Справа № 467/802/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді Явіци І.В.

з участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, не працюючого, проживає за адресою : АДРЕСА_1 , відомості про притягнення до адміністративної відповідальності протягом відсутні,-

за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ВАБ № 326176 від 22 червня 2020 року 22 червня 2020 року по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 , а саме : виражався на її адресу нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою.

Крім цього, згідно протоколу про адміністративне правопорушення ВАБ 326166 від 03 червня 2020 року 03 червня 2020 року о 19 год. 00 хв. по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 виражався на адресу ОСОБА_2 , яка доводиться йому колишньою співмешканкою, нецензурною лайкою і образливими словами, чим вчинив домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру.

Крім цього, згідно протоколу про адміністративне правопорушення АПР18 № 641312 від 28 липня 2020 року 28 липня 2020 року о 03 год. 00 хв. по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 виражався на адресу своєї колишньої співмешканки ОСОБА_2 нецензурною лайкою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру.

Дії ОСОБА_1 особою, уповноваженою складати протокол про адміністративне правопорушення, кваліфіковано за ч.1 ст. 173-1 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 обставини, відображені у протоколі про адміністративне правопорушення щодо перебігу подій, їх часу і місця підтвердив, однак, вказав, що дійсно в ході сварки вживав нецензурну лайку відносно ОСОБА_2 , проте, кожного разу це мало місце через конфлікти, які остання затіває. Зокрема, він має спільну з ОСОБА_2 дитину, а тому вона вчиняє сварки через те, що він не надає достатньо коштів на утримання дитини.

ОСОБА_1 вказав, що він проживає в м. Миколаєві, до ОСОБА_2 приїздить періодично, спільне господарство з нею не веде.

У свою чергу, суд, дослідивши матеріали адміністративних справ у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, керуючись законом, виходив із такого.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про

адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, який в силу положень ст. 251 КУпАП, є одним із джерел доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Тож, досліджуючи складені протоколи про адміністративні правопорушення, разом із іншими, додатними до нього матеріалами, суд прийшов до таких висновків.

Відповідальність за ч.1 ст. 173 -2 КУпАП настає у разі вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» 07 грудня 2017 року № 2229-VIII.

Так, відповідно до п. 3 ч.1 Закону № 2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Так, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи ( п. 14 Закону).

Одним із обов`язкових елементів складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173 2 КУпАП, згідно диспозиції вказаної правової норми є наслідок. Тобто, внаслідок насильства в сім`ї, у тому числі й психологічного, має бути чи могла бути завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого

Проте, вказані вище протоколи про адміністративні правопорушення не відображають цього обов`язкового елементу об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173 -2 КУпАП.

А відсутність будь якого з елементів складу правопорушення виключає притягнення особи до відповідальності.

Суд же, розглядає справу про адміністративне правопорушення в межах протоколу про адміністративне правопорушення і уточнювати чи то відредагувати його суд змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia»,заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

У той час, як Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року в справі № 1-р/2019 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачиться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості винувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Стаття ж 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Та оскільки дійсна наявність усіх без виключення ознак складу інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення викликає обґрунтований сумів, зокрема, у частині спричинення шкоди здоров`ю постраждалої особи, то у цьому випадку суд позбавлений можливості притягнути його до адміністративної відповідальності.

За таких умов, на думку суду, у даному випадку діяння ОСОБА_1 з кваліфікацією дій за ч.1 ст. 173-2 КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним, оскільки суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" №39598/03 від 21.07.2011 року).

Тому, у світлі вищевикладеного, у той час як провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності і ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушення інакше, як на підставах і в порядку, встановленому законом, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а як наслідок, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 цього Кодексу.

Також, суд враховує, що пунктом 5 ч. 2ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст.284та ст.247 КУпАП, суд не вбачає підстав для стягнення судового збору із ОСОБА_1 .

Крім цього, згідно правил ст. 36 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення № 467/802/20, № 467/803/20 та №467/804/20 та само і відповідні їх провадження підлягають об`єднанню із присвоєнням єдиного унікального номера справи та одного номера провадження.

Тому, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Об`єднати справи про адміністративні правопорушення № 467/802/20, № 467/803/20 та №467/804/20 та присвоїти об`єднаним справа єдиний унікальний номер справи №467/802/20, а номер судового провадження 3/467/303.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги і обов`язковою для виконання на всій території України.

Суддя І.В. Явіца