Справа № 466/9081/20 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 33/811/1813/20 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Петришина Віктора Михайловича, розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Петришина Віктора Михайловича на постанову судді Шевченківського районного суду м.Львова від 04 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм у Львівське АТП №1, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП,

в с т а н о в и в :

цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в дохід держави у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень, 40 копійок.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 12.11.2020 близько 08:10 год., у м. Львові по пр. Чорновола, 45А, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Електрон А18501», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював регулярні перевезення пасажирів у МТЗ №46 «Миколайчука-Червоної Калини», в кількості більшій ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, а саме при передбачених 31 місцях для пасажирів, перевозив 43 пасажири, чим порушив вимоги п.п.2 п. 11 постанови КМУ від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою захисник - адвокат Петришин В.М. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати судді Шевченківського районного суду м.Львова від 04 грудня 2020 року та провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

В обґрунтування покликається на те, що оскаржувана постанова прийнята без належного з`ясування всіх обставин справи, з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права, законних прав особи що притягається до адміністративної відповідальності, суддею не вжито заходів до повного, всебічного та об`єктивного дослідження доказів.

Зазначає, що крім протоколу про адміністративне правопорушення матеріали справи не містять одного доказу, а протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, та за відсутності належного обґрунтування іншими матеріалами справи не може бути розцінений як належний та допустимий доказ адміністративного правопорушення та не може бути беззаперечним підтвердженням винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про свідків адміністративного правопорушення, ці особи не встановлені та не опитані. Відсутні будь-які інші докази вчинення адміністративного правопорушення.

Наголошує, що станом на день складання протоколу про адміністративне правопорушення від 12.11.2020 року пункт 11 постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року виключено на підставі постанови КМУ №1100 від 11.11.2020 року, а згідно ст.8 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Апелянт звертає увагу, що в протоколі про адміністративне правопорушення не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення передбаченого ст. 44-3 КУпАП а саме: не встановлена кількість сидячих місць в автобусі та кількість стоячих пасажирів не проводився огляд транспортного засобу а також не додано до протоколу копії документів які б підтверджували даний факт, до матеріалів справи не долучено відомостей про технічні характеристики транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 і реєстраційні документи на цей транспортний засіб, на підставі яких можна зробити висновок про дозволену для перевезення кількість пасажирів.

Вказує, що до матеріалів справи не долучено відповідних доказів на підтвердження здійснення перевезення у режимі маршрутного таксі, та доказів регулярності перевезення оскільки Постановою КМУ №641 від 22.07.2020 року, до втрати чинності пунктом 11, було заборонено здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі.

Крім того, зазначає, що не надано доказів на кого, і яким нормативно-правовим актом покладено обов`язок організації та контролю кількості пасажирів в транспортному засобі (автобусі) чи доказів, що саме в обов`язки ОСОБА_1 як водія входить контроль кількості пасажирів. ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративної відповідальності за інкриміноване йому правопорушення.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не прибув, натомість подав клопотання про розгляд справи без його участі, в якому зазначив, що вимоги апеляційної скарги підтримує.

Заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Петришина Віктора Михайловича на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та оскаржуваної постанови суду вбачається, що ОСОБА_1 12.11.2020 близько 08:10 год., у м. Львові по пр. Чорновола, 45А, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Електрон А18501», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював регулярні перевезення пасажирів у МТЗ №46 «Миколайчука-Червоної Калини», в кількості більшій ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, а саме при передбачених 31 місцях для пасажирів, перевозив 43 пасажири, чим порушив вимоги п.п.2 п. 11 постанови КМУ від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст.44-3 КУпАП.

Диспозицією ст.44-3 КУпАП в редакції, чинній на момент вчинення вказаного в протоколі правопорушення, передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших НП чи підзаконних НПА, які встановлюють певні заборони на час дії карантину в Україні, зокрема до п.п. 2 п. 11 постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» КМУ № 641 від 22.07.2020 (в ред. постанови КМУ № 888 від 28.09.2020), згідно яких на період дії карантину забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб. Перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок пасажирами під час перевезення, у тому числі виготовлених самостійно.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2020 року № 1100, «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 № 641» виключено пункт 11.

Зі змісту наданих на дослідження матеріалів справи та аналізу вищевказаних положень, зокрема аналізу динаміки внесення змін до постанови КМУ від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», встановлено, що на момент розгляду справи в суді інкримінований ОСОБА_1 п.п.2 п.11 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заході на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 був виключений на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2020 року № 1100. Таким чином, слушними є доводи апеляційної скарги про необхідність застосування положень ч.2 ст. 8 КУпАП.

Відповідно до ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

На національному рівні Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Відповідно до п. 6 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку зі скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

На підставі викладеного, провадження відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП, оскільки на момент розгляду справи в суді інкримінований останньому пункт постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заході на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 був виключений.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Петришина Віктора Михайловича задоволити частково.

Постанову судді Шевченківського районного суду м.Львова від 04 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, - закрити на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП у зв`язку з скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф.Романюк