ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куценко О.В.

за участю секретаря Чоботаренко Т.І.

особи, яку притягнуто

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Бернікової І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2020 року, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою АДРЕСА_1 ,

якою, її притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді попередження ,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 245580 від 16.01.2020 року, ОСОБА_1 , в порушення вимог ст. 150 СК України, ухилилася від виконання батьківських обов`язків по вихованню свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учня 1-Б класу Снігурівської ЗОШ, внаслідок чого останній на протязі навчального року систематично ображає, висловлюється нецензурною лайкою відносно своїх однокласників та класного керівника. Тобто вчинила правопорушення передбачене ч.1 ст.184 КУпАП.

Постановою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2020 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді попередження.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що судом неповно з`ясовано обставини справи та прийнято необґрунтоване рішення.

Вказує, що ст. 150 СК України встановлено, певний перелік обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини. Проте, з фабули протоколу складеного відносно ОСОБА_1 не зрозуміло в чому саме полягає порушення ст.150 СК України, а саме не виконання батьківських обов`язків, оскільки відповідно до наданих пояснень ОСОБА_1 , а також відповідно до того, що було встановлено судом, ОСОБА_1 забезпечує належне виховання та навчання дитини.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, а саме ст. 150 Сімейного кодексу України, положенням якої передбачено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (із змінами та доповненнями) передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Таким чином, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності саме за ухилилення від виконання батьківських обов`язків по вихованню свого малолітнього сина ОСОБА_2 , що є порушенням вимог ст. 150 СК України.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 , суддею, у відповідності з ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, було повно встановлено всі обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №245580 від 16 січня 2020 року (а.с.2); копією свідоцтва про народження дитини, щодо даних материнства ОСОБА_1 (а.с.14); заявою голови батьківського комітету 1-Б класу Снігурівської ЗОШ ОСОБА_3 від 16.01.2020 року про вжиття заходів до учня 1-Б класу ОСОБА_4 , який систематично ображає, б`є, висловлюється нецензурною лайкою, завдає фізичного болю та психологічного тиску своїм однокласникам, на протязі навчального року зриває уроки та заважає учбовому процесу, на зауваження реагує неадекватно, постійно ображає вчителя (а.с.3); письмовими пояснення батьків учнів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 про те, що їх дітей систематично б`є, ображає, висловлюється нецензурною лайкою однокласник ОСОБА_11 (а.с.6-12); інформацією директора Снігурівської ЗОШ І-ІІІ ступенів Снігурівської районної ради Миколаївської області Кисіль В. щодо проведеної роботи з учнями 1-Б класу (а.с.22-27); психолого-педагогічна характеристикою на ОСОБА_11 (а.с.28-29); повідомленням начальнику служби у справах дітей Снігурівської РДА від 15.01.2020 р. №62 про вжиття заходів до учня 1-Б класу ОСОБА_11 (а.с.34); доповідними записками вчителя 1-Б класу ОСОБА_12 від 26 вересня, 20, 21 листопада 2019 р., 15 січня 2020 р. (а.с.35-36, 39, 40, 47), доповідними записками асистента вчителя ОСОБА_13 від 20, 21 листопада 2019 р., 15 січня 2020 р. (а.с.37-38, 46); протоколом наради при директорі від 26 листопада 2019 року (а.с.41); пояснювальними записками ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 від 15 січня 2020 р. (а.с.42-45).

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення та постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 , в порушення вимог ст. 150 СК України, ухилилася від виконання батьківських обов`язків по вихованню свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учня 1-Б класу Снігурівської ЗОШ, внаслідок чого останній на протязі навчального року систематично ображає, висловлюється нецензурною лайкою відносно своїх однокласників та класного керівника.

Вказана обставина знайшла своє підтвердження при дослідженні пояснень свідків допитаних в суді першої інстанції, так свідок ОСОБА_3 суду показала, що її донька ОСОБА_16 скаржилася їй, що її однокласник ОСОБА_2 вдарив її у живіт, ображав нецензурною лайкою. Свідок ОСОБА_5 показала, що була свідком того, як ОСОБА_2 душив і бив однокласника, її доньку ОСОБА_17 вигнав зі свого місця, на зауваження відповів, що мама йому дозволяє давати здачі за образи, ОСОБА_8 показала, що ОСОБА_2 обзивав її сина ОСОБА_18 та її особисто нецензурними словами, штовхав сина, ОСОБА_9 показала, що її син ОСОБА_19 декілька разів жалівся, що ОСОБА_2 його ображає, з приводу цього зверталася до ОСОБА_1 , однак остання не реагує, ОСОБА_20 показала, що її донька ОСОБА_17 жалілася на ОСОБА_2 , який виштовхував її з місця, ображав, через це донька не хотіла йти до школи, ОСОБА_6 показала, що протягом 1-го навчального півріччя її син ОСОБА_21 скаржиться на ОСОБА_2 , який ображає його нецензурними словами, завдає фізичного болю, зриває уроки, мати ОСОБА_22 на зауваження не реагує.

Крім того, допитана судом першої інстанції ОСОБА_12 показала, що є вчителем із 45 річним стажем, з початку навчального року класовод 1-Б класу Снігурівської ЗОШ, де навчається ОСОБА_2 . ОСОБА_22 вживає нецензурну лексику по відношенню до однокласників та до неї, застосовує фізичну силу до дітей, до неї неодноразово надходили скарги від батьків на поведінку хлопця, через яку діти бояться йти до школи, мати хлопця на контакт не йде, вказані недоліки виховання вважає виною вчителя, хоча ОСОБА_22 вона навчає так само як і інших дітей.

Недовіряти або сумніватись в правдивості та об`єктивності показів свідків у суду апеляційної інстанції підстав немає. Дані свідки були ознайомлені з їх правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і доповнюють інші докази по справі.

Як свідчить проведений судом аналіз вказаних доказів, вони узгоджені між собою і містять дані про обставини ухилення ОСОБА_1 , від обов`язків по вихованню свого неповнолітнього сина, передбачених ст. 150 СК України. Так, невиконання ОСОБА_1 своїх обов`язків виразилося у формі бездіяльності, в результаті якої була відсутня турбота про виховання і навчання неповнолітнього сина, оскільки у вихованні неповнолітнього ОСОБА_23 відсутній елемент по нагляду за його поведінкою. Байдуже ставлення ОСОБА_1 до поведінки сина, відсутність належного спостереження за нею та її відповідністю нормам суспільства призвело до вчинення її сином правопорушення.

Посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, оскільки в ньому не викладено суть правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки викладені в протоколі обставини відповідають матеріалам провадження.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в ході розгляду провадження в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, апелянтом апеляційному суду не надано.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ухвалив законну та обґрунтовану постанову про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Тому підстав для скасування постанови Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. 283, 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді попередження - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Куценко О.В.