Справа № 214/8187/20
3/214/3535/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 грудня 2020 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Євтушенка О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали, які надійшли відСаксаганського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), працюючої керуючої магазином ТОВ «АЛЛО», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2020 року на адресу суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №117208 від 22 листопада 2020 року у відношенні ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що 22 листопада 2020 року о 11 год. 35 хв. ОСОБА_2 , знаходилась на робочому місці в магазині «АЛЛО», що розташований на пр. 200-річчя Кривого Рогу 14А в м. Кривому Розі, виконувала обов`язки керуючої магазину, при цьому забезпечувала роботу магазину та доступ громадян, чим порушила вимогу пп. 4 п.15 Постанови КМУ №641 від 22 липня 2020 року зі змінами від 11 листопада 2020 року №1100.

ОСОБА_2 та її захисник адвокат Хоменко О.В., в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Від захисника надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Крім того, 08 грудня 2020 року ОСОБА_2 на електронну адресу суду надіслала письмові пояснення, в яких просить закрити провадження по справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, оскільки ОСОБА_2 не є ні суб`єктом господарювання, а ні посадовою особою. ОСОБА_2 є найманим працівником, який виконує покладені на неї посадові обов`язки, відповідно до посадової інструкції, наказів, розпоряджень директора ТОВ «АЛЛО». Зауважує, на той факт, що в протоколі відсутні належні та допустимі докази того, що вона є суб`єктом господарювання або посадовою особою. ТОВ «АЛЛО» здійснюючи підприємницьку діяльність, не порушило чинного законодавства, оскільки ТОВ «АЛЛО» здійснює свою діяльність в сфері роздрібної торгівлі, зокрема виробами медичного призначення, при цьому забезпечує функціонування інтернет магазину «АЛЛО», що є платформою для реалізації широкого спектру товару із застосуванням адресної доставки замовлень. Окрім цього, ТОВ «АЛЛО» в установленому законом порядку надає послуги поштового зв`язку, що підтверджує Єдиний державний реєстр операторів поштового зв`язку станом на 24 листопада 2020 року, отже на роботу роздрібних точок ТОВ «АЛЛО», відповідно до приписів законодавства, не накладаються обмеження на діяльність, у разі торгівлі виробами медичного призначення та надання вищевказаних послуг. Вищезазначене підтверджує відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим відсутні підстави для її притягнення до адміністративної відповідальності.

З метою забезпечення розумних строків розгляду справи суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності ОСОБА_2 та її захисника з урахуванням позицій, викладених в письмових поясненнях та заяві, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду судом даної категорії справи в силу ст.268 КУпАП.

Суд, проаналізувавши докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, позицію особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У розумінні ст.280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи підлягає особа адміністративній відповідальності за інкриміноване їй адміністративне правопорушення, тобто перевірити правильність кваліфікації її дій.

Склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак протиправного соціально шкідливого діяння, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №1000-IX від 06 листопада 2020 року внесені зміни до КУпАП, який доповнено ч. 2 ст.44-3, та викладено ч.1 цієї статті зі змінами та доповненнями в наступній редакції: «Порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ».

В розумінні ст. 8 КУпАП суд вважає можливим розглядати справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 44-3 КУпАП і врахувати відсутність обставин, що свідчать про посилення відповідальності за вчинення зазначеного правопорушення.

Таким чином, адміністративна відповідальність за ст.44-3 КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

У ст.ст.1, 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що карантин це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб. Карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22 липня 2020 року №641, зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України №1100 від 11 листопада 2020 року, установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 01 серпня до 31 грудня 2020 року на території, зокрема, Дніпропетровської області карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідно до пп. 4 п.15 Постанови КМУ №641 від 22 липня 2020 року (зі змінами станом на 11 листопада 2020 року), зазначено, що додатково до обмежень, передбачених пунктом 10 цієї постанови, в період з 00 годин 00 хвилин суботи до 00 годин 00 хвилин понеділка на території України з 14 листопада 2020 р. до 30 листопада 2020 р. забороняється: приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері торговельного і побутового обслуговування населення, крім: торгівлі продуктами харчування на торговельних площах, не менше 60 відсотків яких призначено для торгівлі продуктами харчування, пальним, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, ветеринарними препаратами, кормами; провадження діяльності з надання фінансових послуг, діяльності фінансових установ і діяльності з інкасації та перевезення валютних цінностей, діяльності операторів поштового зв`язку, а також медичної практики, ветеринарної практики, діяльності автозаправних комплексів (без зон харчування), діяльності з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів; торговельної діяльності із здійсненням адресної доставки замовлень.

Із аналізу вказаних норм встановлено, що дійсно у зв`язку з введенням в Україні карантину та його продовженням за рішенням Уряду до 31 грудня 2020 року було прийнято обмеження у здійсненні господарської діяльності суб`єктами господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, крім: торговельного (виключно в магазинах, зокрема магазинах, що розташовані у торговельно-розважальних центрах) і побутового обслуговування населення за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Таким чином, склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.44-3 КУпАП, з урахуванням бланкетної норми, визначає спеціального суб`єкта суб`єкта господарювання.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до Господарського кодексу України, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Як на докази вини ОСОБА_2 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, працівник поліції посилався на протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення, фото та копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи.

При цьому, відповідно до наданих ОСОБА_2 наказу № 2242 вк від 21 серпня 2019 про переведення на постійну посаду, посадової інструкції та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, судом встановлено, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 не здійснює господарську діяльність та не зареєстрована як фізична особа-підприємець, з 21 серпня 2019 року та по теперішній час офіційно працює на посаді керуючої магазином ТОВ «АЛЛО», , зареєстрованому у встановленому законом порядку як суб`єкта господарювання юридичної особи з організаційно-правовою формою «публічне акціонерне товариство», що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за посиланням https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch.

Таким чином, судом в ході розгляду справи встановлено, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, оскільки вона не є суб`єктом тих дій, які викладені у протоколі і за вчинення яких наступає відповідальність, передбачена ст.44-3 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_2 , міститься посилання на порушення нею пп. 4 п.15 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» від 22 липня 2020 року №641 зі змінами №1100 від 11 листопада 2020 року, як керуючим магазину «АЛЛО».

Оскільки вказані норми не мають будь-якого відношення до дій та подій, пов`язаних з ОСОБА_2 та не містять в собі жодних посилань на відповідальність за недотримання карантинних обмежень працівниками суб`єктів господарювання, і взагалі недотримання карантиних обмежень такими суб`єктами господарювання, що здійснює свою діяльність у сфері роздрібної торгівлі не продовольчими товарами, тому суд вважає некоректним та недопустимим її застосування до обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Окремо слід зауважити, що склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.44-3 КУпАП, з урахуванням бланкетної норми у справах, що стосуються допущення порушень карантину найманими працівниками, визначає спеціального суб`єкта суб`єкта господарювання.

Відповідно до п.2 ч.2ст.55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до Господарського кодексу України, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Так, судом встановлено, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 працює керуючою магазину ТОВ «АЛЛО». Самостійно господарську діяльність як ФОП вона не здійснює, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ФОП та громадських формувань як суб`єкт господарювання не обліковується.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що ОСОБА_2 вчинила інкриміноване їй правопорушення як фізична особа, яка працює по найму. Таким чином, об`єктивна сторона складу правопорушення не розкрита та не доведена.

Відтак, ОСОБА_2 є лише найманим працівником, а не безпосереднім суб`єктом господарської діяльності, який би здійснював згадану в протоколі діяльність, тому в розумінні ст.44-3 КУпАП керуючий магазином не є суб`єктом вказаного правопорушення.

Надані працівником поліції фото не є належним доказом, не містять жодних вказівок на місця, осіб, час фіксування подій, а особа, яка притягується до адміністративної відповідальності заперечує свою винуватість.

Будь-які інші належні і допустимі докази, які б свідчили про вчинення 22 листопада 2020 року ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, в матеріалах справи відсутні.

Європейський суду з прав людини у рішенні від 20 вересня 2016 року у справі «Karelin v Russia» заява №926/08 зазначив, що за умови наявності певної неточності чи суперечностей у фабулі адміністративного правопорушення, суд не вправі брати на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом". Крім того, у справі «PaulandAudreyEdwards v. theUnitedKingdom» (№ 46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до ст.62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

У відповідності до ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Суд наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) застосування заходів впливу, передбачених ст.24-1 КУпАП; 3) закриття справи.

Положеннями п.1 ч.1 ст.247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає, що в діях ОСОБА_2 відсутні ознаки, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, передбаченим ст.44-3 КУпАП, а тому приходить до переконання про необхідність закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях інкримінованого складу адміністративного правопорушення.

З огляду на закриття провадження у справі, судовий збір в порядку ст.40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.9, 35, 39, 44-3, 245, п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.252, 280, 283, 284 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником протягом 10 днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя О.І. Євтушенко