Номер провадження 3/754/6449/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва ЛІСОВСЬКА О.В., за участю адвоката Чернецької О.М., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

зареєстрованого у АДРЕСА_1 ,

ІПН НОМЕР_1 ,

за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 25.09.2020 року о 18 годині 40 хвилин керував автомобілем Мітсубісі д/н НОМЕР_2 по бул. Перова у м. Києві у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху та скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КпАП України. Огляд на стан сп`яніння проводився в установленому законом порядку.

У судовому засіданні ОСОБА_2 вину свою у скоєному правопорушенні не визнав. Пояснив, що він керував транспортним засобом, порушив Правила дорожнього руху, за що був зупинений працівниками патрульної поліції. Після перевірки документів та з`ясування обставин порушення ПДР інспектори виявили підозру, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Вони викликали інший патрульний автомобіль, після приїзду якого він прошов тестування на приладі Драгер, на якому було зафіксовано результати 1, 35 %. Він не погодився з результатами тестування, пояснював, що не вживав алкогольні напої, а тому результати тесту невірні. Незважаючи на його пояснення, інспектори склали протокол про адміністративне правопорушення, відібрали пояснення у свідків. На підставі викладеного ОСОБА_2 просив провадження у даній справі закрити.

Адвокат Чернецька О.М. у судовому засіданні подала клопотання про закриття провадження у справі, оскільки при проведенні тестування та складанні протоколу відносно ОСОБА_2 було допущено порушення вимог діючого законодавства.

Вислухавши пояснення правопорушника, зваживши доводи адвоката, дослідивши письмові матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов?язаний з?ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом?якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з?ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

За змістом ст.. 245, 251, 252, 280 КпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення підлягають з`ясуванню: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Згідно із ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозицією ст. 130 КпАП України передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп"яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2 , він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Даний факт підтверджується Додатком до протоколу про адміністративне правопорушення від 25.09.2020 року. Відповідно до викладеного у Додатку результати тестування ОСОБА_2 на вміст алкоголю становлять 1, 35 %.

Відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 25.09.2020 року, що долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 погодився на проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер.

Наведене вище свідчить про те, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Дані докази є належними та допустимими, а тому приймаються судом, як доказ вчинення особою адміністративного правопорушення.

Що стосується тверджень адвоката про те, що правопорушнику не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КпАП України огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Як пояснив у суді ОСОБА_2 , він не погодився із результатами проведеного огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер, про що повідомив інспекторам поліції.

Але слід зазначити, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що про свою незгоду з результатами проведеного огляду ОСОБА_2 повідомив інспекторів, суду надано не було. Відповідні заперечення також не були зазначені правопорушником і у протоколі про адміністративне правопорушення.

У письмових поясненнях свідків, що долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, також відсутні будь-які дані про те, що водій не погодився із результатами огляду.

Надані адвокатом до суду письмові пояснення свідка ОСОБА_4 , що були відібрані адвокатом у свідка в порядку п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд оцінює критично, оскільки даний свідок судом не допитувався, про кримінальну відповідальність не попереджувався, його пояснення суперечать тим поясненням, що долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, твердження адвоката про те, що долучений до протоколу відеозапис не містить даних про згоду водія із даними тестування, суддею до уваги не приймаються, оскільки такий відеозапис і не містить даних про незгоду водія із результатами тестування, а тому це не може бути підставою для звільнення водія від адміністративної відповідальності.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, оцінивши наведені особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, та адвокатом доводи, дослідивши усі наявні у справі докази, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, долучені до нього письмові докази, пояснення особи у суді, інші докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Що стосується стягнення, що повинно бути накладено на правопорушника, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 33 КпАП України стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом"якшують і обтяжують відповідальність.

При розгляді справи судом не було встановлено обставин, що пом"якшують або обтяжують відповідальність правопорушника, але при цьому судом враховується при призначенні покарання наслідки, до яких могли призвести дії порушника, а тому суд приходить до висновку про призначення правопорушнику покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік та штрафу у розмірі 10200, 00 грн.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 3 ст. 2 Закону України "Про судовий збір" з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 420, 40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 283, 284, 290, 291 КпАП України, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік та штрафу у розмірі 10200, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 420, 40 грн.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з моменту винесення.

Повний текст постанови виготовлений 24 грудня 2020 року.

Суддя О.В.Лісовська