Справа № 417/795/20
Провадження № 3/417/297/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2020 р. смт Марківка Луганської області

Суддя Марківського районного суду Луганської області Шкиря В. М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за адміністративним протоколом серії АПР18 №132722 від 17.07.2020 та додані до нього матеріали, які надійшли з ДОПСП Марківського ВП ГУНП в Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кирнасівка Тульчинського району Вінницької області, громадянки України, зареєстованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , якій роз`яснено права передбачні ст.268 КУпАП та ст.ст.10, 63 Конституції України,-

В С Т А Н О В И В:

22.07.2020 до Марківського районного суду Луганської області з ДОП СП Марківського ВП ГУНП в Луганській області надійшов адміністративний протокол серії АПР18 №132722 від 17.07.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення громадянки ОСОБА_1 .

Згідно вказаного протоколу, 17.07.2020 о 10 год. 45 хв. в АДРЕСА_2 , в магазині «Тетяна», власником якого вона є було встановлено, що під час господарської діяльності використовувались багаторазові рушники, чим було порушено п. 8 Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

В судове засідання громадянинка ОСОБА_1 з`явилася, та пояснила суду, що дійсно є суб`єктом господарювання та здійснюює підприємницьку діяльність зокрема за видом щодо роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, є власницею магазину Тетяна", що в с.Курячівка Марківського району Луганської області. Вона не заперечує, що в магазині є багаторазовий рушник, проте ним ніхто не користується, а він просто висить у підсобці. Розмітка в магазині також є, але вона поступово витирається покупцями тому не чітка. Продавчиня при вході до магазину покупцям повідомляє додатково про необхідність дотримання дистанції. Вважає, що за таких умов вона не порушували карантинних правил. Просить справу закрити та визнати її невинуватою.

Під час судового розгляду було досліджено відеодиск, який особа, що склала протокол долучила в якості доказу. На відео, яке не містить звуку, зафіксовано вхід в магазин де міститься напис про те, що вхід без маски заборонено та продавчиню, в масці, в рукавичках, з антисептиками. ОСОБА_1 пояснила, що дійсно це її магазин та продавчиня. Проте на відео не зафіксовано ніяких багаторазових рушників та їх використання будь-якими особами. Також нема і доказу про відсутність розмітки.

Згідно протоколу свідків вчинення правопорушення не має.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , долслідивши надані суду докази та оцінивши їх, як кожен окремо так і в їх сукупності та з`ясувавши обставини справи суд прийшов до наступного.

Згідно з п.1,2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку задміністративним правопорушеннямінакше як на підставах і в порядку, встановленихзаконом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 ч.1 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення», передбачає, що згідно ст.245 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч.2 ст.251 КУпАП)

Аналогічні положення містить і Постанова Пленуму Верховного Суду України від 11.06.2004 року №11 «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст.276 Кодексу України про адміністративні правопорушення», яка передбачає, що згідно ст.245 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності з законом. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання та здійснюює підприємницьку діяльність зокрема за видом щодо роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, про що свідчить виписка з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АА №536812

Суд зауважує, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Адміністративна відповідальність за ст.44-3 КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція норми ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні правила щодо карантину людей.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" № 1645-ІІІ від 06.04.2000р. серед основних принципів профілактики інфекційниххвороб є дотримання підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та громадянами санітарно-гігієнічних та санітарно-протиепідемічних правил і норм при здійсненні будь-яких видів діяльності.

Згідно ст. 29 цього Закону карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

11.03.2020 прийнято постанову Кабінету Міністрів України № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусом SARS-CоV-2» якою на території україни встановлено карантин. Останні зміни до вказаної постанови внесено постановою № 392 від 20.05.2020 згідно якої карантин діє до 22.06.2020. Проте постановою Кабінету Міністрів України

від 17 червня 2020 № 500 внесено зміни до постанови КМУ № 392 від 20.05.2020 та визначено, що продовжено дію карантину до 31 липня 2020 року.

Також Постановою Головного Державного санітарного лікаря України №17 від 09.05.2020 затверджено тимчасові рекомендації щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) (далі Рекомендації).

Так абз. 1 п.8 Рекомендацій передбачає, що використання багаторазових рушників заборонено.

Зі слів ОСОБА_1 вона особисто користується рушником, інші будь-які особи не мають такого доступу, розмітка в магазині є проте вона з часом витирається.

З протоколу та доданих до них доказів не зафіксовано взагалі користування багаторазовим рушником та відсутність розмітки в магазині

Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених статтею 44-3 КУпАП, характеризується наявністю прямого умислу.

Суд ще раз наголошує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону Українита передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 та ч.2ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 01.11.1950, ратифікованою Україною 17.97.1997 передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частиниРішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010у справі щодо офіційного тлумачення положень частини першоїстатті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення(справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно достатті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того,стаття 17 Закону України №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, астаття 18 цього Законувизначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти ОСОБА_2 » ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характерКодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п.150, п.253).

Отже,суд у цій справі констатує відсутність прямих доказів того, що ОСОБА_1 порушила правила щодо карантину людей, санітарно-гігієнічні, санітарно-протиепідемічні правила і норми, передбачені Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Наявність протоколу, без підтвердження іншими доказами, залишається припущенням, яке трактується на користь обвинувачуваної особи і само по собі не може бути покладено в основу висновку про винуватість. Свідки по справі відсутні, а ОСОБА_1 заперечує факт користування багаторазовими рушниками, хоча не заперечує, що він є в магазині. Як не надано доказів і того, що відсутня розмітка

Отже, слід дійти висновку пронедоведеність «позабудь-яким розумним сумнівом» факту порушення ОСОБА_1 карантинних правил, а відтак відсутні подія та склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Стаття 247 КУпАП передбачає обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Так зокрема п.1 ч.1 ст.247 КУпАП встановлює, що провадження в справі про адміністративне правопорушенняне може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин як відсутність події і складу адміністративного правопорушення

Відповідно до положень ст.284 КУпА при наявності обставин, передбачених ст.247 КУпАП виноситься постанова про закриття справи

Оскільки, судом приймається рішення про закриття справи відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП судовий збір стягненню не підлягає

Керуючись ст.62 Конституції України, п.1 ч.1 ст.247 КУпАП суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпАП закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено протягом десяти днів з дня її винесення до Луганського апеляційного суду через Марківський районний суд Луганської області.

Суддя В.М.Шкиря