Справа №362/6822/19 Головуючий в суді І інстанції - Лебідь-Гавенко Г.М.
Провадження №33/824/405/2020 Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., із участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника Дементьєва Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Дементьєва Т.М. на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2019 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. 00 коп. із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Відповідно до постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 03.11.2019 року о 14 годині 20 хвилин на автодорозі М-05 Київ-Одеса керував автомобілем «ЗАЗ Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд водія проводився у встановленому законом порядку лікарем-наркологом КНП БМР №4 «Білоцерківська міська лікарня». ОСОБА_2 вчинив дії, якими порушив вимоги п.2.9.а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником ОСОБА_1 - адвокатом Дементьєвим Т.М. подано апеляційну скаргу, у якій він просить постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06.12.2019 року скасувати та закрити провадження у справі.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, без вирішення її в точній відповідності з законом, фактично без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і взагалі без проведення судового засідання. Крім того, зважаючи на малозначність вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, його необхідно звільнити від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Судом першої інстанції не забезпечено виконання вимог п.6 ч.2 ст.129 Конституції України щодо гласності судового засідання та фіксування процесу технічними засобами. В протоколі про адміністративне правопорушення не було вказано в якості свідка ОСОБА_3 , що перебував у автомобілі ОСОБА_1 та не роз`яснено належним чином права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, а лише формально зроблено відмітку про це. Суд також не звернув уваги на не чітке заповнення лікарем КНП БМР №4 «Білоцерківська міська лікарня» висновку №423, не викликав поліцейських в судове засідання для допиту в якості свідків.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_1 та його захисника Дементьєва Т.М., на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до п.2.9.а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Правовими положеннями ст.266 КУпАП встановлено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Проведення огляду на стан сп`янiння в закладах охорони здоров`я i оформлення його результатів визначено «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за №1413/27858 (далі - Інструкція).

У суді першої інстанції ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав та надав пояснення, з яких вбачається, що він дійсно напередодні ввечері вживав алкоголь - горілку. Однак вважав, що минуло достатньо багато часу, щоб він не мав впливу на організм. Раніше ніколи не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху. Автомобіль використовується ним для потреб родини та для роботи, а накладення стягнення за санкцією ч.1 ст.130 КУпАП поставить його родину в скрутне становище. Вважав, що стягнення передбачене санкцією цієї статті, не відповідає принципу індивідуалізації покарання.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав свої пояснення та додатково зазначив, що на його думку, як працівниками поліції, так і судом першої інстанції йому не було належним чином роз`яснено прав та обов`язків, передбачених КУпАП, в зв`язку з чим, він був позбавлений можливості на їх реалізацію.

Однак суд апеляційної інстанції вказані доводи ОСОБА_1 розцінює критично, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

У відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №185570 від 03.11.2019, ОСОБА_1 03.11.2019 року о 14 годині 20 хвилин на автодорозі М-05 Київ-Одеса керував автомобілем «ЗАЗ Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд водія проводився у встановленому законом порядку лікарем-наркологом КНП БМР №4 «Білоцерківська міська лікарня». ОСОБА_2 вчинив дії, якими порушив вимоги п.2.9.а ПДР України (а.с.1).

ОСОБА_1 було роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, про що свідчить його підпис в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.1).

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення, в повній мірі відповідає вимогам ст.256 КУпАП.

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №423 від 03.11.2019, ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с.3).

Як вбачається з вказаного висновку, ОСОБА_1 відразу ж після проведення огляду на стан сп`янінння було ознайомлено з його змістом, про що свідчить його підпис. Вказані обставини свідчать, що він жодним чином не був позбавлений можливості надати щодо нього свої зауваження.

ОСОБА_1 було належним чином повідомлено про дату та час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.14). Реалізовуючи свої права, передбачені ст.268 КУпАП, ОСОБА_1 до суду першої інстанції було надано пояснення з приводу обставин вчинення адміністративного правопорушення.

З огляду на це, доводи апеляційної скарги про те, що він фактично не був присутній в судовому засіданні суду першої інстанції та був позбавлений можливості реалізувати свої права, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що враховуючи положення ч.2 ст.251 КУпАП та ст.268 КУпАП, суд першої інстанції позбавлений можливості самостійно збирати докази. Тому твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не викликавши свідків та не витребувавши додаткових доказів розглянув справу без всебічного, повного і об`єктивного з`ясування її обставин, апеляційний суд вважає голослівними.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами.

Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при розгляді справ перебіг судового процесу фіксується технічними засобами в порядку, встановленому законом.

Питання щодо порядку провадження при розгляді судом справ про адміністративні правопорушення регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення, який не передбачає обов`язкового фіксування судового засідання технічними засобами. ОСОБА_1 також не подавалось до суду клопотання про здійснення такого фіксування. Тому підстави стверджувати про допущені судом першої інстанції порушення в цій частині, відсутні.

У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Враховуючи вказане вище, апеляційний суд приходить до переконання, що викладені у постанові доводи про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.130 КУпАП та необхідності накладення на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, є обґрунтованими.

У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Попри доводи апеляційної скарги, зазначені вимоги закону судом першої інстанції, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладенні на нього стягнення були дотримані у повній мірі.

Підстави для застосування положень ст.22 КУпАП відсутні.

Доводи апеляційної скарги захисника Дементьєва Т.М. про наявність істотних порушень вимог закону під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та винесення оскаржуваної постанови, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вони повністю спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Таким чином, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю правопорушення, як про те ставить питання апелянт, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Із огляду на вищезазначене постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд апеляційної інстанції не вбачає, у зв`язку з чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Дементьєва Тараса Михайловича, залишити без задоволення.

Постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2019 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду В.О. Габрієль