ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9172/20Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О.М.
Провадження № 33/817/277/20 Доповідач - Лекан І.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є.

за участю апелянта ОСОБА_1 , адвоката Снітинського Б.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 червня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 11 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 23.05.2020 року о 12 год. 31 хв. в смт. Козова по вул. Б.Хмельницького Козівського району Тернопільської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом мопедом «Yamaha Jog», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки із застосуванням технічного приладу газоаналізатора «Драгер Алкотест 6820» та огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та ухвалити нову постанову, якою справу про адміністративне правопорушення щодо нього за ч.1 ст.130 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Посилається на те, що судом було порушено його право на захист, оскільки розглянуто справу без його участі.

Вважає, що письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть вважатися належними доказами вини апелянта, оскільки вони не були безпосередньо допитаними судом першої інстанції.

Зазначає, що не керував транспортним засобом та в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували даний факт.

Вказує, що працівники поліції всупереч вимогам ст.266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року №1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17.12.2008 року, після його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки не направили його для проходження такого огляду на стан сп`яніння в медичний заклад.

Посилається на те, що у працівників поліції були відсутні підстави для зупинки його транспортного засобу.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , адвоката Снітинського Б.Є., які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП доведена належним чином розглянутими, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення від 23.05.2020 року серії ОБ №051074 інспектором СРПП№2 Козівського ВП Лабівським Р.М. зафіксовано факт керування водієм ОСОБА_1 23.05.2020 року о 12 год. 31 хв. в смт. Козова по вул. Б.Хмельницького Козівського району Тернопільської області, транспортним засобом мопедом «Yamaha Jog», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки із застосуванням технічного приладу газоаналізатора «Драгер Алкотест 6820» та огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

Протокол сумніву не викликає, оскільки складений відповідно до вимог ст.ст.254, 256 КУпАП, тому є належним доказом по справі.

Факт відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 23 травня 2020 року, які вказали, що 23 травня 2020 року були свідками того, як водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного пристрою «Драгер» та в медичному закладі.

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку огляду для визнання стану сп`яніння підтверджується також відеоматеріалами з нагрудних камер працівників патрульної поліції.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суть даної норми закону полягає в тому, що якщо водій ухиляється від огляду на стан сп`яніння, його дії та ознаки сп`яніння фіксують в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Твердження апелянта щодо невідповідності висновків суду, викладених в оскаржуваній постанові фактичним обставинам справи є необґрунтованими, оскільки факт відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння є правовою підставою адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, доведений належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом в порядку, визначеному ст.ст.251, 252 КУпАП.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що після його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, працівники поліції не направили його для проходження огляду на стан сп`яніння в медичний заклад, оскільки від такого огляду водій відмовився на місці зупинки транспортного закладу в присутності двох свідків, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Твердження апелянта про те, що він не керував транспортним засобом спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема: відеозаписами з реєстратора поліцейського автомобіля, рапортом інспектора СРПП№2, Козівського ВП ст. лейтенанта поліції Лобівського Р.М. від 23 травня 2020 року, постановою від 23 травня 2020 року серії БАА №010587 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.ч.1,2 ст.126 КУпАП.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що у працівників поліції не було підстав для зупинки його транспортного засобу, оскільки вказаний факт не є предметом розгляду у суді загальної юрисдикції в порядку КУпАП. Питання правомірності дій працівників поліції стосовно факту зупинки транспортного засобу розглядається судом в порядку КАС України в разі їх оскарження.

Необґрунтованими є твердження ОСОБА_1 щодо порушення принципу безпосередності дослідження письмових пояснень свідків, оскільки це не перешкодило суду повно та всебічно, відповідно до вимог ст.251 КУпАП дослідити докази у справі, достовірно встановити обставини, що мають значення для справи та відповідно до ст.252 КУпАП дати їм належну правову оцінку.

Посилання апелянта на те, що судом було порушено його право на захист, оскільки розглянуто справу без його участі, є надуманими, оскільки він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується його підписом у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення, тому суд, враховуючи вимоги ст.ст. 277, 38 КУпАП, діяв відповідно до ч.2 ст. 268 КУпАП, згідно вимог якої присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою. Крім того, ОСОБА_1 скористався своїм правом на апеляційне оскарження, де йому надана можливість повністю використати весь обсяг прав, передбачених КпАП України для забезпечення всебічності, повноти й об`єктивності та вирішення її у відповідності із законом.

Разом з тим, доводи апелянта про те, що йому посвідчення водія не видавали є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

Так, відповідно до довідки Козівського ВП Бережанського ВП ГУНП в Тернопільській області №2482 від 27.05.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 згідно бази "НАІС- посвідчення водія" не отримував посвідчення.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції в частині позбавлення апелянта прав водія слід скасувати.

Щодо накладення штрафу, то воно накладено у відповідності до вимог ст.ст. 33-34 КУпАП, з врахуванням його особи, характеру вчиненого правопорушення, в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду від 11 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 в частині позбавлення його права керування транспортними засобами на строк один рік - скасувати.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя:

Суддя