ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/6/20 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І. розглянувши адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, приватного підприємця, з участю представника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності,- ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 листопада 2019 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Як вбачається із змісту даної постанови, ОСОБА_1 07 вересня 2019 року о 21 год. 13 хв. в м. Тернополі по вул. Протасевича керував автомобілем марки «Kia Sorento» номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою технічного приладу - газоаналізатора «Drager» Alcotest 6810 № ARCD-0524 (повірка дійсна до 07/12/2019 року), на табло якого висвітило показник 2,08 % (проміле). Огляд проводився в присутності двох свідків.

Тобто ОСОБА_1 вчинив дії, якими порушив вимоги підп. а) п. 2.9 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі та у клопотанні про поновлення строку ОСОБА_1 просить строк на апеляційне оскарження поновити, постанову місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв"язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення. Для надання показань просить викликати в судове засідання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які нібито були присутні під час його огляду на стан алкогольного сп"яніння.

У своєму клопотанні про поновлення строку ОСОБА_1 зазначає, що на вказану постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 06 листопада 2019 року він подав апеляційну скаргу 18 листопада 2019 року, оскільки останній день оскарження постанови припав на вихідний день - 17 листопада 2019 року, однак ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 22 листопада 2019 року його апеляційну скаргу було повернуто у зв"язку з пропуском 10-ти денного строку, передбаченого ст.294 КУпАП.

На думку апелянта, строк на апеляційне оскарження пропущений ним не був, оскільки у випадку, коли останній день оскарження припадає на вихідний чи святковий день, останнім днем оскарження слід вважати наступний робочий день, яким виявився понеділок - 18 листопада 2019 року.

Що стосується суті оскаржуваної постанови, то апелянт зазначає, що після проходження огляду на стан алкогольного сп"яніння на технічному приладі "Драгер" інспектор запропонував йому проїхати в медичний заклад, на що він відповів: - "для чого". Почувши його відповідь, останній почав складати протокол, а він тим часом зателефонував до адвоката, який йому порадив їхати в медичний заклад для огляду на стан алкогольного сп"яніння, оскільки прилад "Драгер" має неточність у визначенні стану алкогольного сп"яніння. Після цього він підійшов до працівника поліції та виявив бажання їхати в медичний заклад, однак працівник поліції відмовив йому у проханні, пояснивши тим, що він вже погодився з показником, який виявив технічний прилад.

Про те, що він не відмовлявся їхати в медичний заклад, як зазначає апелянт, свідчить також відсутність такого посилання у протоколі про адміністративне правопорушення, а пояснення свідків не є належним та допустимим доказом, оскільки вони не були допитані в судовому засіданні місцевого суду, клопотання про що заявляв його представник.

Також вказує, що на місці зупинки транспортного засобу та під час проходження огляду на визначення стану алкогольного сп"яніння свідка ОСОБА_3 на місці не було і він не підписував пояснення, які містяться в матеріалах справи. Зазначає, що під час проходження огляду біля нього стояли два інспектора поліції та один свідок, який через хвилину сів в автомобіль і поїхав, будь-яких документів він не підписував.

Окрім того стверджує, що з відеозаписів не вбачається факту його відмови поїхати в медичний заклад для огляду на стан алкогольного сп"яніння, як і не вбачається, що на місці події були присутні саме два свідки.

Також вказує, що інспектор, який складав протокол про адміністративне правопорушення, всупереч вимог КУпАП не ознайомив його з правами та обов"язками, передбаченими ст.268 КУпАП.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, прихожу до висновку, що строк на апеляційне оскарження рішення місцевого суду за апеляційною скаргою від 18 листопада 2019 р. пропущеним не був з наведених вище підстав, а тому пропущений станом на 28 листопада 2019 р. (день подачі повторної апеляційної скарги) пропущений з поважних причин, тому його слід поновити, а в задоволенні апеляційної скарги - відмовити, оскільки прийняте судом рішення є законним і обґрунтованим.

В судове засідання апелянт ОСОБА_1 не з"явився. Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 заявив, що останньому відомо про дату, час і місце судового засідання. Просив суд розглядати справу у його відсутності.

Так, Міністерство юстиції України у своєму листі від 30.01.2009 №Н-35267-18 щодо порядку застосування нормативно-правових актів у разі існування неузгодженості між підзаконними актами зазначило, що оскільки при застосуванні норм права правозастосовчий орган іноді стикається з прогалинами в законодавстві, тобто з повною чи частковою відсутністю норм, які регулюють певні суспільні відносини, а тому розрізняють прогалини в праві та прогалини в законі.

Прогалини в праві - це повна або часткова відсутність в діючих нормативно-правових актах необхідних юридичних норм.

