КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/7/2020 Суддя 1 інстанції - Комаревцева Л.В.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 384,20 грн.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_1 09.10.2019 року о 22 год. 35 хв. по вул. Бориспільська, 49 в м. Києві керував автомобілем «Фольксваген» державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України, тобто вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проводився в установленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» в присутності двох свідків. Проба позитивна, склала 1,61 проміле, що у 8 разів перевищує допустиму норму.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року, щодо нього ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження по справі за відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що адміністративне стягнення, якому його було піддано постановою Дарницького районного суду м. Києва від 13.11.2019 року по справі № 753/20272/19 не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначає, що насправді, він прибув до друга по місцю його знаходження і припаркував автомобіль по вул. Бориспільській, 49 в м. Києві, щоб відпочити. Вживав з другом алкоголь і не мав наміру керувати автомобілем у цей вечір в стані алкогольного сп`яніння. Проте, донього підійшли працівники патрульної поліції та повідомили, що його автомобіль марки «Фольксваген Поло» д.н.з. НОМЕР_1 заважає їх руху та наказали йому прибрати свій транспортний засіб.

Апелянт вказує на те, що він не міг не підкоритись працівникам поліції, виконав їх вимогу, а не по своїй волі сів за кермо та переставив автомобіль в інше місце. Після того як він вийшов з автомобіля, патрульні провели огляд його на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» у присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Результат огляду - позитивний, 1,61 проміле.

ОСОБА_1 зазначає, що в судовому засіданні в суді першої інстанції він не заперечував про стан алкогольного сп`яніння, так само як і не заперечував пройти тестування на місці події, наголошував, що дійсно випив і не міг сідати за кермо та не збирався нікуди їхати, однак суд розцінив його пояснення по обставинам 09.10.2019 року як такі, що він мав намір ухилитись від адміністративної відповідальності.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції обмежився тими поясненнями свідків, які були складені патрульними від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

На переконання ОСОБА_1 , при безпосередньому відбиранні пояснень у суді вказані свідки б пояснили, що особисто не бачили як він виходив із транспортного засобу марки «Фольксваген Поло» д.н.з. НОМЕР_1 і тим більше не бачили керування ним автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

На думку апелянта, суд повинен був викликати свідків до суду і допитати їх, а в іншому випадку пояснення свідків заслуговують на критику.

Також ОСОБА_1 вказує на те, що на його прохання надати йому переглянути відеозапис із нагрудного відео працівника патрульної поліції, суддя упереджено віднеслась до його клопотання, відмовила у його задоволенні, чим, на думку апелянта, порушила його право на можливий захист порушених прав працівниками патрульної поліції та можливість доказування своєї невинуватості.

Окрім того апелянт зазначає, що на місці події знаходився його друг, якого можна було допитати в якості свідка на спростування обставин, викладених у протоколі адміністративного правопорушення.

На думку ОСОБА_1 , суд першої інстанції надав неправильну оцінку обставинам, зазначеним у протоколі про адміністративне правопорушення, не врахував те, що раніше відносно нього не складався протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і тому незаконно притягнув його до адміністративної відповідальності по вказаній справі.

Апелянт зазначає, що він працює, у нього є неповнолітня дитина і позбавлення його права керувати транспортним засобом завдає йому певні незручності в побуті а також незручності для членів сім?ї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Опришко Е.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення інспекторів патрульної поліції - Шахно Р . І . та Бойчука М.П. , перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Відповідно до п.п. 1, 6, 7, 10 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу 1 цієї інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. При цьому огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу проведеного поліцейським зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

І як передбачає п. 7 розділу 2 вищезазначеної Інструкції, лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та вищенаведених в даній постанові доказів вбачається повне дотримання працівниками поліції вимог інструкції щодо проведення огляду на стан сп`яніння з використанням технічних засобів.

Порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом, зокрема, в стані алкогольного сп`яніння, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серія ДПР18 №316293 від 09 жовтня 2019 року, згідно якого, ОСОБА_1 09.10.2019 року о 22 год. 35 хв. по вул. Бориспільська, 49 в м. Києві керував автомобілем «Фольксваген» державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився за допомогою приладу «Драгер» в присутності двох свідків. Результат 1.61‰. Вказаний протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 (а.с. 1);

- у роздруківці результату тестування (тест №1171 від 07.12.2019 року) на приладі «Драгер» на стан алкогольного сп`яніння з показником 1.61 ‰ проміле (а.с. 2);

- у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння, здійсненого працівниками поліції на місці зупинки, з використанням спеціального технічного засобу «Drager Alkotest 6820, тест №1171 від 09.10.2019 року, цифровий показник якого становить 1,61 ‰ (при дозволених не більше 0,2 ‰) (а.с. 3);

- у поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , якими підтверджується добровільна згода ОСОБА_1 на проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів, а також підтверджуються і результати такого огляду, які склали 1,61 ‰ (а.с. 4);

- у розписці, згідно якої ОСОБА_7 зобов`язався доставити автомобіль «Фольксваген» державний номер НОМЕР_1 за місцем проживання ОСОБА_1 (м. Київ, вул. Бориспільська, 43) та не допускати водія ОСОБА_1 до керування вказаним транспортним засобом (а.с. 5);

- на відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 09 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_1 (а.с. 6).

Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, та доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що 09.10.2020 року він прибув до друга по місцю його знаходження і припаркував автомобіль по вул. Бориспільській, 49 в м. Києві, щоб відпочити. Вживав з другом алкоголь і не мав наміру керувати автомобілем у цей вечір в стані алкогольного сп`яніння. Проте, донього підійшли працівники патрульної поліції та повідомили, що його автомобіль марки «Фольксваген Поло» д.н.з. НОМЕР_1 заважає їх руху та наказали йому прибрати свій транспортний засіб. Коли він, виконав вимогу поліцейських та перепаркував свій автомобіль, вийшовши з свого автомобілю, патрульні підійшли до нього та провели огляд його на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» у присутності двох свідків. ОСОБА_1 зазначив, що працівники поліції, виявивши у нього ознаки алкогольного сп`яніння самі спровокували його сісти за кермо.

Разом з тим, доводи ОСОБА_1 з приводу провокації з боку працівників поліції спростовуються пояснення інспекторів поліції Шахно Р.І. та Бойчука М. П. , щодо обставин складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , які в суді апеляційної інстанції надали аналогічні пояснення, пояснивши, що 09.10.2019 року під час патрулювання Дарницького району м. Києва у складі екіпажу, проїжджаючи по вул. Бориспільській біля будинку №43, ними було помічено автомобіль «Фольксваген Поло», який був припаркований на міжбудинковому проїзді передньою частиною до вул. Бориспільської. Оскільки проїзд був вузьким, а вказаний автомобіль стояв не близько біля бордюру, він заважав заїзду інших транспортних засобів у двір будинків. Тому, під`їхавши до автомобіля «Фольксваген Поло», порівнявшись з ним, та побачивши, що за кермом авто знаходиться водій, було подано звуковий сигнал для звернення уваги водія. На це водій автомобіля опустив скло, йому було повідомлено, що його автомобіль не правильно припарковано, що він заважає руху автомобілів, у зв`язку з чим, йому необхідно перепаркувати свій автомобіль або в інше місце, або ближче до бордюри. При цьому, водій нічого не пояснював, що він не може керувати транспортним засобом, оскільки перебуває в стані алкогольного сп`яніння чи з інших причин, та погодився перепаркувати авто. Працівники поліції зазначили, що під час розмови з ОСОБА_1 , будь - яких ознак сп`яніння вони не бачили і не могли бачити, оскільки вони та водій знаходились в у своїх автомобілях і спілкувалися зовсім незначний проміжок часу та до того ж через опущене скло як в автомобілі водія, так і в їх автомобілі. Також інспектори поліції пояснили, що після того, як вони попросили водія перепаркувати свій автомобіль, вони продовжили рух далі. Проте, проїхавши по дворовій території, помітили, що ОСОБА_1 почав рухатись по зеленій зоні біля будинків і втікати від них. Не зрозумівши такої поведінки водія, вони, включивши проблискові маячки синього та червоно кольору, розпочали переслідування автомобіля «Фольксваген Поло». Біля будинку №49 по вул. Бориспільська в м. Києві вони наздогнали вказаний автомобіль. Підійшовши до автомобіля, під час спілкування з водієм, у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, при цьому і сам водій сам не заперечував, що вживав алкоголь. На запитання, чому він в стані алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом, водій наголосив на тому, що виконував їх вимогу про перепаркування авто. На це водієві було повідомлено, що будь - якої вимоги вони йому не висували, а лише сказали на неправильне паркування та висловили прохання про перепаркування, більш того, висловлюючи таке прохання вони не бачили у водія наявні ознаки алкогольного сп`яніння і не могли це виявити через нетривале спілкування та відстань між ними. Працівники поліції пояснили, що якщо дійсно водій знав про те, що перебуває в такому стані, то повинен був це повідомити та відмовитися перепарковувати автомобіль, і для цього звернутись за допомогою до інших осіб. В подальшому водієві було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу - приладу «Драгер», на що він погодився. В присутності двох свідків водій пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, результат якого був позитивний. З таким результатом водій погодився. За результатами огляду на водія було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відтак, наведені пояснення працівників поліції спростовують доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що інспектори поліції його спровокували на керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, адже, вони такі ознаки виявили лише після переслідування та зупинки транспортного засобу.

Більш того, під час апеляційного розгляду в суді апеляційного інстанції ОСОБА_9 пояснив, що коли інспектори поліції під`їхали до його автомобіля та попросили його перепаркувати транспортний засіб, то він та працівники поліції сиділи в своїх автомобілях і спілкування відбувалось через опущене скло. При цьому, автомобіль інспекторів поліції знаходився з пасажирської сторони його автомобіля, спілкувалися вони незначний проміжок часу, а тому, вони не могли виявити у нього ознаки алкогольного сп`яніння.

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції обмежився тими поясненнями свідків, які були складені патрульними від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , проте при безпосередньому відбиранні пояснень у суді вказані свідки б пояснили, що особисто не бачили як він виходив із транспортного засобу марки «Фольксваген Поло» д.н.з. НОМЕР_1 і тим більше не бачили керування ним автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, то вони є безпідставними, оскільки з дослідженого під час апеляційного розгляду відеозапису вбачається, що вказані свідки були запрошені інспекторами поліції вже після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 виключно для засвідчення проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер».

Крім того, під час апеляційного розгляду будь - яких клопотань про виклик свідків у справі ні ОСОБА_1 , ні його захисник не заявляли.

У відповідності до рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена «поза розумним сумнівом», тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу вказаного правопорушення.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладене в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилання ОСОБА_1 на те, що у нього є неповнолітня дитина і позбавлення його права керувати транспортним засобом завдає як йому певні незручності в побуті, так і незручності для членів сім?ївраховуються апеляційним судом при прийнятті даної постанови, разом з тим, наведені обставини ніяким чином не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо накладеного адміністративного стягнення, оскільки обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року є законною та обґрунтованою, отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал