Житомирський апеляційний суд
Справа №295/9654/19 Головуючий у 1-й інст. Болейко А. П.
Категорія ст.483 МК Доповідач Зав`язун С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді Зав`язуна С.М.,

за участю: секретаря Гонгало Н.В.,

представника митниці Кондратюка А.В.,

захисників Захарченка В.П., Святини І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційні скарги представника Київської митниці Держмитслужби Кондратюка Андрія Володимировича та захисника Святини Ігоря Андрійовича в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Богунського районного суду м.Житомира від 24 листопада 2020 року,

ВСТАНОВИВ :

Зазначеною постановою відмовлено у задоволенні заяв представника Київської митниці Держмитслужби Красильникової С.А. та захисника Захарченка В.П. про роз`яснення постанови Богунського районного суду від 06.04.2020 року про закриття провадження у справі за ч.1 ст. 483 МК України щодо ОСОБА_1 в частині конкретизації особи власника, якому мають бути повернуті грошові кошти, які були предметом інкримінованого правопорушення.

Своє рішення суд мотивував тим, що заявниками фактично порушується питання про зміну рішення суду, внесення до нього нових відомостей власника майна, що потребує дослідження нових доказів, що на даній стадії судового розгляду не допускається та потягне за собою зміну його змісту.

В апеляційній скарзі представник Київської митниці Держмитслужби Кондратюк А.В. просить скасувати постанову суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог вказує, в судовому рішенні від 06.04.2020 року не конкретизовано кому саме необхідно повернути грошові кошти, вилучені у громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , а міститься лише посилання на повернення грошових коштів їх власнику, який не встановлювався в ході судового розгляду, що унеможливлює належне виконання судового рішення.

Захисник Святина І.А. в поданій в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , апеляційній скарзі просить скасувати постанову Богунського районного суду м.Житомира від 24.11.2020 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити заяву захисника Захарченка В.П. та роз`яснити, що власником заінтересованою особою є ОСОБА_2 , якому і підлягають поверненню вилучені грошові кошти. Аргументує свої вимоги тим, що стороною захисту не порушується ніяких питань щодо зміни судового рішення, а заява про роз`яснення судового рішення появилась виключно у зв`язку із відмовою митниці в поверненні товару. Зазначає, роз`яснення суті постанови стосується того, що вже було встановлено судом в судовому засіданні та викладено як в описовій так і в резолютивній частині рішення, а саме в частині учасника справи заінтересованої особи власника, і встановлювати належність товару на праві власності певній особі захист не просив. Набуття учасником справи статусу заінтересованої особи - власника товару, зазначеного в п.3 ч.1 ст.461 Митного Кодексу України, передбачає перевірку судом його права на даний товар, що судом і було зроблено, зокрема досліджено в судовому засідання документи, які підтверджують належність товару заінтересованій особі. Вказує, що в даному процесі, поняття власник і заінтересована особа це одне і теж.

Заслухавши пояснення представника Київської митниці Держмитслужби Кондратюка А.В. та захисників Захарченка В.П. та Святини І.А. в підтримку поданих апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, перевіривши постанову суду в межах, передбачених ст.294 КУпАП, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч.6 ст.283 КУпАП постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.

Відповідно до вимог ст.528 МК України у разі якщо за результатами перевірки законності та обґрунтованості постанови суду, у справі про порушення митних правил ця постанова буде скасована, а справа закрита, конфісковані товари повертаються особі, яка притягалася до адміністративної відповідальності. Якщо конфісковані товари неможливо повернути в натурі, повертається їхня вартість за вирахуванням сум належних митних платежів за ставками, які діяли на день конфіскації. Повернення грошових коштів, зазначених у цій частині здійснюється органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, з державного бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Богунського районного суду м.Житомира перебувала справа про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.483 МК України.

Постановою Богунського районного суду м.Житомира від 06.04.2020 року, яка залишена без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 26.05.2020 року, у справі №295/9654/19 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 483 МК України закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Вилучений на підставі протоколу про порушення митних правил №0056/10100/19 від 01.03.2019 року товар, а саме валютні цінності в сумі 58100 (п`ятдесят вісім тисяч сто) доларів США та 162500 (сто шістдесят дві тисячі п`ятсот) рублів Російської Федерації повернуто власнику (а.218-229 т.2)

При розгляді поданих апеляційних скарг, апеляційний суд враховує, що відповідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Діючими нормами КУпАП не визначено порядку роз`яснення судового рішення.

У справі «Надточій проти України» № 7460/03 від 15 травня 2008 року уряд України визнав, що КУпАП має карний кримінально-правовий характер (п.21 рішення Європейського суду з прав людини у вказаній справі), а тому процесуальні норми КУпАП кореспондуються з процесуальними нормами КПК України.

З огляду на викладене, судом застосовуються норми ст.380 КПК України, відповідно до яких, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

Аналіз вищезазначеної норми дає підстави для висновку про те, що роз`яснення судового рішення за своєю правовою суттю є одним із способів усунення його недоліків, яке не передбачає виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом.

Так, роз`яснення судового рішення можливе у випадку, якщо воно є нечітким за змістом, містить положення, які викликають суперечки щодо його неоднакового тлумачення і розуміння під час виконання. При цьому, суд не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення, так само, як і вирішувати питання, що не були предметом судового розгляду. Тобто, це стосується випадків, коли недотримані вимоги ясності, визначеності такого рішення суду. Невизначеність судового рішення означає, що воно містить положення, що викликають суперечки щодо його розуміння під час виконання (постанова Верховного суду від 30.04.2020 року у справі №22а-11177/08).

З резолютивної частини постанови Богунського районного суду м.Житомира від 06.04.2020 року вбачається, що судом, серед іншого, вирішено повернути власнику валютні цінності в сумі 58100 (п`ятдесят вісім тисяч сто) доларів США та 162500 (сто шістдесят дві тисячі п`ятсот) рублів Російської Федерації, без зазначення конкретної особи власника із визначенням прізвища, ім`я та по-батькові.

При цьому, з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, яку просять роз`яснити апелянти встановлено, що суд не вирішував питання про право власності вилучених валютних цінностей.

Доводи захисника Святини І.А. про те, що в судовому засіданні було встановлено статус учасника справи ОСОБА_2 , як заінтересованої особи- власника товару, не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи.

Суд першої інстанції з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в судовому засіданні лише заслуховував пояснення ОСОБА_2 , як свідка щодо обставин вчинення інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.

Посилання захисника Святини І.А. на досліджені в судовому засіданні документи, які були подані стороною захисту в якості доказів згідно клопотання від 29.10.2010 року №47 (а.1-5 т.2) не спростовують висновків суду першої інстанції. Апеляційний суд звертає увагу, що у даному клопотанні зазначено, що ОСОБА_2 , за вказівкою чоловіка ОСОБА_2 , передала ОСОБА_3 належні їй та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 58100 доларів США та 162500 рублів Російської Федерації. Відповідно до пояснень дружини ОСОБА_2 , вказані грошові кошти вони разом із чоловіком накопили протягом життя (а.30 т.2), в підтвердження чого, адвокатом були долучені офіційні фінансово-господарські документи, більша частина яких стосується доходів дружини ОСОБА_2 (а.35-55 т.2).

На переконання апеляційного суду, вирішення порушеного в апеляційних скаргах питання, а саме хто є власником товару, зокрема валютних цінностей в сумі 58100 (п`ятдесят вісім тисяч сто) доларів США та 162500 (сто шістдесят дві тисячі п`ятсот) рублів Російської Федерації, вилучених у ОСОБА_1 на підставі протоколу про порушення митних правил №0056/10100/19 від 01.03.2019 року, з урахуванням конкретних обставин даної справи, не відноситься до вимог роз`яснення рішення суду.

Із змісту поданих апеляційних скарг слідує, що в них фактично порушується питання не роз`яснення судового рішення, а встановлення права власності конкретній особі. Дані питання знаходяться поза межами компетенції суду, який ухвалив рішення.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що мотиви, які стали підставою для ухвалення постанови Богунського районного суду м.Житомира від 06.04.2020 року чітко визначені в тексті рішення, вони є достатньо зрозумілими та не підлягають роз`ясненню.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що у даному випадку не може бути застосовано механізм, визначений ст.380 КПК України.

Постанова Житомирського апеляційного суду від 17.09.2020 року (а.92-93 т.3), на яку посилається захисник Святина І.А. в поданій апеляційній скарзі, не має преюдиційного значення, оскільки чинним законодавством не передбачено покладення обов`язку враховувати висновки суду апеляційної інстанції при новому апеляційному розгляді.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За наведеним, вказівка суду першої інстанції про вирішення питання права власності вище зазначених валютних цінностей в порядку цивільного судочинства - є обґрунтованою.

Апеляційний суд вважає, що постанова Богунського районного суду м.Житомира від 06.04.2020 року є зрозумілою і додаткового роз`яснення не потребує, а викладені у апеляційних скаргах підстави для роз`яснення постанови суду є безпідставними та необґрунтованими. Оскаржена постанова суду першої інстанції є законною та належно мотивованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги представника Київської митниці Держмитслужби Кондратюка Андрія Володимировича та захисника Святини Ігоря Андрійовича, в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Богунського районного суду м.Житомира від 24 листопада 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського

апеляційного суду С.М. Зав`язун