КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

захисника Шимка А.О.

особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника Шимка Андрія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 7 січня 2020 року о 00.35 год. в м. Києві по вул. Юрія Іллєнка, 24, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Toyota» державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: блідість шкіри обличчя, тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на світло, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Шимко А.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення проігнорував вимогу закону щодо всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів, їх достовірності, а також щодо аналізу взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, а також висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Так, захисник щодо фактичних обставин вказує на те, що ОСОБА_1 перебував у тверезому стані (довідка лікаря-нарколога подана судді) та під час розмови з поліцейським пояснив, що поспішає з роботи додому, щоб у найближчій час прийняти виписані йому ліки, бо має серйозне серцеве захворювання, діагноз - міокардіофіброз. Прийом лікарських препаратів у такому випадку є обов`язковим, у зв`язку з цим ОСОБА_1 не міг витратити декілька годин на поїздку з працівниками поліції до лікарні, а тому ОСОБА_1 попросив здійснити огляд на місці зупинки транспортного засобу, на що працівником поліції було сказано, що технічної можливості такого проходження на місці у них не має.

Після деякого часу спілкування працівник поліції запропонував ОСОБА_1 відмовитись від огляду, поїхати прийняти ліки та пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння самостійно, аргументуючи це тим, що такий варіант найбільш підходящий як для

поліцейських, так і для ОСОБА_1 , тим паче що працівники поліції сказали, що наркотики виявляються дуже довго, тому висновок лікаря буде врахований.

При цьому, як вказує захисник, зі слів поліцейського вбачалося, що запропонований варіант є таким, що передбачений законом, і що ОСОБА_1 має на це право, а жодних роз`яснень щодо відповідальності при такій відмові працівником поліції ОСОБА_1 надано не було. За таких обставин, як посилається захисник, з дій поліцейських було зрозуміло, що ОСОБА_1 вчиняє не адміністративне правопорушення, а, скоріше, погоджується на один з передбачених законом варіантів огляду на вимогу співробітника поліції.

Особливу увагу апелянт акцентує на тому, що з відеозапису вбачається, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння було вчинене внаслідок підбурювання ОСОБА_1 зі сторони поліцейських, і, з урахуванням позиції ЄСПЛ, не може бути притягнутий до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, як зазначає захисник, при розгляді справи судом першої інстанції, стороною захисту було заявлено клопотання про виклик свідків ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), які були вказані у якості свідків у протоколі серії БД № 338313, однак, суд відхилив дане клопотання, що підриває загальну справедливість провадження. У зв`язку з цим ОСОБА_1 довелось самостійно збирати показання свідків, внаслідок чого докази неправомірних дій працівника поліції були зібрані вже після винесення оскаржуваної постанови Шевченківським районним судом м. Києва, а тому додаються до даної скарги.

Окрім того судом першої інстанції було проігноровано той факт, що направлення до закладу охорони здоров`я у матеріалах справи відсутнє.

На переконання апелянта, поліцейські не дотримались положень нормативно-правових актів, не забезпечили проведення медичного огляду на місці, а тому постанова суду підлягає до скасування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази та додатково надані стороною захисту, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції ці вимоги закону дотримані не в повному обсязі.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 338313 від 7 січня 2020 року, складеного щодо ОСОБА_1 , вбачається, що 7 січня 2020 року о 00.35 год. у м. києві по вул. Ю.Іллєнка, 24, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Тойота державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: блідість шкіри обличчя, тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків.

У графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 зробений власноручний запис: « Мені не були роз`яснені мої права. Мені було запропоновано відмовитися проходити обстеження, але не було роз`яснено, що за це буде відповідальність та складений протокол. З протоколом не згодний» (ас. 1).

Згідно з відеозаписом, долученим до матеріалів справи, на запитання працівника поліції, чи згоден ОСОБА_1 в присутності свідків проїхати з працівниками поліції до лікаря-нарколога для огляду для визначення стану сп`яніння, ОСОБА_1 відповідає, що він скористується порадою працівників поліції та відмовиться. Працівник поліції наголошує на тому, що ОСОБА_1 сам повинен визначитися без їх поради, на що ОСОБА_1 відповідає, що відмовляється (ас 4).

З метою з`ясування обставин події до суду апеляційної інстанції викликались свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Від свідка ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції електронною поштою надійшли пояснення, в яких ОСОБА_2 повідомляє, що він перебуває за межами України та з`явитися в судове засіданні не може, просить прийняти до уваги його письмові пояснення.

У своїх письмових пояснення ОСОБА_2 зазначає, що 7 січня 2020 року він був свідком складання протоколу відносно ОСОБА_1 працівником поліції за ч. 1 ст.130 КУпАП. ОСОБА_1 , під час розмови з поліцейським пояснив, що поспішає з роботи до дому, щоб у найближчій час прийняти ліки, о має серйозне серцеве захворювання. ОСОБА_1 просив здійснити огляд на місці зупинки транспортного засобу. У відповідь на це працівником поліції було зазначено, що технічної можливості такого проходження на місці у них немає. Після деякого часу спілкування працівник поліції запропонував ОСОБА_1 відмовитись від огляду, проїхати прийняти ліки та пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння самостійно, аргументуючи це тим, що такий варіант найбільше підходить як для них, так і для ОСОБА_1 . При цьому пояснили, що наркотики виявляються дуже довго, тому висновок лікаря буде врахований. При цьому зі слів поліцейського вбачалося, що запропонований варіант є таким, що передбачений законом, і що ОСОБА_1 має на це право. Жодних роз`яснень щодо відповідальності при такій відмові працівником поліції ОСОБА_1 надано не було. Про те, що ОСОБА_1 обманули, він зрозумів, коли поліцейський, забравши у ОСОБА_1 , посвідчення водія, склав протокол. З дій поліцейських було зрозуміло, що ОСОБА_1 вчиняє не адміністративне правопорушення, а, скоріше, погоджується на один з передбачених законом варіантів огляду на вимогу співробітника поліції (ас. 36).

Інший свідок - ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився. Проте стороною захисту до апеляційного суду надано копію матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 , відповідно до яких 7 січн2020 року о 00.25 год. ОСОБА_5 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків.

Одним із свідків, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_5 , зазначений ОСОБА_1 , у присутності якого 7 січня 2020 року о 00.35 год. фіксувалось порушення п. 2.5 ПДР України з боку ОСОБА_5 .

При цьому, як пояснив ОСОБА_1 , йому працівники поліції сказали, щоб він був свідком у наркомана. ОСОБА_5 стояв біля свого автомобіля, а він ( ОСОБА_1 ) стояв біля свого автомобіля. Ні ОСОБА_5 в його ( ОСОБА_6 ) присутності, ні йому ( ОСОБА_1 ) у присутності ОСОБА_5 не пропонувалось пройти огляд.

Наведені докази та обставини унеможливлюють зробити висновок про добровільність відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Суд сприймає відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння як таку, що була викликана впливом зовнішніх чинників, які проявилися у виді провокації з боку працівників поліції. У зв`язку із тим, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була спровокована працівниками поліції, усі похідні докази по факту цієї події не можуть визнаватися допустимими та використовуватися у якості доведення його вини.

При цьому апеляційний суд не може взяти до уваги наданий до суду першої інстанції висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 8 січня 2020 року (ас. 13), оскільки відповідно до ч.4 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. В даному ж випадку огляд проведений більше ніж через добу.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння, свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я, є безпідставними.

Так направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Сам бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду у медичному закладі, у зв`язку з чим відсутність вказаного направлення не є беззаперечним доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан наркотичного сп`яніння.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини дають підстави стверджувати те, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, не доведена, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи судом витлумачені на користь ОСОБА_1 .

У зв`язку із цим постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника Шимка Андрія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, скасувати, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне провадження серії БД № 338313 від 7 січня 2020 року, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва