ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/3/20 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Кметика В.С.

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Як визнав суд, ОСОБА_1 19 жовтня 2019 року о 22 год. 28 хв. в м. Тернополі по вул. Текстильна,28, керував транспортним засобом марки «Тойота Корола», номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою технічного приладу газоаналізатора «Драгер Алкотест 6810», повірка дійсна до 07.12.2019р., на табло якого висвітлило показник 0,58%, однак водій з результатом був не згідний, після чого огляд проводився в КУТОР ТОНД . Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 19.10.2019р. серії ДПР18 №312186 ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України та притягується до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2019 р., а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою, винесена без всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин події, яку визнано правопорушенням.

Стверджує, що після проходження огляду у медичному закладі з допомогою алкотестеру "Драгер" показник вмісту алкоголю у нього становив 0.42 проміле, а ще через 20 хв. - 0.24 проміле, що, на його думку, не свідчить про стан алкогольного сп`яніння.

Зазначає про відсутність в матеріалах справи доказів керування ним транспортним засобом.

Наголошує на тому, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння і вважає, що суду не було надано переконливих, належних та допустимих доказів щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Також вказує, що суд не викликав та не допитав свідків, пояснення яких лягли в основу доказів керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Просить врахувати правову позицію, викладену у постанові Верховного суду №216/5226/16 від 18.07.2019 року, згідно якої відеозапис не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови.

Одночасно просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови , оскільки повний текст рішення отримав лише 06.11.2019 року, що підтверджується відміткою на заяві, яка міститься в матеріалах справи.

Заслухавши апелянта ОСОБА_1 , який повністю підтримав подану ним апеляційну скаргу, заперечив факт перебування ним в стані алкогольного сп`яніння на час оформлення протоколу по адмінправопорушення 30.10.2019 р., просив врахувати, що результати проведеного відносно нього медичного огляду можуть бути пов`язані із наявністю у нього хвороби цукровового діабету І типу, а тому просить скасувати постанову суду першої інстанції про притягнення його до адмінвідповідальності та закрити провадження у справі; адвоката Кметика В.С., який підтримав апеляційну скаргу, вказав на неповноту проведення судового розгляду судом першої інстанції, просив дослідити ряд доказів, які не були досліджені місцевим судом і закрити провадження у справі на підставі ст.247 КупАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, а також, в порядку ч.7 ст.294 КУпАП, нові докази, які не досліджувались раніше, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст.285 КУпАП копія постанови по справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

В матеріалах справи відсутні відомості про вручення або направлення копії судового рішення, постановленого 30 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 у визначений законом строк.

Натомість, в матеріалах справи наявна відмітка про вручення копії постанови суду ОСОБА_1 , датована 06 листопада 2019 року. Апеляційна скарга ним подана 14 листопада 2019 року.

За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено ОСОБА_1 з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Цих вимог закон суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не дотримався.

Як слідує з постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2019 року,, в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції зазначив наступні докази: дані, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення від 19.10.2019р. серії ДПР18 №312186; результат проведеного огляду від 19.10.2019р. та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння; пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; від 19.10.2019р.; висновок КНП ТОНД ТОР від 19.10.2019р. №361; відеозаписи із нагрудної камери відеореєстратора, на якому зафіксована процедура проведеного огляду; рапорт від 19.10.2019р.

Проте, аналіз цих доказів судом апеляційної інстанції, свідчить про недотримання судом першої інстанції положень ст.ст.251, 252 КУпАП, які регламентують загальний порядок оцінки доказів органом, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Поклавши ці докази в основу свого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції не врахував, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що місцевий суд не дотримався цих приписів закону, оскільки належним чином не дослідив докази вини особи.

Зокрема, суд вказав як на доказ вини ОСОБА_1 пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Однак, вказані пояснення не можуть вважатися належним доказом правомірності притягнення апелянта до адміністративної відповідальності, оскільки ці особи в судовому засіданні безпосередньо судом не допитувалися, а тому їх свідчення не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ним адміністративного правопорушення.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 27 червня 2019 року у справі № 560/751/17, адміністративне провадження № К/9901/2047/18.

Натомість, допитана в судовому засіданні апеляційної інстанції свідок ОСОБА_3 ствердила, що 19.10.2019 року у вечірній час, рухаючись автомобілем по вулиці Текстильній в м. Тернополі, помітила, що автомобіль «Тойота Корола», який рухався перед нею, збільшивши швидкість, з`їхав з дороги та зупинився. Помітивши, що водій виглядає хворобливо (вкритий потом, не відповідає на запитання), вона викликала поліцію. Також, вона була свідком як працівники швидкої медичної допомоги надавали невідкладну медичну допомогу водієві вказаного транспортного засобу, зробивши йому декілька ін`єкцій, а після того, як автомобіль швидкої медичної допомоги поїхав, працівники поліції запропонували їй бути присутньою при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .. При цьому, ознак алкогольного сп`яніння вона в ОСОБА_1 не помітила, а його хворобливий стан, на її думку, був пов`язаний з наявністю у нього цукрового діабету І типу, про що дружина ОСОБА_1 , яка прибула на місце події, повідомила працівників поліції.

