Номер провадження: 33/813/111/20
Номер справи місцевого суду: 520/1365/16-п
Головуючий у першій інстанції Чванкін С.А.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Котелевського Р.І.

за участю:

секретарів судового засідання: Тьосової Я.В., Стоянової Л.І.

захисника Адабаш С.А.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Адабаш С.А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 28.03.2016 року, -

встановив:

оскаржуваною постановою судді районного суду,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 2 (два) роки, та стягнуто судовий збір у сумі 275,60 грн.

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він, 03.01.2016 року, о 00 год. 25 хв., керував автомобілем «Тойота» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, невиразна мова, нестійка хода), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох понятих, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожньогоруху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою захисник ОСОБА_1 адвокат Адабаш С.А. подала апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови районного суду. В апеляційній скарзі захисник вказує, що суд дав не вірну оцінку доказам по справі, а саме не врахував, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а матеріали справи не містять відомостей, що така вимога працівниками поліції взагалі висувалась ОСОБА_1 . Апелянт просить скасувати постанову судді районного суду та постановити нову, якою закрити провадження по справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови районного суду апелянт вказує, що постанова районним судом прийнята за його відсутності та про розгляд справи відносно нього не повідомлявся належним чином. Про існування оскаржуваної постанови ОСОБА_1 дізнався та отримав її копію 30.05.2019 року та 10.06.2019 року було подано апеляційну скаргу, однак апеляційна скарга була повернута Одеським апеляційним судом 12.07.2019 року у зв`язку з тим, що апелянтом не було порушено питання про поновлення строку апеляційного оскарження, яка в свою чергу апелянтом отримана 13.09.2019 року.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Адабаш С.А., які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; допитавши свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; вивчивши матеріали адміністративної справи та долучені до справи докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови судді районного суду, 28.03.2016 року ОСОБА_1 не був присутнім в судовому засіданні суду першої інстанції (а.с.10).

Матеріали судової справи містять заяву ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи та отримання копії оскаржуваного рішення 30.05.2019 року (а.с.13-14). Апеляційна вперше скарга подана 10.06.2019 року (а.с. 16-20). Постановою Одеського апеляційного суду від 12.07.2019 року апеляційна скарга ОСОБА_1 повернута останньому у зв`язку з порушенням строку апеляційного оскарження постанови районного суду та відсутністю клопотання про поновлення такого строку. Матеріали справи не містять відомостей про отримання ОСОБА_1 копії постанови апеляційного суду, але за твердженням апелянта, копія постанови апеляційного суду отримана ним 13.09.2019 року, а апеляційна скарга подана 23.09.2019 року. За таких підстав, з урахуванням відсутності обставин ставити під сумнім твердження апелянта про отримання ОСОБА_1 копії постанови апеляційного суду 13.09.2019 року, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження та забезпечити ОСОБА_1 право на доступ до правосуддя.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскаржуваного рішення, апеляційним судом встановлено таке.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, допитавши ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , апеляційний суд приходить до висновку про слушність доводів апеляційної скарги, оскільки постанова суду є необґрунтованою та постановлена з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів та без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Судді районного суду, крім положень КУпАП, слід було керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, алевимоги КУпАП та практики ЄС при розгляді справи в районному суді не були виконані, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційним судом встановлено таке.

Під час розгляду справи в районному суді, поза увагою судді залишився той факт, що під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання особою функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 вину категорично не визнавав та надав пояснення, що 03.01.2016 року він заїхав на стоянку транспортних засобів «Заря-4», яка розташована в м. Одесі по вул. Бабушкіна,47, та припаркував автомобіль. Через деякий час на стоянку під`їхали поліцейські та висунули вимогу пред`явити посвідчення водія, яке в нього було відсутнє, оскільки він його ненавмисно залишив вдома. Після цього, разом з поліцейськими він приїхав додому та надав поліцейським посвідчення, але останні запропонували йому проїхати до Таїровського райвідділу поліції, де відносно нього склали протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.126 КУпАП, зокрема за те, що від керував транспортним засобом без посвідчення водія. Ним було сплачено штраф за це правопорушення у розмірі 425 грн. У відділку поліції протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП поліцейські відносно нього не складали та будь-яких сумнівів щодо його стану не виказували. Йому не відомо з яких причин та за яких обставин був складений протокол за ст.130 КУпАП.

За результатами апеляційного перегляду оскаржуваної постанови судді районного суду, судом встановлено, що будь-яких інших доказів, які б спростовували доводи ОСОБА_1 та підтверджували факт керування останнім транспортним засобом за обставин, викладених в протоколі, матеріали справи не містять.

