Справа № 355/595/20 Номер провадження: 3/365/79/20
ПОСТАНОВА

іменем України

24.07.2020 року смт. Згурівка

Суддя Згурівського районного суду Київської області ХИЖНИЙ Р. В.

за участю особи, стосовно якої складено адміністративний протокол ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 справу про адміністративне правопорушення за адміністративним матеріалом, який складений Управлінням патрульної поліції у Київській області щодо

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 293050 встановлено, що 05.05.2020 року 09 годині 30 хвилин на а/д М 03 Київ-Харків 63 км водій ОСОБА_3 керував автомобілем «VOLVO 850», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан спяніння у медичному закладі водій категорично відмовився в присутності двох свідків, чим водій порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

В протоколі про адміністративне правопорушення дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в редакції, яка діяла до 01.07.2020 року), тобто як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення в редакції, яка діяла до 01.07.2020 року, суддя виходить з наступного.

Відповідно до частини першої ст. 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Близькі за змістом положення містяться у частині другій ст. 4 КК України, відповідно до якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини другої статті 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Доцільно взяти до уваги, що у теорії права виділяють три види дії нормативно-правового акта: 1) пряма дія; 2) зворотна (ретроактивна) дія; 3) переживаюча (ультраактивна) дія.

Переживаюча (ультраактивна) дія (окремі положення нормативно-правового акту продовжують свою дію навіть після втрати чинності внаслідок скасування всього нормативно-правового акта чи зміни відповідної його частини). Зокрема, ультраактивність має місце тоді, коли приписи нормативно-правового акта, який діяв раніше, поширюються на не реалізовані або не припинені на момент втрати ним чинності правовідносини, оскільки дія акта, який вводиться замість діючого раніше, поширюється лише на нові правовідносини, що виникнуть після набрання ним чинності.

Виходячи із цих положень до осіб, які до 1 липня 2020 року вчинили керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення , має бути застосовано закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.

Не вбачається підстав для закриття провадження у справі, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки з 1 липня 2020 року юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані сп`яніння була не скасована, а навпаки посилена.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Прокурор, залучений до справи з огляду на рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» щодо визнання порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині неупередженості суду через відсутність сторони звинувачення у справі про адміністративне правопорушення, а також з огляду на повноваження прокурора, визначені статтею 250 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не з`явився, що не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вчиненому не визнав та пояснив, що 05.05.2020 року близько 06 години ранку він з друзями повертався додому. В автомобілі знаходилось чотири людини. За кермом автомобіля «VOLVO 850», номерний знак НОМЕР_1 знаходився ОСОБА_4 На а/д Київ-Харків в автомобілі закінчився бензин та вони були змушені зупинитись на узбіччі траси. ОСОБА_3 зателефонував своєму товаришу, щоб той приїхав допомогти. Оскільки приїзду допомоги треба було чекати кілька годин, ОСОБА_4 вирішив поспати на задньому сидінні. Саме тому ОСОБА_3 пересів на водійське сидіння, а ОСОБА_4 перемістився на заднє сидіння. Близько 09:30 години до них під`їхала патрульна машина. Побачивши за кермом автомобіля ОСОБА_3 , поліцейські попросили його пред`явити посвідчення водія, що він і зробив за допомогою мобільного додатку «Дія». Потім поліцейські сказали, що він перебуває з ознаками наркотичного сп`яніння та запропонували йому проїхати до лікарні для проходження медичного огляду. Від проходження огляду ОСОБА_3 відмовився, оскільки він транспортним засобом не керував. Працівниками поліції щодо нього був складений протокол про адміністративне правопорушення, з яким він повністю не згоден.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 05.05.2020 року близько 06 години ранку він за кермом автомобіля «VOLVO 850», номерний знак НОМЕР_1 рухався по а/д Київ-Харків. В автомобілі разом з ним знаходилось ще троє людей, серед яких був ОСОБА_3 , який знаходився на задньому сидінні. Раптово в автомобілі скінчився бензин. ОСОБА_3 зателефонував знайомому, щоб той приїхав та допоміг дотягти автомобіль до заправки. Поки чекали на приїзд знайомого, свідок вирішив поспати для цього пересів на заднє сидіння автомобіля, а ОСОБА_3 пересів за кермо. Близько 09 години свідок прокинувся, оскільки до них під`їхала поліцейська машина. Працівники поліції перевірили посвідчення водія ОСОБА_3 , оскільки, на їх думку, він сидів на передньому водійському сидінні, то саме він і керував транспортним засобом. Потім запропонували ОСОБА_3 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікарні. На зауваження щодо того, що ОСОБА_3 не керував автомобілем, поліцейські не реагували. Факт відмови ОСОБА_3 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння свідок підтвердив.

Пояснення свідка ОСОБА_5 , надані в судовому засіданні, повністю співпадають з поясненнями свідка ОСОБА_4 .

Дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами встановлено, що 05.05.2020 року щодо ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 293050 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.2). До протоколу додано направлення на огляд водія транспортного засобу з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яким підтверджено відмову ОСОБА_3 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння (а.с.7) та відозапис з місця події (а.с.12).

Згідно ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частина 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в редакції, яка діяла до 01.07.2020 року) передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції..

В ході судового розгляду встановлено, що пояснення ОСОБА_3 щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення повністю підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Доданий до протоколу відеозапис не фіксує обставин вчинення адміністративного правопорушення, а саме факт керування ОСОБА_3 транспортним засобом. Інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_3 стороною обвинувачення не надано.

Відповідно до положення ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення обовязок щодо доказування вини покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

ЄСПЛ в своїх рішення вкотре зазначає, що застосовує стандарт доказування "поза розумним сумнівом". Суд підкреслював, що відповідно до його усталеної практики, доведеність може випливати зі співіснування достатньо сильних, чітких та взаємоузгоджених умовиводів або такого ж плану неспростованих презумпцій (§§ 480, 481 рішення від 31.05.2018 у справі " ОСОБА_6 проти Литви").

Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroрlu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турції).

Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення передбачені ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зокрема, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінюючи зібрані у справі докази, суддя приходить до висновку про недоведеність факту керування ОСОБА_3 транспортним засобом, в такому випадку навіть його відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, є недостатньою для кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення як відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. Для кваліфікації дій за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення необхідно обов`язкове поєднання двох складових - керування особою транспортним засобом та відмова цієї ж особи від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Оскільки поліцейськими доказів керування транспортним засобом ОСОБА_3 пред`явлено не було, сам ОСОБА_3 факт такого керування заперечує, заперечення ОСОБА_3 в цій частині повністю підтверджуються пояснення свідків та відозаписом, зробленим поліцейськими на місці події, то обов`язок пройти огляд на стан сп`яніння у нього не виник.

Враховуючи вищевикладене, суддя вважає за необхідне провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 закрити у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст.ст.130,245,247,251,252 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в редакції, яка діяла до 01.07.2020 року), закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.

Постанова судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Згурівський районний суд Київської області особою протягом десяти днів з дня вручення такої постанови.

СУДДЯ Р. В. ХИЖНИЙ