ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м.Сватове

Суддя Сватівського районного суду Луганської області Половинка В.О.,

за участі захисника Столяренка О.А.,

розглянувши матеріали, що надійшли від Управління Державного агентства рибного господарства у Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 4 ст. 85 КУпАП, -

встановив:

24 жовтня 2019 року Головним державним інспектором відділу охорони видних ресурсів «Рибоохоронний патруль» складений протокол №000483 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 85 КУпАП, де вказано, що «24.10.2019 в 13 год. 30 хв. ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 на Райгородському водосховищі біля с. Джерельне Сватівського району Луганської області здійснював лов водних ресурсів риби, забороненими знаряддями лову сіткою 1 шт. за допомогою човна металевого і полімерного матеріалу темно-зеленого кольору двох металевих весел. Виловив риба скула товстолоб у кількості 29 штук загальною вагою 44,7 кг., чим було порушено ст. 27, 52, 63 Закону України «Про тваринний світ», ст. 52 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», п. 3.15 Правил промислового рибальства в рибогосподарських водних об`єктах України, за що встановлена адміністративна відповідальність за частиною 4 ст. 85 КУпАП.»

Під час розгляду адміністративної справи ОСОБА_1 винним себе не визнав, та пояснив, що в цей день 24.10.2019 він рибалив вудками на водосховищі біля с. Джерельне разом з товаришем ОСОБА_2 . В цей час до них підійшов ОСОБА_3 та попрохав зняти належну йому сітку, які він раніше встановив для вилову риби. Вони погодилися та за допомогою човна зняли сітку, виплутали з неї рибу товстолоба. В цей час до них підійшли інспектори з рибоохорони та склали протокол про незаконний вилов риби. Він заперечував та пояснював їм, що це не його сітка та човен, що це все належить ОСОБА_3 і що саме на його прохання він зняв сітку. Але протокол все рівно склали.

Свідок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повністю підтвердили пояснення ОСОБА_1 та дали аналогічні пояснення.

Крім того свідок ОСОБА_3 пояснив, що ним, як особою підприємцем, здійснюється оренда землі водного фонду та водосховища, розташованого біля села Райгородськ Сватівського району. Договори оренди укладені в установлений законом спосіб та чинні станом на сьогодні. Ним було здійснено зариблення цього водоймища відповідно до встановлених правил. Після він встановив сітку для вилову риби товстолоба, а зняти попрохав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Адвокат Столяренко О.А. під час розгляду справи заявив клопотання про закриття провадження у справі через відсутність складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 .

Вислухавши особу, відносно якої складено адміністративний протокол ОСОБА_1 дослідивши письмові докази по справі, приходжу до наступних висновків:

Згідно протоколу № 000483 про адміністративне правопорушення дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 4 ст. 85 КУпАП.

Сам ОСОБА_1 не визнав себе винним у скоєнні цього правопорушення.

З`ясовано, що 20 червня 2010 року між Сватівською районною державною адміністрацією Луганської області та приватним підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір оренди водного об`єкту, відповідно до якого Орендодавець надає а строкове платне користування на умовах оренди водний об`єкт, що розташований в адміністративних межах Коломийчанської сільської ради, площа водного дзеркала складає 160,6474 га. Відповідно до п. 2.1. договору земля водного фонду та водосховища передається в оренду з метою розведення риби. Відповідно до п. 3.1 цього договору об`єкт надається в оренду строком на 21 рік. Станом на момент винесення постанови, договір чинний, не розірваний та відсутні рішення щодо визнання його недійсним (а.с. 48-49).

08.05.2002 року між Сватівською районною державною адміністрацією Луганської області та приватним підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір оренди землі водного фонду та водосховища, відповідно до якого Орендодавець передає а орендар має право на оренду землі водного фонду та водосховища, що знаходиться в с. Жовтневе Сватівського району Луганської області, земельну ділянку площею 161,4 га. Відповідно до п. 2.1. водний об`єкт надається в оренду для риборозведення (а.с. 52-53).

Відповідно до Змін до договору оренди землі водного фонду та водосховища від 15 травня 2006 року змінено пункт два договору та визначено термін укладення договору на 25 років (а.с. 54).

Таким чином, станом на момент винесення постанови, договір оренди землі водного фонду та водосховища чинний, не розірваний та відсутні рішення щодо визнання його недійсним.

З метою виконання умов договорів 25 квітня 2017 року приватний підприємець ОСОБА_3 здійснив вселення водних біоресурсів об`єкту «товстолоб» в кількості 10000 кг. За результатами був складений акт з участю представника Управління Держрибоагенства у Луганській області та представника органу місцевого самоврядування (а.с. 54).

24 жовтня 2019 року ОСОБА_3 звернувся з проханням до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які в цей час займалися любительським рибальством вудками, допомогти вилучити з води його рибу за допомогою сітки, яка належить йому на праві власності. Вони прохання виконали, сітку з рибою вилучили, рибу склали в клітку. В цей час з`явилися інспектори, які, незважаючи на заперечення ОСОБА_3 про те, що риба та сітка належить йому на праві власності, склали протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Отже з`ясовано, що водосховище, яке розташоване с. Жовтневе (нині Джерельне) Сватівського району Луганської області, знаходиться в оренді приватного підприємця ОСОБА_3 і мета оренди -- риборозведення. Договори оренди були укладені у встановлений законом спосіб та є дійсними. З метою виконання умов договорів 25 квітня 2017 року приватний підприємець ОСОБА_3 здійснив вселення водних біоресурсів об`єкту «товстолоб» в кількості 10000 кг.

Таким чином, риба товстолоб, яку придбав ОСОБА_3 , належить йому на праві власності.

Вирішуючи питання щодо правового регулювання використання земельних ділянок під водними об`єктами для риборозведення, приходжу до наступних висновків:

Використання земельних ділянок під водними об`єктами для риборозведення має свої характерні риси, які відрізняють ці правовідносини від інших у земельній сфері. Земельні ділянки під водними об`єктами є своєрідним вмістилищем водних об`єктів, у комплексі з якими утворюють єдиний комплексний природний об`єкт, що характеризується спеціальним правовим режимом. Специфіка правового режиму полягає в застосуванні під час його визначення норм різних галузей права земельного і водного. Такий комплексний природний об`єкт органічно поєднаний з іншими природними об`єктами екосистеми. З урахуванням нерозривних природних зв`язків між елементами екосистеми можна стверджувати, що земельні ділянки, розташовані під водними об`єктами для риборозведення, є частиною багатоелементних природних комплексів, а їх використання не видається можливим без впливу на інші природні елементи навколишнього природного середовища. Очевидно, що зазначений фактор має значення для встановлення особливостей правового режиму цього об`єкта.

Крім того, земельні ділянки під водними об`єктами для риборозведення є територіальним базисом для розташування не лише водного об`єкта. Законом дозволяється споруджувати у встановленому порядку на таких земельних ділянках рибогосподарські, рибозахисні, гідротехнічні меліоративні та інші об`єкти, необхідні для забезпечення діяльності з риборозведення. Розташування технічних споруд повинно проводитися з урахуванням законодавчої вимоги щодо раціонального використання земель.

Також, використання земельної ділянки під рибогосподарським водним об`єктом передбачає впровадження особливого виду діяльності господарюючого суб`єкта. Відповідно до законодавства, така діяльність належить до сільськогосподарської, оскільки спрямована на виробництво сільськогосподарської продукції.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про аквакультуру», аквакультура (рибництво) - сільськогосподарська діяльність із штучного розведення, утримання та вирощування об`єктів аквакультури у повністю або частково контрольованих умовах для одержання сільськогосподарської продукції (продукції аквакультури) та її реалізації, виробництва кормів, відтворення біоресурсів, ведення селекційно-племінної роботи, інтродукції, переселення, акліматизації та реакліматизації гідробіонтів, поповнення запасів водних біоресурсів, збереження їх біорізноманіття, а також надання рекреаційних послуг.

