Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/2054/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2020 м.Виноградів

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області Леньо В.В. розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1

за ст. 443- Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Згідно з протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №150795 від 04.07.2020, ОСОБА_1 04.07.2020 року близько 15 години 25 хвилин, перебував у сквері по вул. Миру, 1 в м. Виноградів, без документів які посвідчують особу та жодних засобів індивідуального захисту, чим порушив вимоги постанови КМУ № 392 від 20.05.2020 року, дії останнього кваліфіковані за ст. 44-3КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з викладеним суд вважає за можливе розглянути протокол за відсутності ОСОБА_2 оскільки відповідно до ст. 268 КУпАП його участь не є обов`язковою.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

21.05.2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів». Як вбачається зі змісту цієї постанови, скасовано заборону переміщення групою осіб у кількості більше ніж дві особи, крім випадків службової необхідності та супроводження осіб, які не досягли 14 років, батьками, усиновлювачами, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, іншими особами відповідно до закону або повнолітніми родичами дитини, а також заборону відвідування парків, скверів, зон відпочинку, лісопаркових та прибережних зон, крім вигулу домашніх тварин однією особою та в разі службової необхідності.

Стаття 44-3 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно зі змістом протоколу ОСОБА_1 поставлено у вину те, що він порушив вимоги постанови КМУ №392, а саме «перебував у парку «Сквер» без будь-яких документів, які посвідчують особу, та без жодних засобів індивідуального захисту.

Суддя вважає, що у діянні, у допущенні якого звинувачується ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

По-перше, диспозиція ст.44-3 є бланкетною і відсилає до: Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», інших актів законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами».

Постанова КМУ є нормативно-правовим актом органу виконавчої влади та не охоплюється переліком актів диспозиції ст.44-3 КУпАП.

Тобто, за недотримання вимог даного нормативно-правового акту КМУ настання адміністративної відповідальності не передбачено.

По-друге, у пункті третьому Постанови встановлено заборону перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно (підпункт 1).

Це означає, що ця заборона не поширюється на перебування без засобів захисту у скверах.

По-третє, пунктом другим Постанови встановлено перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус.

Визначення поняття «вулиця» розкрито у ст.1 ЗУ «Про автомобільні дороги», відповідно до якої вулиця - автомобільна дорога, призначена для руху транспорту і пішоходів, прокладання наземних і підземних інженерних мереж у межах населених пунктів.

Очевидно, що сквер - місце, що не охоплюється юридично визначеним поняттям «вулиця».

Суддя переконаний, що при підготовці тексту Постанови №392 орган виконавчої влади відповідально та усвідомлено вжив юридично значиме та визначене відповідним законом поняття «вулиця» у заборонному приписі, порушення якого тягне настання адміністративної відповідальності із особливо суворою санкцією.

Згідно змісту протоколу ОСОБА_1 був виявлений працівниками поліції не на вулиці.

Відповідно до ст.62Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція).

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». Згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У справі «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia»,заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

З врахуванням вищенаведеного, суд позбавлений можливості прийти до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченогост. 44-3КУпАП.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України"(з відсиланням на п. 282рішення у справі "Авшар проти Туреччини"(Avsar v. Turkey), згідно яких "доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом".

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.44-3,247,266,283,284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 за ст. 44-3 КУпАП закрити, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 44-3КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Закарпатського апеляційного суду через Виноградівський районний суд Закарпатської області.

СуддяВ. В. Леньо