Прогалини в законі - це повна або часткова відсутність необхідних юридичних норм у даному законі.

У зв`язку з цим в юриспруденції розроблені способи заповнення прогалин в процесі застосування закону, які отримали назву аналогії.

Розрізняють: аналогію закону - рішення справи або окремого юридичного питання на основі правової норми, розрахованої на схожі випадки. Застосування аналогії забороняється, якщо вона прямо заборонена законом чи якщо закон пов`язує настання юридичних наслідків з наявністю конкретних норм; аналогію права - рішення справи чи конкретного юридичного питання на основі принципів права, загальних начал і змісту законодавства.

У своєму клопотанні про поновлення строку ОСОБА_1 вказує, що оскільки останній день оскарження рішення місцевого суду припадав на вихідний день, тому останнім днем оскарження слід вважати перший, після вихідного, робочий день.

Разом з тим, як вбачається з Кодексу України про адміністративні правопорушення, норми, які б регулювали такого роду питання, на відміну від КАСУ, ЦПК, ГПК та інших нормативно-правових актів, відсутні.

Таким чином, в даному випадку існує прогалина в праві, у зв"язку з чим слід застосувати аналогію.

Згідно з ч.6 ст.120 КАСУ якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Місцевим судом рішення щодо ОСОБА_1 було прийняте 06 листопада 2019 р.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови, тобто останнім днем слід вважати день 16 листопада 2019 р., який припав на суботу, тобто вихідний.

Таким чином, першим робочим днем після цієї дати слід вважати 18 листопада 2019 р. - понеділок. Саме цього дня ОСОБА_1 і зареєстрував апеляційну скаргу в канцелярії Тернопільського міськрайонного суду, що підтверджується відтиском штампу вказаного суду.

У зв"язку з наведеним вище вважаю, що строк на апеляційне оскарження ОСОБА_1 за першою апеляційною скаргою пропущеним не був, відповідно станом на день подачи другої апеляційної скарги - 28 листопада 2019 р. - строк був пропущеним з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Що стосується суті оскаржуваної постанови, то суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення і дійшов правильного, законного та обґрунтованого висновку про доведеність його вини у порушенні п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та, відповідно, вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вважаю, що судом вірно встановлені фактичні обставини справи та їм дана належна юридична оцінка. Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки 07 вересня 2019 року о 21 год. 13 хв. в м. Тернополі по вул. Протасевича керував автомобілем марки «Kia Sorento» номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою технічного приладу - газоаналізатора «Drager» Alcotest 6810 № ARCD-0524 (повірка дійсна до 07/12/2019 року), на табло якого висвітило показник 2,08 % (проміле). Огляд проводився в присутності двох свідків. Тобто ОСОБА_1 вчинив дії, якими порушив вимоги підп. а п. 2.9 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначені обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою у встановленому законом порядку, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , які підтвердили факт проходження водієм ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

У відповідності до ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність за вказаною нормою закону настає за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про те, що один зі свідків - ОСОБА_3 - був відсутнім при затриманні його за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп"яніння, не тільки не підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а і спростовуються матеріалами справи, а саме відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Окрім цього доводи апелянта про те, що він не відмовлявся проходити огляд на стан алкогольного сп"яніння в медичному закладі, є необґрунтованими, оскільки він погодився з результатом алкотестера "Драгер", який встановив наявність у нього алкогольного сп`яніння - 2.08%, власноруч розписавшись у відповідній роздруківці, та після запитання працівника поліції, чи бажає він проїхати у медичний заклад, останній зазначив, що немає смислу, що суд розуміє як небажання проходити огляд на стан алкогольного сп"яніння ще раз.

З вказаних відеозаписів також вбачається, що поліцейський вголос зачитав ОСОБА_1 права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, а тому доводи ОСОБА_1 з приводу того, що йому не були роз"яснені його права, також на увагу не заслуговують.

В судовому засіданні місцевого суду від 06 листопада 2019 р. ОСОБА_1 вину свою у вчиненні зазначеного правопорушення визнав повністю, погодився сплатити за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп"яніння штраф, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, пояснивши, що спиртне вживав вимушено, оскільки мав ділову зустріч в офісі. В зв"язку із цим просив не позбавляти його права керування автомобілем.

Безпосередньо ці обставини дали можливість суду першої інстанції зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вбачаю ці висновки обґрунтованими.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про закриття провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вважаю безпідставними та необгрунтованими.

При призначенні адміністративного стягнення судом належним чином виконані вимоги ст. 33 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Строк на апеляційне оскарження поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 06 листопада 2019 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, -без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис