Справа № 513/1076/20
Провадження № 3/513/527/20
Саратський районний суд Одеської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року суддя Саратського районного суду Одеської області Рязанова К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата матеріали, які надійшли з Саратського відділення поліції Білгород-Дністровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Молодове, Саратського району, Одеської області, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , громадянки України, працюючої продавцем магазину « ОСОБА_1 », паспорт НОМЕР_1 , виданий 01 квітня 1999 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області,

за ст.44-3 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 237537 від 06 листопада 2020 року, ОСОБА_1 , 06 листопада 2020 року о 17 годині 03 хвилин, знаходячись в магазині « ОСОБА_1 », який розташований в с.Світлодолинське, Саратського району, Одеської області по вул. Мічуріна, 61, перебуваючи в магазині за прилавком, в громадському приміщенні, без засобів індивідуального захисту: захисник рукавичок, захисних окулярів, захисної маски, яка закриває ніс та рот, чим порушила вимоги підпункту 1 пункту 3 Постанови КМУ №392 від 20.05.2020 року.

Судовий розгляд в суді проведено за відсутністю ОСОБА_1 , яка в судове засідання не з`явилась, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Про причини неявки ОСОБА_1 , суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справу не подавала.

Суд вважає, що були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 , будучи повідомленою про дату та час розгляду справи в суді, не з`явилась, суд оцінює таку поведінку ОСОБА_1 , як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вони підлягають поверненню до Саратського відділення поліції Білгород-Дністровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області для належного оформлення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 254 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Стаття 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція статті 44-3 КУпАП є бланкетною і умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею Кодексу є чітке формулювання у протоколі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 Кодексу суті адміністративного правопорушення із зазначенням відповідної норми законодавства, яку особою порушено та надання належних доказів вчинення особою адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 237537 від 06 листопада 2020 року не містить у собі посилання, яка саме спеціальна норма була порушена ОСОБА_1 , враховуючи бланкетність диспозиції ст.44-3 КУпАП, оскільки станом на день виявлення правопорушення Постанова КМУ №392, з урахуванням внесених до неї урядом змін, діє у частині встановлення карантину на території України. Таким чином, на час виявлення вказаних в протоколі обставин та складання вказаного протоколу мало би бути посилання на порушення вимог конкретного підпункту відповідного пункту постанови КМУ № 641 від 22 липня 2020 року, однак цього зроблено не було.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 працює в магазині « ОСОБА_1 », проте, до протоколу не додано документів, які підтверджували те, що особа, відносно якої складено протокол дійсно перебуває у трудових відносинах з адміністрацією магазину (наказ про прийняття на роботу, посадова інструкція, тощо) або є фізичною особою - підприємцем.

Згідно ч.1 ст.252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).

ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (справи «Малофєєв проти Росії», рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року).

Крім того, пунктом 24 постанови ППВСУ № 14 від 23.12.2005 року визначено визнати правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Таким чином, суддя приходить до висновку, що матеріали відносно ОСОБА_1 належить повернути до Саратського відділення поліції Білгород-Дністровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області для належного оформлення.

Керуючись ст. ст. 7, 221, 247, 256, 280, 283, 284 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 44-3 КУпАП повернути до Саратського відділення поліції Білгород-Дністровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя К. Ю. Рязанова