ПОСТАНОВА

іменем України

07 лютого 2020 рокуСправа №451/1240/19
Провадження № 3/451/5/20

Суддя Радехівського районного суду Львівської області Семенишин О.З., з участю секретаря судових засідань Табен Л.В., прокурора ОСОБА_1 Я.Й., ОСОБА_2 Н.М. та її захисника Мулявка О.В.,

розглянувши об`єднані матеріали справи № 451/1240/19 про вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, які надійшли із Департаменту захисту економіки Управління захисту економіки у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. В.Олексин, Рівненського району Рівненської області, жительки АДРЕСА_1 , працює у Радехівській районній адміністрації на посаді керівника відділу культури, туризму, національностей та релігії, раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 172-6 ч.2 КУпАП,-

встановив:

ОСОБА_3 , будучи звільненою з посади керівника відділу культури, туризму, національностей та релігії Радехівської районної державної адміністрації, являючись відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», та примітки до ст. 172-6 КУпАП, суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно повідомила НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, зокрема про отримання позики 24.09.2018 року у сумі 350 000,00 грн. від ОСОБА_4 чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 172-6 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_3 , будучи звільненою з посади керівника відділу культури, туризму, національностей та релігії Радехівської районної державної адміністрації, являючись відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», та примітки до ст. 172-6 КУпАП, суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомила НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, зокрема про отримання позики 28.12.2018 року у сумі 100 000,00 грн. від ОСОБА_4 чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 172-6 КУпАП.

Також, ОСОБА_3 , будучи звільненою з посади керівника відділу культури, туризму, національностей та релігії Радехівської районної державної адміністрації, являючись відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», та примітки до ст. 172-6 КУпАП, суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно повідомила НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, зокрема, про купівлю 27.09.2018 року автомобіля NISSAN QASHAI, 2018 року випуску, вартістю 730 000,00 грн., чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 172-6 КУпАП.

Згідно із статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство з питань запобігання корупції (надалі НАЗК). Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті НАЗК.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 45 Закону особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію за минулий рік. Відповідно до пункту 4 Правил заповнення форми повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб`єкта декларування, затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 червня 2016 року № 3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за № 961/29091 (надалі - Правила заповнення форми повідомлення) інформація, включена в повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб`єкта декларування, повинна бути також відображена в декларації, яку такий суб`єкт декларування подає відповідно до Закону.

Враховуючи зазначене, особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до Закону) є суб`єктами декларування, які згідно з положеннями частини другої статті 52 Закону у разі суттєвої зміни в їх майновому стані зобов`язані письмово повідомити про це НАЗК.

Відповідно до пункту 5 ч.1 ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обов`язкові для виконання нормативно-правові акти; ч.5 ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції» нормативно-правові акти Національного агентства підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів. Нормативно-правові акти Національного агентства після включення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів опубліковуються державною мовою в офіційних друкованих виданнях. Нормативно-правові акти Національного агентства, які пройшли державну реєстрацію, набирають чинності з дня офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня офіційного опублікування.

Відповідно до п. 6 розділу 2 Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням НАЗК від 10.06.2016 № 3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089, суб`єкти декларування письмово повідомляють НАЗК про суттєві зміни у своєму майновому стані, відповідно до ч.2 ст.52 Закону, шляхом подання відповідного електронного повідомлення до Реєстру через власний персональний електронний кабінет у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна. Зазначене електронне повідомлення подається шляхом заповнення відповідної електронної форми на офіційному веб-сайті НАЗК.

Згідно із п. 2 розділу 2 зазначеного Порядку, повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб`єкта декларування подається через електрону мережу Інтернет з використання програмних засобів Реєстру у власному персональному іпкктронному кабінеті суб`єкта декларування після реєстрації в Реєстрі.

У підрахунку законодавчого порогу, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня 2018 року, сума становить 88 100 гривень.

Так, згідно з договором безвідсоткової позики на зворотній основі, ОСОБА_3 24.09.2018 ІНФОРМАЦІЯ_1 отримала позику у сумі 350 000,00 грн. від ОСОБА_4 .

