справа № 208/8336/19
№ провадження 3/208/498/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2020 р. м. Кам`янське

Суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Ізотов В.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого: АДРЕСА_1 , за ст. 173 КУпАП, -

встановив:

Згідно матеріалів адміністративного протоколу серії АПР18 №288343 від 14.12.2019 року, 14.12.2019 року о 13:00 годині ОСОБА_1 , знаходячись в громадському місці в відділенні «Нова пошта №9» за адресою: вул..Медична, 2а, в ході конфлікту з персоналом пошти, штовхнув вхідні двері відділення, в яких від поштовху розбилось вікно, чим на думку суб`єкта складання протоколу, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

До суду ОСОБА_1 надав заяву, в якій зазначив, що не мав умислу на пошкодження скла, пояснив, що при відкриванні двері скло доторкнулось до бетонної частини стіни, внаслідок чого скло розбилось.

Суддя, дослідивши матеріали адміністративної справи у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП не доведена відомостями, наявними в матеріалах справи.

Так, відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як випливає із змісту ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами тощо.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративні відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі. В пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 39 рішення ЄСПЛ у справі «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 року (Заява № 16347/02) Суд зауважив, що з огляду на загальний характер законодавчого положення а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, провадження у таких справах є кримінальними для цілей застосування Конвенції (рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI; ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» (Rybka v. Ukraine), заява № 10544/03, від 17 листопада 2009 року).

Відповідно до ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, саме суб`єкт складання протоколу повинен беззаперечно довести судді факт злісної непокори особи, що притягається до адміністративної відповідальності, законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

В той же час, досліджені суддею докази, зокрема матеріали справи про адміністративне правопорушення, не містять жодного належного та допустимого доказу винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення. Так, з матеріалів справи вбачається, що свідком у даній справі є співробітники пошти, які не зазначають, як саме Замякін розбив скло, свідчення ОСОБА_2 про те, що Замякін дуже бурхливо відреагував на відмову в розкритті пакування та він розбив скло, не дає можливості встановити, чи дійсно був умисел ОСОБА_3 на пошкодження скла або він дійсно відкривав двері, як стверджує сам порушник. А відповідно до свідчень ОСОБА_4 , Замякін сильно відкрив двері, внаслідок чого скло розбилось. Але з жодних пояснень свідків не вбачається, що Замякін мав намір пошкодити скло, натомість вбачається, що він мав намір просто вийти з відділення. Будь-якого іншого доказу вчинення правопорушення судді не надано, таким чином, правопорушення інкримінується лише на підставі тверджень завідомо упереджених осіб працівників пошти про те, що це саме Замякін розбив скло, не уточнюючи, яким саме чином він це зробив, що не може бути достатнім для встановлення вини ОСОБА_1 та притягнення його до адміністративної відповідальності.

Згідно з вимогами ст. 283 КУпАП, постанова суду має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і беззаперечних доказах.

Таким чином, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, суддя приходить до висновку про недоведеність його об`єктивної сторони, що тягне за собою закриття провадження по справі.

Даний висновок суду узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

У зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст. 7, 173, 245, 247, 251, 280, 283 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст. 173КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська.

Суддя Ізотов В. М.