ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/10128/20

Провадження №: 3/755/5201/20

"28" липня 2020 р.

м. Київ

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В. розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 2 ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, установила:

ОСОБА_1 05.07.2020 о 22:20 год. у магазині «Фора» по вул. П. Запорожця, 28, м. Київ, здійснив дрібну крадіжку товару, на загальну суму 168 грн. 98 коп., чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 51 КУпАП.

ОСОБА_1 (далі - особа, що притягається до адміністративної відповідальності) в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав в частині викрадення продуктів харчування та повністю заперечив повторність скоєння правопорушення, просив суворо не карати.

Вказаних висновків, Cуд дійшов дослідивши матеріали справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, як-то: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням наданих в суді пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо часу, місця, способу настання обставин вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та безпосередньо її ролі в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП, належними та допустимими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, який містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення (1); даними, що містяться у поясненнях, які кореспондуються з відомостями відображеними у протоколі про саме правопорушення в частині дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення (2); даними, що містяться в акті ТОВ «Фора» щодо вартості викраденого товару (3).

Також слід відмітити, що відповідно до частини 3 статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року. Згідно Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік" з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць становить 2102 грн. Тому, викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 210 грн 20 коп. (0,2 від 50% 2102 грн).

Що стосується питання повторності скоєння правопорушення особою у відношенні якої складено протокол про адміністративне правопорушення, то слід відмітити, що ч. 2 ст. 51 КУпАП передбачає повторність скоєння правопорушення особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню, однак із протоколу про адміністративне правопорушення неможливо зробити висновок, що на ОСОБА_1 накладались адміністративні стягнення за ст. 51 КУпАП протягом року. Єдиними документами, що підтверджують цей факт є відповідні рішення уповноважених органів (постанови про накладення адміністративних стягнень).

Так, згідно з наданих в судовому засіданні пояснень ОСОБА_1 та відомостей що містяться у письмових поясненнях ОСОБА_2 від 06.07.2020 вбачається, що ОСОБА_1 було затримано охоронцем магазину «Фора» на наступний день, після вчинення злочину, коли він зайшов в магазин за черговими покупками, після чого охоронець викликав УПП, якими у відношенні ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення. Проте, повторна поява у магазині «Фора» не означає повторність скоєння правопорушення.

За таких обставин, враховуючи вище викладене, суд, у відповідності до положень ст. 251 та ст. 252 КУпАП, вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого за ст. 51 КУпАП, оскільки останній вчинив дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки.

Разом з тим, визначаючись з зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, суддя уважає за доречне указати таке.

УПП сприймає за слушне кваліфікувати дії порушника за ч. 2 ст. 51 КУпАП, однак суд відмічає, що для здійснення кваліфікації за цією частиною статті потрібно констатувати факт учинення дії, передбачені частиною першою цієї статті, особою, яка повторно протягом року піддавалася адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки.

Тим самим, не можливо констатувати факт того, що порушник повторно протягом року піддавався адміністративному стягненню, однак є установленим факт того, що такий порушник вчинив правопорушення, передбачене статтею 51 КУпАП, а тому його дії підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 51 наведеного Кодексу.

Так, як відповідно до ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення, органу (посадової особи), яка її виносить повинна містити: опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення (ст. 8 КУпАП).

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

У даній справі констатовано факт учинення особою адміністративного правопорушення (проступку), за який відповідальність регламентована ч. 1 ст. 51 КУпАП відповідно й особа, яка вчинила це адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

При цьому, ураховуючи, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідно до ст. 1 КУпАП, крім іншого, є і запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, слід дійти висновку, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого винувачення, зазначеного в протоколі, однак лише в частині зміни правової кваліфікації правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється провадження.

Орієнтири щодо такого застосування згаданої норми права, у розрізі указаних положень КУпАП, відображено й в низці постанов Київського апеляційного суду м. Києва.

Так в постанові від 19.03.2019 у справі № 757/44992/18 КАС указав, що суд вважає не обґрунтованими доводи апеляційної скарги у частині відсутності у діях особи складу адміністративного правопорушення та необхідність закриття провадження у справі. Станом на час розгляду цієї справи суддею місцевого суду була чинною постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2017 року, якою особу було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік. Проте, постановою Київського апеляційного суду від 27.12.2018 року постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2017 року скасована, а провадження у справі закрите за відсутності у його діях складу цього адміністративного правопорушення. У зв`язку із цим дії особи, які проявились у тому, що він 04.09.2018 року на вимогу поліцейського відмовився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння не можливо визнати такими, які вчинені повторно протягом року та кваліфікувати їх за ч. 2 ст. 130 КУпАП. Наведене указує на те, що постанова судді Печерського районного суду м. Києва від 03.12.2018 року підлягає зміні шляхом перекваліфікації дій із ч.2 ст. 130 на ч.1 ст. 130 КУпАП. Наведене приводить суд до висновку про необхідність перекваліфікації дій із частини другої на частину першу ст. 130 КУпАП, визнання його винним у вчиненні цього адміністративного правопорушення та пом`якшення накладеного на нього стягнення до стягнення, передбаченого санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

У цій ситуації, Суд ураховує, обставини визначені ст. 33 КУпАП, та уважає обставиною, що пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення, згідно ст. 34 указаного Кодексу, у т.ч. щире розкаяння винного, однак не убачає, в розумінні ст. 35 указаного Кодексу, обставин, які обтяжують відповідальність останнього і вважає за необхідне накласти адміністративне стягнення у межах санкції частини першої статті 51 КУпАП, яке за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягнення відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 33-35, 40-1, 51, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя постановила:

визнати наявним у діях ОСОБА_1 правопорушення, дрібне викрадення чужого майна (крадіжку) та дані дії останнього перекваліфікувати із ч. 2 ст. 51 на ч. 1 ст. 51 КУпАП.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 51 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Відповідно до ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

На підставі ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені Кодексом України про адміністративне правопорушення, з урахуванням норм статтею 287-294 даного Кодексу, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Відсутність у постанові в справі про адміністративні правопорушення, як виконавчому документі, у розумінні Закону України "Про виконавче провадження", відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані, згідно постанови Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18), у розрізі ст. 18 указаного Закону, не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання (відмови у відкритті виконавчого провадження).

С у д д я Оксана БІРСА