Також з`ясовано, що існують і інші нормативні акти, які вказують на приналежність діяльності з риборозведення до галузі сільського господарства. Наприклад, згідно з Законом України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 2004 років», продукцію рибництва (аквакультури) віднесено до сільськогосподарської продукції, а рибницькі господарства до категорії сільськогосподарських підприємств. Крім того, виходячи з норми п. 2.15 ст. 1 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України» 2004 року та згідно з додатком до Закону України «Про митний тариф України» від 2013 року, яким затверджено Українську класифікацію товарів зовнішньоекономічної діяльності, риба і ракоподібні, молюски та інші водні безхребетні (група 03, розділ І) віднесено до сільськогосподарської продукції тваринного походження. При цьому в нормативному акті зазначається, що така продукція повинна вироблятися, вирощуватися, виловлюватися, збиратися, виготовлятися безпосередньо її виробником.

Таким чином, з урахуванням особливого характеру діяльності з риборозведення, можна стверджувати, що земельна ділянка під рибогосподарським водним об`єктом у процесі провадження такої діяльності виступає основним засобом виробництва продукції сільського господарства.

Наведене свідчить про те, що вихідним нормативним положенням, на якому базується правове регулювання використання земельних ділянок під водними об`єктами для риборозведення, є загальновизнане положення земельного законодавства щодо поєднання особливостей використання земельної ділянки як територіального базису, природного ресурсу та основного засобу виробництва.

З`ясовуючи юридичні ознаки діяльності щодо використання земельних ділянок під водними об`єктами для потреб риборозведення, врахувую наступне: спеціальний режим використання земельних ділянок під рибогосподарськими водними об`єктами полягає у: дотриманні господарюючим суб`єктом визначених законодавством і правовстановлюючими документами цілей використання цього комплексного природного об`єкта; дотриманні встановленого законодавством режиму господарської діяльності; використанні таких природних об`єктів згідно із законодавчою вимогою щодо заборони впроваджувати певні види діяльності на території водоохоронних зон та у прибережних захисних смугах тощо. При цьому необхідно враховувати, що використання земельних ділянок під водними об`єктами для риборозведення має здійснюватися з дотриманням низки вимог, які передбачені нормами земельного й водного законодавства.

Однак їх використання в якості основного засобу виробництва в сільському господарстві породжує ще одну особливу ознаку використання цих об`єктів земельних прав: правовий режим земельної ділянки доповнюється змістом нормативних положень, що встановлюють правові умови використання земель сільськогосподарського призначення. Такий висновок зумовлений характером діяльності господарюючого суб`єкта, що провадиться на цих землях, а також характером отриманої внаслідок цієї діяльності продукції.

Цей аргумент підтверджується положенням ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу України, відповідно до якого землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції або призначені для цих цілей. Обставин щодо фактичного розташування таких земельних ділянок або розміщення на них інших природних об`єктів закон не називає. Аналіз наведеного визначення свідчить, що на земельні ділянки під рибогосподарськими водними об`єктами поширюється правовий режим земель сільськогосподарського призначення.

Таким чином, з урахуванням наведеного можна стверджувати, що земельна ділянка під рибогосподарським водним об`єктом являє собою єдиний комплексний дворесурсний об`єкт водно-земельних правовідносин, на який поширюються норми щодо встановлення правового режиму земель водного фонду і земель сільськогосподарського призначення.

Виходячи з вищевикладеного приходжу що ще одного висновку: у разі використання земельних ділянок під водними об`єктами для риборозведення фактично йдеться про використання земель водного фонду у сільськогосподарських цілях.

Важливу рису правової сутності використання земельних ділянок під водними об`єктами для риборозведення зумовлює характер діяльності господарюючих суб`єктів на цих земельних ділянках. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про аквакультуру», діяльність у сфері аквакультури не належить до спеціального використання водних біоресурсів. Отже наведена норма стосується і діяльності з риборозведення, оскільки риборозведення виступає одним із напрямів аквакультури.

За таких обставин слід зробити висновок про те, що об`єкти штучного риборозведення вважаються вилученими з природного середовища, а використання рибогосподарських водних об`єктів є спеціальною умовою для створення середовища їх існування. Для позначення особливого правового становища об`єктів штучного риборозведення в чинному законодавстві застосовується категорія «об`єкти аквакультури». Усі об`єкти аквакультури перебувають у власності господарюючих суб`єктів, що впроваджують діяльність з їх штучного розведення. Про таку приналежність об`єктів риборозведення на праві власності свідчать положення, викладені у ст. 6 Закону України «Про аквакультуру», відповідно до якої об`єкти аквакультури, які розведені, утримуються та (або) вирощуються. Об`єкти аквакультури, які розведені, утримуються та (або) вирощуються суб`єктами аквакультури у межах наданих їм відповідно до закону у приватну власність, у користування рибогосподарських водних об`єктів (їх частин), рибогосподарських технологічних водойм, акваторій (водного простору) внутрішніх морських вод, територіального моря, виключної (морської) економічної зони України, у межах належних їм технологічних пристроїв і споруд (рибницький басейн, плавучий рибницький садок тощо) або набуті іншим не забороненим законом шляхом, перебувають у їх приватній власності.

Таким чином з урахуванням наведеного об`єкти риборозведення не вважаються природним ресурсом чи елементом навколишнього природного середовища, а набувають правового статусу об`єктів майнових прав, тобто є особливим видом майна, що належить на праві власності суб`єкту риборозведення.

Отже проведений аналіз специфіки правового регулювання використання земельних ділянок під водними об`єктами для риборозведення дає підстави для відокремлення найбільш важливих притаманних йому юридичних ознак, а саме:

вихідним нормативним положенням, на якому базується правове регулювання використання земельних ділянок під водними об`єктами для риборозведення, є загальновизнане положення земельного законодавства щодо поєднання особливостей використання земельної ділянки як територіального базису, природного ресурсу та основного засобу виробництва;

земельна ділянка під рибогосподарським водним об`єктом являє собою єдиний комплексний дворесурсний об`єкт водно-земельних правовідносин, на який поширюються норми щодо встановлення правового режиму земель водного фонду і земель сільськогосподарського призначення;

у разі використання земельних ділянок під водними об`єктами для риборозведення фактично йдеться про використання земель водного фонду у сільськогосподарських цілях. Разом із тим невідповідність цільового використання таких земельних ділянок їх основному цільовому призначенню не створює правової підстави вважати використання земельної ділянки водного фонду для сільськогосподарських потреб нецільовим;

об`єкти риборозведення не вважаються природним ресурсом чи елементом навколишнього природного середовища, а набувають правового статусу об`єктів майнових прав, тобто є особливим видом майна, що належить на праві власності суб`єкту риборозведення;

використання земельних ділянок під водними об`єктами для риборозведення повинно здійснюватися у поєднанні з використанням земельних ділянок суші, що за своїм функціональним призначенням сприяє забезпеченню раціонального використання та належній охороні основного об`єкта земельних ділянок під рибогосподарськими водними об`єктами і безпосередньо водних об`єктів.

Отже, враховуючи викладені обставини та відповідні їм правовідносини, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 порушень, передбачених ст. 27, 52, 63 Закону України «Про тваринний світ», ст. 52 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», та п. 3.15 Правил промислового рибальства в рибогосподарських водних об`єктах України, що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП.

Згідно з п.1,2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАп адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статею 280 КУпАП встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене вважаю доведеним, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП.

Стаття 247 КУпАП передбачає обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення. Так зокрема п.1 ч.1 ст.247 КУпАП встановлює, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, як відсутність складу адміністративного правопорушення

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.

Відповідно до положень ст.284 КУпАП при наявності обставин, передбачених ст. 247 КУпАП виноситься постанова про закриття справи.

На підставі викладеного, керуючись

ст.ст. 247, 251, 266, 282, 283,284 КУпАП, суддя -

постановив:

Провадження по справі №426/13123/19 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 85 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Повернути власнику ОСОБА_3 вилучену під час складання протоколу сітку довжиною 142,4 м., висотою 3,7 м., вічко 70 та рибу товстолоб у кількості 29 штук, вагою 44,7 кг.2, які знаходяться на відповідальному збереженні відповідно до розписки у головного державного інспектора відділу охорони видних ресурсів «Рибоохоронний патруль» ОСОБА_5 .

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Сватівського

районного суду В.О. Половинка