповідне адміністративне стягнення, суд першої інстанції згідно вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясував всі фактичні обставин, що мають істотне значення для її розгляду, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення встановлюється шляхом дослідження доказів.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння має наслідком притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, з дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735, а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, вищезазначених Інструкції і Порядку, особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів , показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Поліцейським на місці зупинки транспортного засобу проводиться огляд з використанням спеціальних технічних засобів, лише відносно осіб, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційним судом встановлено, що 10 травня 2020 року о 03:10 год. в Одеській області на автодорозі М-05 450 км+400м СП «Дачне», ОСОБА_1 керував транспортним засобом Opel Kadett, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується, наявними в матеріалах справи доказами, а саме:

1) протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №329196 від 10.05.2020р., який складений уповноваженою особою, а його зміст повністю відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, при цьому протокол підписаний особою, яка його склала, двома свідками та безпосередньо ОСОБА_1 , який особисто зазначив в протоколі про відмову від проходження медичного огляду (а.с. 3);

2) поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 4);

3) відеозаписом з нагрудних відеокамер працівників поліції (а. с. 6).

Апеляційним судом, був досліджений наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудних відеокамер працівників поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння у присутності двох свідків. На другому відео видно, що ОСОБА_1 працівником поліції зачитується протокол та роз`яснюється наслідки вказаного протоколу.

Зазначений відеозапис події відповідає вимогам ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. Обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Отже, надання поліцейським до суду доказів є виконанням покладеного на нього обов`язку і не свідчить про недопустимість таких доказів. Зазначений відеозапис стосується ОСОБА_1 , який на ньому зображений, та переданий до суду для розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо нього, він зроблений з метою забезпечення доказів у справі відповідно до ст. 251 КУпАП.

Обсяг запису відображає із достатньою повнотою стан водія його поведінку та дотримання працівниками поліції вимог закону. Доказів, що цей відеозапис сфальсифіковано чи на ньому відображено інші обставини, стороною не надано.

Запис є об`єктивним доказом по справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи та на якому зафіксовано достовірну, повну та переконливу фіксацію відповідних подій.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відеозапис з нагрудних відеокамер працівників поліції, який є об`єктивним доказом, підтверджує обставини, викладенні в протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , та обґрунтовано взятий судом до уваги.

Таким чином, апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_1 не роз`ясненого його права, так як це спростовується доказами по справі, зокрема відеозаписом з нагрудних відеокамер працівників поліції.

Апеляційний суд також критично відноситься до доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції в порушення чинного законодавства не викликано свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , оскільки таких клопотань ОСОБА_1 не було заявлено ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, а суд з власної ініціативи не зобов`язаний викликати та допитувати свідків.

Крім того суд апеляційної інстанції зауважує, що доводи апеляційної скарги щодо шантажування є надуманими та такими, що не підтверджується жодним належним та допустимим доказом. Окремо апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_1 зі скаргами на дії працівників поліції ні в межах адміністративного (позасудового) оскарження, ні в порядку адміністративного судочинства не звертався.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність даних про відсторонення водія від керування транспортним засобом та передачі керування автомобілем уповноваженій особі, апеляційних суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

За положеннями частини 7 вказаної статті у разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном можливість керування цим транспортним засобом, річковим або маломірним судном надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія (судноводія) відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном.

Отже, за змістом наведених норм особа, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, або є підстави вважати, що вона перебуває у такому стані, відстороняється від керування транспортним засобом. При цьому ч. 7 ст. 266 КУпАП надає можливість передати керування транспортним засобом тій особі, яка уповноважена водієм та має відповідне посвідчення.

Тобто передача керування транспортним засобом іншій особі здійснюється лише за бажанням особи, яка була відсторонена від керування.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, водій ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортним засобом, ТЗ було передано тверезому водію камера SN001380 (а.с. 3зворот), даних, що свідчать про протилежне матеріали справи не містять. А тому апеляційний суд відхиляє відповідні доводи скарги.

Також щодо посилань в апеляційній скарзі про неможливості реалізації права на надання правової допомоги, то у судовому засіданні, яке відбулось у суді апеляційної інстанції 21 липня 2020 року, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 під час складення протоколу про адміністративне правопорушення з клопотанням про надання правової допомоги не звертався.

Є безпідставним посилання апелянта на порушення порядку огляду на стан сп`яніння та висновків суду про керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, адже суд першої інстанції обґрунтовано притягнув особу за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не за керування транспортним засобом у такому стані.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови судді Біляївського районного суду Одеської області від 10 червня 2020 року.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 10 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Р.Д. Громік