З дослідженої, в порядку ч.7 ст.294 КУпАП, карти виїзду швидкої медичної допомоги від 19.10.2019 року № 103081 апеляційним судом встановлено, що автомобіль швидкої медичної допомоги прибув на місце виклику (вулиця Текстильна м. Тернопіль) о 21 год. 41 хв. та перебував там до 22 год.30 хв.

Також, картою виїзду швидкої медичної допомоги підтверджено, що у ОСОБА_1 було діагностовано гіпоглінемію та цукровий діабет і йому надавалася медична допомога у вигляді ін`єкцій відповідних медичних препаратів.

Відповідно до протоколу серії ДПР18 №312186 від 19.10.2019 року, яким місцевий суд також обґрунтував доведеність вини апелянта у вчиненні правопорушення, ОСОБА_1 на вулиці Текстильній в м. Тернополі керував транспортним засобом марки «Тойота Корола», номерний знак НОМЕР_1 , о 22 год. 28 хв.

Проте, виходячи з пояснень свідка ОСОБА_3 , а також відомостей, зазначених у карті виїзду швидкої медичної допомоги від 19.10.2019 року № 103081 щодо часу, протягом якого надавалася медична допомога ОСОБА_1 , останній о 22 год. 28 хв. не міг керувати транспортним засобом, як це зазначено у адмінпротоколі, оскільки до 22 год. 30 хв. йому надавалась медична допомога.

Ця обставина залишилась поза увагою місцевого суду і вказане протиріччя усунуто не було.

Як слідує з пояснення ОСОБА_1 в суді першої інстанції, він стверджував про пов`язаність показника вмісту алкоголю в крові, виявлений у нього, з наявністю у нього хвороби цукрового діабету та, відповідно, з медичними препаратами, які були йому надані медичними працівниками при виїзді карети швидкої допомоги.

Оскільки, виходячи з матеріалів справи, огляд на стан сп`яніння проводився безпосередньо після завершення виклику швидкої медичної допомоги, з`ясування цього питання судом першої інстанції могло мати істотне значення для правильного вирішення справи. Разом з цим, суд не дав належної оцінки цим свідченням ОСОБА_1 і не перевірив наведені ним обставини.

Також, з пояснень ОСОБА_1 , наданих в суді першої інстанції, встановлено, що він заперечував факт перебування ним в стані алкогольного сп`яніння і зазначав, що перевіркою на стан сп`яніння в медичному закладі було визначено інший результат, ніж при перевірці безпосередньо на місці виїзду працівників поліції.

Виходячи з цих обставин, місцевий суд повинен був належним чином дослідити "Висновок щодо результатів медичного огляду ..." від 19 жовтня 2019 року, з`ясувати який результат щодо вмісту алкоголю в організмі ОСОБА_1 було встановлено при його огляді в медичному закладі і, з урахуванням вищенаведених обставин щодо надання медичної допомоги шляхом застосування відповідних медичних препаратів, дати відповідну правову оцінку про наявність чи відсутність підстав притягнення його до адміністративної відповідальності.

За клопотанням апелянта та його захисника апеляційним судом досліджено матеріали щодо медичного огляду ОСОБА_1 в закладі охорони здоров`я (КНП "ТОМЦНЗ" ТОР) 19.10.2019 року, з яких встановлено, що показник вмісту алкоголю в організмі апелянта становив о 23 год. 00 хв.- 0, 58 проміле; о 23 год. 20 хв. - 0, 41 проміле; о 23 год.40 хв - 0, 36 проміле.

Така динаміка зменшення концентрації алкоголю в крові, з урахуванням інших показників, наведених в акті медичного огляду, таких як адекватність поведінки та стану свідомості, непорушність мовної здатності, точність рухів, відсутність запаху алкоголю з рота та відповідні показники вегето-судинних реакцій, може свідчити, на думку суду, про їх пов`язаність із наявним у ОСОБА_1 захворюванням цукровим діабетом І типу, глаукомою ІІ типу і гіпертонією та наданням йому незадовго до медичного огляду екстреної медичної допомоги, шляхом введення в організм відповідних медичних препаратів.

Наведені обставини, в сукупності із встановленим фактом невідповідності часу керування транспортним засобом ОСОБА_1 , який вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, ставлять під сумнів наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Що стосується відеозапису із нагрудної камери відеореєстратора, на якому зафіксована процедура проведеного огляду, то він також не може вважатися доказом вини апелянта.

Так, відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Така постанова повинна містити найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити, крім іншого, відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року в рамках справи № 524/5536/17, адміністративне провадження №К/9901/1403/17 зроблено правовий висновок, що відеозапис, поданий поліцією на підтвердження факту порушення водієм правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Як убачається з матеріалів справи, в постанові Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто адміністративної відповідальності, міститься вказівка лише про факт проведення відеозапису, однак відсутні відомості про технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, а вказаний у протоколі технічний засіб не співпадає за номером із зазначеним на диску, що долучений до матеріалів справи.

З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його Тернопільським міськрайонним судом притягнуто до адміністративної відповідальності.

За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 , вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати та закрити провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис