ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2020 року Провадження № 3/425/1422/20

Справа № 425/3331/20

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі головуючого судді Коваленка Дениса Сергійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт серії НОМЕР_1 виданий Лозівським МРВ УМВС України в Харківській області 22 червня 2001 року; зареєстрований: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 ),

в с т а н о в и в :

До Рубіжанського міського суду Луганської області, 04 грудня 2020 року надійшов протокол серії ДПР18 №235357 від 06 жовтня 2020 року про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), з матеріалами.

Аргументи Держави Україна в особі поліцейського, який склав протокол, полягали у тому, що 05 жовтня 2020 року о 23 годині 30 хвилин на 74 км а/д Покровськ-Бахмут-Михайлівка, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21053 д.з.н. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей). Від продуття алкотестеру «драгер» та проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ухилився шляхом відмови у присутності двох свідків. А за це передбачена адміністративна відповідальність частиною 1 статті 130 КУпАП.

ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення зазначав, що 05 жовтня 2020 року о 21 годині 30 хвилин випив банку (об`єм 0,5л) слабоалкогольного напою «Шейк» після чого керував автомобілем, від продуття алкотестеру та їхати у лікарню відмовився. А також просив розглянути його справу без його участі.

Оцінка суду.

Положення пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них.

Зокрема, в силу положень частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням являється відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Названі положення, корелюються із положеннями пункту 2.5. «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (надалі за текстом - Правила дорожнього руху) якими встановлений обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Разом з цим, положення частини 1 статті 9 КУпАП передбачають, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, склад будь-якого адміністративного правопорушення, що передбачене законом, характеризується єдністю чотирьох елементів: об`єкт і об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона. При цьому, не доведення поліцейським або відсутність в діянні конкретної особи будь-якого з цих елементів, виключає склад відповідного правопорушення, а значить і адміністративну відповідальність за вчинення такого діяння.

За змістом частини 1 статті 130 КУпАП складом адміністративного правопорушення, за об`єктивною його стороною, являється керування певною особою транспортним засобом та її відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Частина 1 статті 130 КУпАП, сама по собі, не визначає того встановленого законодавством порядку, в якому водій повинен пройти медичний огляд на стан сп`яніння.

Загальний порядок огляду водія на стан сп`яніння, у тому числі й алкогольного, визначається положеннями статті 266 КУпАП. Зокрема, огляд водія на стан сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, у присутності двох свідків; а у разі незгоди водія на проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, до того ж, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення; при цьому, перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій; огляд на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.

Разом з цим, направлення особи для огляду на стан сп`яніння, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 266 КУпАП).

А в силу положень частини 5 статті 266 КУпАП, огляд особи на стан сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Отже, встановлений порядок огляду осіб, які керували транспортним засобом на стан сп`яніння, більш деталізовано у "Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду", що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103.

Зокрема, положеннями пункту 2 Порядку передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

А положення пункту 3 цього Порядку передбачають, що огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорону здоров`я. При цьому, в силу положень пункту 4, огляд водія на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків, якими не можуть бути працівники Національної поліції або особи щодо неупередженості яких є сумніви. І результат такого огляду, як це встановлено пунктом 5 Порядку, зазначається поліцейським, який проводив такий огляд в Акті огляду, форма якого затверджується МОЗ, за погодженням з МВС.

До того ж, як це унормовано пунктами 6 та 8 вказаного Порядку, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я; а у разі відмови водія від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Майже ідентичні положення, містяться й у пунктах 6 та 7 Розділу IX «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395. Зокрема, уразі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду; не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Аналогічні положення, але з уточненням, того, що водій направляється для огляду не до будь-якого закладу охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП, а саме до найближчого закладу охорони здоров`я, містяться й у пункті 7 Розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Разом з цим цією Інструкцією, у пункті 3 Розділу І прямо передбачені ознаки алкогольного сп`яніння за наявності яких поліцейський має право вимагати у водія проходження огляду на стан сп`яніння; пунктом 8 та 10 Розділу ІІ передбачені форми Акту огляду на стан сп`яніння та Направлення водія на медичний огляд на стан сп`яніння. Також Інструкцією передбачено, що у закладі охорони здоров`я огляд водія на стан сп`яніння проводиться лікарем, який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою, згідно з чинним законодавством (пункт 3 Розділу ІІІ); а будь-який висновок щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння, складений з порушенням вимог Інструкції, є недійсним.

Таким чином, встановлений діючим законодавством порядок огляду водіїв, що керували транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння, вказує на те, що тільки таке діяння, як відмова водія від проведення огляду на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, який внесено до переліку закладів охорони здоров`я, що затверджений для цього управлінням охорони здоров`я відповідної місцевої державної адміністрації (при дотриманні поліцейським усіх умов для проведення такого огляду, зокрема встановлення ознак сп`яніння) є адміністративним правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 130 КУпАП (якщо правопорушенням розглядається саме відмова водія від проходження огляду у встановленому законодавством порядку).

Відмова ж водія від його огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, поліцейським, з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом або ж незгода з результатами такого огляду, самі по собі, в силу положень пунктів 6 та 8 названого Порядку №1103 та пунктів 6 і 7 Розділу IX Інструкції №1452/735, не являються адміністративним правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 130 КУпАП, а є підставою для направлення водія на проведення огляду на стан сп`яніння у найближчий заклад охорони здоров`я, який внесено до переліку закладів охорони здоров`я, що затверджений управлінням охорони здоров`я відповідної місцевої державної адміністрації.

Разом з цим, коли водій відмовляється пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, то тут слід враховувати наступне.

Не кожна відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, буде вважатись правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 130 КУпАП, а тільки та, що мала місце у присутності двох свідків, щодо неупередженості яких не має сумніву, і у зв`язку із обґрунтованою (тобто за наявності ознак сп`яніння) та передбаченою вказаним порядком вимогою, зокрема вимогою поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, що входить у перелік закладів охорони здоров`я, що затверджений управлінням охорони здоров`я відповідної місцевої державної адміністрації. Оскільки пропозиція пройти огляд на стан сп`яніння не у найближчому закладі охорони здоров`я, що включений у цей перелік чи в закладі, який взагалі не включений у цей перелік, або за відсутності ознак сп`яніння, забороняється.

І, що дуже важливо, така пропозиція повинна мати місце у присутності двох свідків, яким будуть озвучені ознаки сп`яніння, погоджені МОЗ та МВС, які на думку поліцейського є у водія, при цьому свідки (бо власне для цього вони і залучаються) мають можливість пересвідчитись у наявності таких ознак.

Тобто свідки, повинні стати очевидцем настання як мінімум чотирьох умов: оголошення поліцейським, погоджених МОЗ та МВС ознак конкретного сп`яніння у конкретного водія, та пересвідчитись у їх наявності у водія; почути висунуту водію поліцейським передбачену законодавством вимогу про проходження огляду на стан сп`яніння саме у найближчому закладі охорони здоров`я, що входить у перелік закладів охорони здоров`я, що затверджений управлінням охорони здоров`я відповідної місцевої державної адміністрації; почути або побачити (якщо мова іде про вчинення водієм певних дій з ухилення) відмову водія від проходження такого огляду.

Надані суду докази у їх сукупності (а.с.1-8: письмові докази та аудіо-відеозапис події) прямо вказують на те, що:

- свою вимогу про проходження огляду на стан сп`яніння, поліцейський у порушення вказаних норм права висунув у присутності двох осіб, яких він не залучав як свідків, позаяк вони були залучені ним саме як поняті, що підтверджується і доданими до протоколу їх письмовими поясненнями (а.с.6 і 7) і аудіо-відеозаписом події (а.с.2 - диск). Але поняті, на підставі положень частини 2 та 4 статті 264 КУпАП, не можуть залучатись для участі у таких діях і не мають компетенції підтверджувати факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння;

- вимогу пройти огляд на стан сп`яніння саме у найближчому закладі охорони здоров`я, що входить у перелік закладів охорони здоров`я, що затверджений управлінням охорони здоров`я відповідної місцевої державної адміністрації, і дійсно є найближчим до місця події, поліцейський не висунув (поліцейський тільки запропонував продути алкотестер або пройти медичне освідування, але у якому саме закладі, де він знаходиться, чи є він закладом охорони здоров`я та чи входить він до відповідного переліку і чи дійсно він був найближчим - поліцейський не повідомив). Крім того, така вимога висувалась у присутності понятих, а не свідків, що підтверджується відеозаписом події та письмовими поясненнями осіб, які зазначали, що їх 06 жовтня 2020 року було запрошено саме в якості понятих.

У своїх постановах у справах про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 130 КУпАП, прийнятих у 2020 році, суд вже неодноразово вказував на те, що тільки вимога поліцейського про проходження огляду на стан сп`яніння у конкретно названому закладі охорони здоров`я, який внесено до переліку закладів охорони здоров`я, що затверджений для цього управлінням охорони здоров`я відповідної місцевої державної адміністрації, і який є найближчим, разом з наявністю відмови особи, яка керувала транспортним засобом задовольнити таку вимогу, при свідках, може розглядатись судом як склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Суд бачить необхідним відзначити, що право поліцейського вимагати пройти огляд на стан сп`яніння є тільки тоді, коли він пропонує це зробити у конкретному, а не абстрактному закладі охорони здоров`я, який повинен відповідати вказаним вище характеристикам. Оскільки це є запобіжником від свавілля держави та передумовою настання адміністративної відповідальності за відмову це зробити.

А з вимоги поліцейського у цій справі, неможливо встановити, що медичний огляд був би проведений у лікарні, яка б входила у перелік закладів охорони здоров`я, що затверджений для цього управлінням охорони здоров`я відповідної місцевої державної адміністрації, і що такий заклад був дійсно найближчим.

А за таких обставин суд вважає, що відмова ОСОБА_2 від медичного освідування, яке пропонував зробити поліцейський (за наявності вказаних умов: тобто у невідомому закладі і без свідків) не охоплюється об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП. Відмова ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп`яніння на місці, за допомогою спеціального технічного засобу, не охоплюється об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, з підстав, вказаних вище.

Тож, зважаючи на усі встановлені судом обставини, презумпцію невинуватості будь-якої фізичної особи, суд вважає, що в діянні ОСОБА_1 , що мало місце 05 жовтня 2020 року відсутня об`єктивна сторона, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП правопорушення.

В силу положень частини 2 статті 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

А згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Тому, оскільки в діянні ОСОБА_2 , склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною 1 статті 130 КУпАП відсутній, провадження у справі слід закрити.

Відповідно до положень статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Тому враховуючи, що судом прийнята постанова про закриття провадження, судовий збір стягненню не підлягає.

Отже, керуючись статтями 1,2,7,9,40-1,130,221,245-254,266,268,271,276,279,280,283-285,287,294 КУпАП, суд,

в и р і ш и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт серії НОМЕР_1 виданий Лозівським МРВ УМВС України в Харківській області 22 червня 2001 року; зареєстрований: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) закрити.

Постанову може бути оскаржено ОСОБА_1 шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом 10 (десяти) днів, з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання апеляційної скарги у вказаний строк, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після залишення апеляційної скарги без задоволення.

Копію постанови направити ОСОБА_1 та Бахмутському відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Суддя Д.С.Коваленко