Згідно з договором безвідсоткової позики на зворотній основі та пояснення ОСОБА_3 , остання 28.12.2018 року отримала другу суму позики у розмірі 100 000,00 грн. від ОСОБА_4 .

Відповідно до Податкового кодексу України позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов`язанням їх повернення.

Таким чином, враховуючи, що вартість отриманих позик, перевищує поріг у 50 прожиткових мінімумів (в редакції Закону на момент вчинення правопорушення), встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2018 року (88 100 гривень), у ОСОБА_3 , на виконання вимог Закону виник обов`язок у десятиденний термін з моменту отримання доходу, який перевищує 50 прожиткових мінімумів письмово повідомити НАЗК про суттєву зміну у майновому стані.

Також, згідно відповіді з Регіонального сервісного центру МВС України у Львівській області, ОСОБА_3 27.09.2018 року зареєструвала на підставі договору купівлі-продажу 23111-ГАС000411 автомобіль NISSAN QASHAI, 2018 року випуску, вартістю 730 000,00 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.334 Цивільного Кодексу України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

Згідно ч.3 вказаної норми, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

У відповідності до ч.1 ст.210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є чинним з моменту його державної реєстрації.

Таким чином, враховуючи, що вартість придбаного транспортного засобу - автомобіля NISSAN QASHAI, 2018 року випуску, перевищує поріг у 50 прожиткових мінімумів (в редакції Закону на момент вчинення правопорушення), встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2018 року (88 100 гривень), у ОСОБА_3 , на виконання вимог Закону виник обов`язок у десятиденний термін з моменту придбання майна, яке перевищує 50 прожиткових мінімумів, письмово повідомити НАЗК про суттєву зміну у майновому стані.

Відповідно до положень статей 251-253 Цивільного Кодексу України, строком є період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Він може визначатися роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Його перебіг починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Тобто, упродовж періоду з 00:00 год. 25.09.2018 року по 23:59 год. 04.10.2018 року; з 00:00 год. 28.09.2018 року по 23:59 год. 07.10.2018 року та з 00:00 год. 29.12.2018 року по 23:59 год. 07.01.2019 року у ОСОБА_3 виник обов`язок повідомити НАЗК про суттєві зміни у майновому стані.

Датами вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією є 00.00 год. 05.10.2018 року, 15:48 год. 08.10.2019 року та 00:00 год. 08.01.2019 року .

Місцем вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбаченого частиною 2 статті 172-6 КУпАП, є Радехівська районна державна адміністрація, яка знаходиться за адресою: м. Радехів, пр. Відродження, 3, у зв`язку із тим, що ОСОБА_3 зобов`язана повідомити НАЗК про суттєві зміни у майновому стані оскільки вона 05.10.2018 звільнена з посади керівника відділу культури, туризму, національностей та релігій Радехівської районної державної адміністрації.

Датою виявлення правопорушень є дата складання протоколу, 12.09.2019 року, так як на момент складання протоколу були зібрані всі необхідні докази, що в сукупності свідчать про всі ознаки правопорушення.

Першочерговою справою держави та загальними засадами протидії корупції є запобігання корупційним та пов`язаним із корупцією правопорушенням.

Одним з основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявитися у підриві авторитету державних органів та органів місцевого самоврядування та зашкодити суспільним інтересам, а отже не можуть бути визнані як малозначимі. Тому, незалежно від виду суб`єкту та його службової діяльності, рангу та інших характеристик його обов`язком є діяти лише в рамках закону.

Таким чином, ОСОБА_3 , будучи звільненою з посади керівника відділу культури, туризму, національностей та релігії Радехівської районної державної адміністрації, являючись відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», та примітки до ст. 172-6 КУпАП, суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомила НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, зокрема, про отримання позик у сумі 350 000,00 грн. та 100 000,00 грн., а також несвоєчасно повідомила НАЗК про купівлю автомобіля NISSAN QASHAI, 2018 року випуску, вартістю 730 000,00 грн., чим вчинила адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, відповідальність за які передбачена частиною 2 статті 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вказаному адміністративному правопорушенні не визнала.

Адвокат Мулявка О.В. звертав увагу суду, що відповідно до ст.334 ЦК України Закону України «Про дорожхій рух» та Закону України «Про реєстрацію транспортного засобів..» право особи переходить з моменту передачі речі, тому ОСОБА_3 вчасно подано декларацію після акту передачі автомобілях. Крім цього, просив врахувати, що наступає відповідальність за подання декларації за отримання доходу. Пунктами 14.1.257 та п.14.1.267 Податкового кодексу визначено терміни безповоротної фінансової допомоги та позики, з норм Кодексу якого вбачається, що такі не є доходами. Просив врахувати постанову ВС №200/803/11.10.19, необізнаність ОСОБА_3 іззаконодавством та відсутність умислу на неподання декларації ОСОБА_3 .. Також звертав увагу суду, що судом поверталися матеріали справи для доопрацювання, проте частина вимог суду виконано щодо завірення документів у встановленому законом порядку, а інші недоліки не виконані, так як у ОСОБА_3 не були відібрані пояснення, а ті які знаходяться в матеріалах справи не можуть бути доказами по справі, оскільки відібрані зазделегіть до складання протоколу а не під час його складання. Просив закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172 -6 КУпАП.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти клопотання адвоката, просив притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності. Звертав увагу суду, що з моменту реєстрації транспортного засобу ОСОБА_3 мала можливість розпорядитися ним, а відтак з цього часу повинна була подати декларацію про зміну майнового стану. Щодо не усунення недоліків в частині не відібрання пояснень у ОСОБА_3 , то звертав увагу суду, що працівники поліції по своїх повноваженнях не змогли відбирати пояснень. ОСОБА_3 укладала договори позики, а не безповоротної фінансової допомоги, тому винна була зазначити про це у декларації. Посилання захисника на відсутність умислу та необізнаність в законодавстві, на думку прокурора не заслуговують на увагу, так як незнання Законів не звільняє від відповідальності.

Заслухавши думку прокурора, пояснення ОСОБА_5 та її адвоката, дослідивши матеріали адміністративного провадження, проходжу до висновку про наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.334 Цивільного Кодексу України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

Відповідно до положень статей 251-253 Цивільного Кодексу України, строком є період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Він може визначатися роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Його перебіг починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як вбачається із акту передачі від 28 вересня 2018 року, такий автомобіль був переданий ОСОБА_3 28 вересня 2018 року, і з 29 вересня 2018 року у неї виник обов`язок подачі змін до майнового стану. Такі зміни були подані ОСОБА_3 4 жовтня 2018 року з дотриманням строку внесення, а відтак в цій частині відсутні подія та склад адміністравтиного правопорушення.

Відповідно до п. 9 ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції» правопорушення пов`язане з корупцією - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст.3 Закону, за яке Законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну чи цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-6 КУпАП, є невід`ємною складовою, для вирішення питання про притягнення осіб до відповідальності, і як зазначив ВССУ в своєму листі від 22.05.2017 року № 223-943/0/4-17, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Констуцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВерховноюРадою України.

Крім того, при розгляді справ про адміністративне правопорушення повязане із корупцією, зважаючи на важливість наслідків такого розгляду для особи, слід керуватися крім іншого, і рішеннями Європейського суду з прав людини та основоположних свобод.

Так, рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості Закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

У відповідності до ст. 7 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним Законом або міжнародним правом. Також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

Закон України «Про запобігання корупції» розділяє поняття доходів та фінансових зобов`язань, так: до доходів у відповідності до п. 7 ст. 46 відносяться: отримані (нараховані) доходи, у тому числі доходи у виді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки та інші доходи.

У п.9 ст.46 Закону, вказано, що фінансові зобов`язання, у тому числі отримані кредити, позики, зобов`язання за договорами лізингу, розмір сплачених коштів в рахунок основної суми позики (кредиту) та процентів за позикою (кредиту), зобов`язання за договорами страхування та недержавного пенсійного забезпечення, позичені іншим особам кошти.

Проте Податковий кодекс України розділяє поняття доходів та фінансового кредиту (позики).

Так, відповідно до п.14.1.258 Податкового кодексу України, фінансовий кредит - кошти, що надаються банком-резидентом або нерезидентом, що кваліфікується як банківська установа згідно із законодавством країни перебування нерезидента, або резидентами і нерезидентами, які мають згідно з відповідним законодавством статус небанківських фінансових установ, а також іноземною державою або його офіційними агентствами, міжнародними фінансовими організаціями та іншими кредиторами - нерезидентами юридичній чи фізичній особі на визначений строк для цільового використання та під процент.

Згідно п.14.1.257 Податкового кодексу України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних). Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення;

Згідно з п.14.1.54 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;б)доходів віднадання резидентамабо нерезидентамв оренду(користування)майна,розташованого вУкраїні,включаючи рухомийсклад транспорту,приписаного дорозташованих вУкраїні портів; в)доходів відпродажу рухомогота нерухомогомайна,доходів відвідчуження корпоративнихправ,цінних паперів,у томучислі акційукраїнських емітентів; г)доходів,отриманих увигляді внесківта премійна страхуванняі перестрахуванняризиків натериторії України; ґ)доходів страховиків-резидентів відстрахування ризиківстрахувальників -резидентів замежами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);е)спадщини,подарунків,виграшів,призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Отже серед переліку видів доходів Податковим кодесом України не передбачено такого виду доходу, як отримання позики.

Ні в протоколах про адміністративне правопорушення, ні прокурором під час судового засідання не зазначено конкретного підпункту п.14.1 ст.14 ПК України яким передбачено, що позика є доходом суб`єкта декларування.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що більш детально визначення поняття дохід для фізичних осіб та його окремих видів наведено і врегульовано положеннями ст.164 ПК України, у відповідності до яких, кредитні (позичені) кошти також не визнаються доходом.

Щодо роз`яснень Національного агентства на якому наполягав представник прокуратури, суд вважає за необхідне наголосити на наступному.

Відповідно до п.15 ч.1 ст.11 Закону передбачено, що до повноважень Національного агентства належать, зокрема, надання роз`яснень, методичної та консультаційної допомоги з питань застосування актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб.

Разом з тим, положеннями цього Закону не передбачено загальнообов`язковості таких роз`яснень чи можливості набуття ними статусу нормативно-правового акту або підзаконного нормативно-правового акту. Дана обставина виключає можливість притягнення особи до відповідальності за не виконання роз`яснень Національного агентства.

У відповідності до положень ст.9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а в даному випадку про адміністративне корупційне правопорушення, в числі інших визначених Законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого Законом України «Про запобігання корупції»; чи є особа винною в його вчиненні, отже чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Держава перед застосуванням каральних заходів щодо правопорушників зобов`язана перш за все створити умови для належного виконання особою своїх обов`язків, в даному випадку прийняття чітких законів (підзаконних нормативно-правових актів), які б не підлягали двухзначному трактуванню, створенню і належному веденню електронного реєстру. Покарання не повинно бути застосованим до особи за наявності формальних підстав правопорушення, та повинно бути відповідним вчиненому діянню з урахуванням усіх обставин (суб`єктивних та об`єктивних ознак).

Крім вище викладеного, суддя вважає за необхідне зазначити, що суб`єктивна сторона зазначених правопорушення характеризується наявністю вини виключно у формі умислу, а вчинення такого діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності, тому для притягнення ОСОБА_3 адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.172 -6 КУпАП, суддя мав отримати докази того, що остання усвідомлювала суспільну небезпечність неповідомлення (несвоєчасного повідомлення) про суттєві зміни в майновому стані, передбачав можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажав настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання (непрямий умисел).

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням вище наведеного, суддя вважає, що справді за викладених умов ОСОБА_3 не усвідомлювала необхідність подання повідомлення про суттєві зміни в майновому стані у разі отримання позики ( а не доходу, як то вказано у ст. 52 Закону), а тому в її діях відсутній умисел як і в матеріалах справи відсутність будь-які докази на підтвердження її вини.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у звязку з відсутністю події чи складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням вище наведеного, суддя приходить до обґрунтованого висновку, що провадження по справі підлягає закриттю у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.1.3.52, Закону України «Про запобігання корупції, ст.ст.9, 172-6,245,247ч.1 п.1,251,284,294 КУпАП, суд, -

постановив:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.2 ст.172-6 КУпАП закрити у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного апеляційного суду через Радехівський районний суд Львівської області протягом десяти діб з дня її винесення

СуддяСеменишин О. З.