Справа № 314/4186/19
Провадження № 3/805/2/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.01.2020 року м. Вільнянськ

Суддя Вільнянського районного суду Запорізької області Кіяшко В.О., секретар судового засідання Павлівська І.В., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з Департаменту моніторингу дотримання законодавства про конфлікт інтересів та інших обмежень щодо запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , місце роботи, посада: Вільнянська районна рада Запорізької області, депутат, інші відомості суду не відомі,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП,

за участю прокурора Данилюк Г.М.,

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

встановив:

до Вільнянського районного суду Запорізької області 17.09.2019 року надійшов адміністративний матеріал стосовно ОСОБА_1 про вчинення останньою адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, згідно протоколу № 34-02/496 від 11.09.2019 року (справа № 314/4186/19).

Згідно вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , перебуваючи у статусі депутата Вільнянської районної ради Запорізької області, як суб`єкт, визначений у підпункті «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону, на яку поширюється дія Закону, 22.03.2019 року на засіданні тридцять першої сесії Вільнянської районної ради сьомого скликання під час розгляду пропозиції депутата районної ради ОСОБА_2 стосовно доручення виконавчому апарату районної ради підготувати на наступну сесію проект рішення «Про звернення до суду щодо скасування розпорядження голови Вільнянської районної державної адміністрації від 01.03.2019 № 69», у якому була особисто зацікавлена, не повідомила у встановленому законом порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, чим порушила вимоги, визначені пунктом 2 частини першої статті 28 та частиною першою статті 591 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Крім того, 17.09.2019 рокудо Вільнянського районного суду Запорізької області надійшов адміністративний матеріал стосовно ОСОБА_1 про вчинення останньою адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, згідно протоколу № 34-02/497 від 11.09.2019 року (справа № 314/4187/19).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , перебуваючи у статусі депутата Вільнянської районної ради Запорізької області, як суб`єкт, визначений у підпункті «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону, на яку поширюється дія Закону, 22.03.2019 на засіданні тридцять першої сесії Вільнянської районної ради сьомого скликання під час голосування щодо пропозиції депутата районної ради ОСОБА_2 доручити виконавчому апарату районної ради підготувати на наступну сесію проект рішення «Про звернення до суду щодо скасування розпорядження голови Вільнянської районної державної адміністрації від 01.03.2019 № 69», у якому була особисто зацікавлена, вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів - взяла участь у прийнятті рішення радою стосовно розгляду зазначеної пропозиції, чим порушила вимоги, визначені пунктом 3 частини першої статті 28 Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи, які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

У зв`язку з тим, що вказані правопорушення вчинені однією і тією ж особою і підлягають одночасному розгляду одним і тим же органом, суд вважає за необхідне об`єднати в одне провадження матеріали справ про адміністративні правопорушення згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 334-02/496 від 11.09.2019 року (справа № 314/4186/19) та протоколу про адміністративне правопорушення № 34-02/497 від 11.09.2019 року (справа № 314/4187/19), присвоївши їм єдиний номер справи № 314/4186/19.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вину у скоєних правопорушеннях не визнала та зазначила, що під час розгляду пропозиції депутата районної ради ОСОБА_2 стосовно доручення виконавчому апарату районної ради підготувати на наступну сесію проект рішення «Про звернення до суду щодо скасування розпорядження голови Вільнянської районної державної адміністрації від 01.03.2019 № 69» вона не знала та не могла завідомо знати який буде результат проекту рішення.

Прокурор вважає, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, тому вважає за необхідне притягнути її до адміністративної відповідальності.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи про адміністративні правопорушення, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 7, ст. 245 та ст. 280 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, правильного і справедливого її вирішення. Суддя зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші, що мають значення для правильного вирішення справи. Постанова суду, згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, на достатніх і незаперечних доказах.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена відповідальність. Склад адміністративного правопорушення складає: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Статтею 10 КУпАП встановлено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Крім того, згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Частиною 1 ст. 172-7 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законах випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Диспозиція частини другої ст. 172-7 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно з приміткою до вказаної статті суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції".

Відповідно до пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 вказаного закону, до суб`єктів, на яких поширюється дія вказаного закону, зокрема, належать народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особа, зазначена у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язана: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно до абзацу 10, 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Закон України «Про запобігання корупції» виділяє два види конфлікту інтересів: потенційний та реальний.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону потенційний конфлікт інтересів - це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Під реальним конфліктом інтересів Закон визначає суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

У примітці 2 до ст. 172-7 КУпАП вказано, що у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Отже, складовою конфлікту інтересів (реального, потенційного) є приватний інтерес, що в розумінні ст. 1 Закону означає будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Таким чином, з урахуванням Методичних рекомендацій щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затверджених Рішенням № 839 від 29.09.2017 року Національного агентства з питань запобігання корупції, можна дійти висновку, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення, вчиненням чи не вчиненням дій під час виконання вказаних повноважень та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень або вчинення чи не вчинення дій, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів як: 1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення. 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає.

Таким чином, з урахуванням викладеного, досліджуючи питання щодо наявності (відсутності) можливого конфлікту інтересів у діях ОСОБА_1 під час розгляду пропозиції депутата районної ради ОСОБА_2 стосовно доручення виконавчому апарату районної ради підготувати на наступну сесію проект рішення «Про звернення до суду щодо скасування розпорядження голови Вільнянської районної державної адміністрації від 01.03.2019 № 69» із зазначеним у протоколі приватним інтересом, який би впливав на її об`єктивність або неупередженість не вбачається, оскільки ОСОБА_1 не знала та не могла завідомо знати який буде результат проекту рішення. Отже, тільки той приватний інтерес у сфері службових повноважень, що може вплинути або впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень, спричиняє виникнення реального або потенційного конфлікту інтересів. Факт існування у особи приватного інтересу у будь-якій сфері може свідчити про наявність в неї лише потенційного конфлікту інтересів у розумінні ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції".

Матеріали справи, зокрема протокол про адміністративне правопорушення не містить вказівок щодо того, який саме приватний інтерес ОСОБА_1 мала під час розгляду пропозиції депутата районної ради ОСОБА_2 стосовно доручення виконавчому апарату районної ради підготувати на наступну сесію проект рішення «Про звернення до суду щодо скасування розпорядження голови Вільнянської районної державної адміністрації від 01.03.2019 № 69», в чому він полягає. Крім того, матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_1 знала чи могла знати про те, що доручення виконавчому апарату районної ради підготувати на наступну сесію проект рішення «Про звернення до суду щодо скасування розпорядження голови Вільнянської районної державної адміністрації від 01.03.2019 № 69» може стосуватися її приватних інтересів, а також вона не знала та не могла завідомо знати який буде результат проекту рішення.

До того ж, у Методичних рекомендаціях щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затверджених Рішенням НАЗК № 839 від 29 вересня 2017 року, підтверджено, що Законом не встановлюється заборон чи обмежень на наявність приватного інтересу, як такого. Йдеться про дотримання правил етичної поведінки службовця та відповідну оцінку приватних інтересів через призму можливого їх негативного впливу на об`єктивність прийняття рішень чи діянь службовця при реалізації своїх службових чи представницьких повноважень.

Виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин» і такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення правопорушення та враховуючи, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» і таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення Суду від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, не здобуто достатніх належних і допустимих доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, а саме що ОСОБА_1 діяла в умовах реального конфлікту інтересів, як наслідок суд вважає, що відсутні докази наявності вини передбаченої ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, а саме, що ОСОБА_1 вчиняла дії чи приймала рішення в умовах реального конфлікту.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Враховуючи викладене, а також обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, вважаю за необхідне закрити провадження у вищевказаній справі за відсутності складу адміністративних правопорушень.

На підставі вкладеного, керуючись ст.ст. 172-7, 247, 251, 256, 283, 284, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

провадження по справі про адміністративні правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови, апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя В.О. Кіяшко

13.01.2020