Допитаний апеляційним судом свідок ОСОБА_2 пояснив, що працює на стоянці транспортних засобів «Заря-4», яка розташована в м. Одесі по вул. Бабушкіна,47. 03 січня 2016 року на стоянку заїхав ОСОБА_1 , який постійно залишає свій автомобіль на автостоянці. Через декілька хвилин на стоянку заїхали працівники поліції, які висунули вимогу ОСОБА_1 пред`явити документи. ОСОБА_1 пояснив, що в нього з собою відсутнє водійське посвідчення, оскільки цей документ знаходиться в нього дома. Після цього, працівники полії відібрали у ОСОБА_2 пояснення та поїхали. При цьому, свідок ОСОБА_2 пояснив, що в його присутності поліцейські будь-яких претензій щодо перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння не виказували, поняті на стоянці присутніми не були та запаху алкоголю свідок від ОСОБА_1 не чув.

У апеляційного суду відсутні підстави ставити під сумнів показання свідка ОСОБА_2 , оскільки судом не встановлено обставин в зацікавленості цього свідка у вирішенні справи відносно ОСОБА_1 .

Допитаний апеляційним судом в якості свідка працівник поліції ОСОБА_3 , який складав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 пояснив, що не пам`ятає обставин події, у зв`язку з чим нічого по даному факту пояснити не може.

Крім того, з метою перевірки показань ОСОБА_1 , а також свідка ОСОБА_2 , апеляційний суд вживав заходів щодо виклику з метою допиту в якості свідків: працівника поліції ОСОБА_4 , яка відбирала пояснення у свідків, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, а також зазначених свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Разом з цим, допитати зазначених свідків та поліцейську ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції не виявилося можливим. Так, поліцейська ОСОБА_4 на неодноразові виклики до суду в судове засідання не з`явилась. Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на неодноразові виклики до суду за зазначеними в протоколі про адміністративне правопорушення вказаних осіб адресами, в суд не з`явилися.

На листи апеляційного суду на адресу начальника УПП в Одеській області ДПП НП України, з вимогою сприяння у виклику та зобов`язання прибуття до апеляційного суду згаданих свідків, апеляційним судом отримано повідомлення про те, що інспектор роти №1 батальйону №2 УПП в Одеській області ОСОБА_4 звільнена з лав патрульної поліції у 2019 році, а щодо явки свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомлено про неможливість забезпечення їх явки до апеляційного суду з огляду на не встановлення місця знаходження ОСОБА_5 та перебуванням ОСОБА_6 за межами України.

Таким чином, слід констатувати, що апеляційним судом, з метою перевірки показань ОСОБА_1 , а також свідка ОСОБА_2 , були вжиті всі необхідні та можливі заходи щодо допиту працівників поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення та були на місці події, а також свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які були присутні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

З урахуванням наведеного, пояснення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 , апеляційний суд визнає належними та допустимими доказами, з підстав відсутності будь-яких доказів неправдивості їх показань.

Пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які долучені до матеріалів справи та які поставлені також в основу оскаржуваної постанови районного суду, перевірити які під час судового розгляду не надалося можливим, на переконання апеляційного суду жодним чином не можуть вплинути на вирішення справи, оскільки вказані особи у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а тому їх покази не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобомз явними ознаками алкогольного сп`яніння та його відмову пройти у встановленому законом порядку медичних огляд для встановлення стану сп`яніння, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні достатні докази на підтвердження факту відмови ОСОБА_1 пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану сп`яніння при викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставинах, а тому, з урахуванням положень п.2.5 Правил дорожнього руху України,відсутні підстави вважати, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що дає апеляційному суду підстави зробити висновок про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги захисника про те, що відсутні докази про те, що ОСОБА_1 відмовлявся пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння та про те, що така вимога взагалі висувалась ОСОБА_1 працівниками поліції.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії…».

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде довед

ено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Апеляційний суд констатує, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення відомості про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився в присутності понятих від проходження медичного огляду для встановлення стану сп`яніння, не підтверджуються доказами, які містяться в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого суддею районного суду рішення про визнання ОСОБА_1 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин постанова судді районного суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Поновити захиснику Адабаш С.А. строк на оскарження постанови судді Київського районного суду м. Одеси від 28.03.2016 року.

Апеляційну скаргу захисника Адабаш С.А. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 28.03.2016 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський