КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/570/2020
Категорія: ч.1 ст.173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 липня2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Нерсесяна А.С., законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2 та його представника - адвоката Мироненка О.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Мироненка О.О. на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року, провадження щодо

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Як дослівно встановлено постановою судді: «з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 04.08.2019 року о 21.15 годин, ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вступив в конфлікт з ОСОБА_2 , конфліктом якого стала малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим вчинив психологічне насильство відносно малолітньої ОСОБА_3 ».

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представник ОСОБА_2 - адвокат Мироненко О.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 та прийняти нову постанову, якою визнати останнього винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що ОСОБА_2 , діючи, як законний представник своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 повністю незгодний із винесеною постановою суду першої інстанції, оскільки вона є незаконною, необґрунтованою, і винесеною на основі не повно і не всебічно з`ясованих обставин справи, так як суд, при її винесенні не виконав всіх вимог судочинства та не вирішив справу згідно з законом.

Зокрема, як зазначає апелянт, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, не передбачає обов`язкового настання наслідків у вигляді заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, як про це вказує в оскаржуваній постанові суд першої інстанції, оскільки згідно з диспозицією цієї статті, домашнє насильство є вчиненим у випадку умисного вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

У зв`язку з цим, як вважає апелянт, є достатні підстави вважати, що внаслідок винних дій ОСОБА_1 у вигляді гучних словесних образ та крику, висловлених на адресу ОСОБА_2 , малолітній ОСОБА_3 , яка була присутня під час конфлікту, могла бути заподіяна шкода її психічному здоров`ю.

Крім того, апелянт вказує на те, що маючи в матеріалах справи заяви батьків малолітньої ОСОБА_3 від 09.09.2019 про залучення їх, як свідків по даній справі, суд першої інстанції був зобов`язаний викликати в судове засідання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та допитати їх як свідків щодо тих подій, про які йдеться у протоколі про адміністративне правопорушення, проте, фактично, а ні ОСОБА_2 , а ні ОСОБА_4 не залучались, як свідки під час розгляду даної справи та в судовому засіданні не допитувались, що є доказом того, що Святошинським районним судом м. Києва, не було вжито всіх необхідних заходів щодо повного та об`єктивного розгляду даної справи.

На думку апелянта, не відповідають дійсності і висновки Святошинського районного суду м. Києва стосовно того, що в протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано, які саме дії вчинив ОСОБА_1 по відношенню до малолітньої ОСОБА_3 та чи було, або могло бути завдано шкоду потерпілій, та яку саме, в результаті дій ОСОБА_1 .

Також апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_2 переконаний, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП створить на майбутнє умови при яких, ОСОБА_1 вже не буде вчиняти домашнє насильство по відношенню до малолітньої ОСОБА_3 , що у свою чергу стане передумовою для нормального життя та розвитку його малолітньої доньки ОСОБА_3 в емоційно безпечному середовищі.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_1 - адвокат Нерсесян А.С. просить залишити апеляційну скаргу адвоката Мироненка О.О. без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року - без змін.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його представника - адвоката Мироненка О.О., які підтримали апеляційну скаргу останнього та просили її задовольнити; пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Нерсесяна А.С., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити постанову судді без змін; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Мироненка О.О., вони не можуть бути визнані обґрунтованими та служити законними підставами для скасування постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з огляду на таке.

Як прямо передбачено ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вказаною нормою закону встановлена адміністративна відповідальність за вчиненнядомашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 4. ч. 1 ст.1 Закону України «Про попередження насильства у сім'ї» психологічним насильством в сім'ї є насильство, пов'язане з дією одного члена сім'ї на психіку іншого члена сім'ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров'ю.

З аналізу норм вказаних Законів вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідно до обставин даної справи, може мати місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров'ю іншого члена сім'ї.

Між тим, матеріали справи про адміністративне правопорушення, в тому числі протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 134353 від 22 серпня 2019 року, який було складено щодо ОСОБА_1 , немістять у собі беззаперечних та об'єктивних даних, які б дозволили зробити висновок про вчинення останнім домашнього насильства психологічного характеру, а саме про вчинення таких дій відносно неповнолітньої потерпілої ОСОБА_3 , яка, як встановив суд, є його нерідною онукою.

Зокрема у згаданому вище протоколі про адміністративне правопорушення прямо зазначено, що «04.08.2019 року приблизно о 21:15 год. по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 вступив в конфлікт з гр. ОСОБА_2 конфліктом якого стала малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (донька ОСОБА_2 ), чим гр. ОСОБА_1 вчинив психологічне насильство відносно малолітньої ОСОБА_3 ».

Водночас, обставини домашнього насильства, описані у згаданому протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено не лише про характер вчиненого психологічного насильства відносно малолітньої ОСОБА_3 , а й про можливість завдання чи завдання внаслідок цього шкоди її психічному здоров`ю.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, фактично єдиною підставою для складання вищевказаного протоколу стали пояснення ОСОБА_2 , копія яких долучена до справи (а.с. 5-6), в яких зазначається лише про те, що 04.08.2019 після 21:15 за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 вчинив психологічне насильство відносно своєї малолітньої онуки ОСОБА_3 .

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП до протоколу долучено не було і до суду не надавалось.

З огляду на це, суд апеляційної інстанції не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваної постанови та прийняття нової постанови про визнання ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Що ж стосується доводів, наведених в апеляційній скарзі, а також доказів, які були надані під час апеляційного розгляду, як потерпілою стороною, так і стороною особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, в тому відеозаписів та пояснень в суді апеляційної інстанції свідків ОСОБА_4 (дружина ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3 ) та ОСОБА_6 (колишня дружина ОСОБА_1 та теща ОСОБА_2 ), то їх перевірка не дала достатніх підстав для того, щоб зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, оскільки встановлені судом апеляційної інстанції дані про події та обставини, які мали місце 04 серпня 2019 року, свідчать про відсутність будь-якого психологічного насильства з боку ОСОБА_1 взагалі та відносно малолітньої ОСОБА_3 зокрема, оскільки конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , свідком якого вона начебто була, фактично не було.

Бажання батьків малолітньої ОСОБА_3 перешкодити ОСОБА_1 , як дідусю, спілкуватися з їх донькою проти їх волі, яке не ґрунтується на вимогах закону або судовому рішенні, а також періодичні штучні конфлікти на цьому ґрунті, які провокуються обома сторонами, є свідченням не домашнього насильства, а їх безвідповідальності, які використовують дитину, як прикриття, при з'ясуванні сімейних стосунків.

За таких обставин, апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Мироненка О.О. не може бути задоволена, оскільки вона не містить у собі достатніх підстав для висновку про те, що постанова судді про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 зач. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, є незаконною або необґрунтованою, у зв`язку з чим, за наслідками розгляду цієї скарги, суд апеляційної інстанції вважає необхідним залишити її без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року- без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_2 - адвоката Мироненка О.О. залишити без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року, відповідно до якої провадження у справі щодо ОСОБА_1 ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Степанова С.В.