Провадження № 3/127/444/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2020 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 03.11.2019 р. біля 03.00 год. по вул. Київській в м. Вінниці ОСОБА_1 , перебуваючи у службовому автомобілі, намагався вибити скло автомобіля, шарпав за формений одяг працівників поліції та намагався вчинити з ними бійку поводив себе зухвало.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнав та суду пояснив, що йому були заподіяні тілесні ушкодження, тому він звернувся до лікарні, де його відмовились прийняти, що викликало його обурення. До нього викликали працівників поліції, які забрали його у райвідділ, де під дверима до нього було застосовано газ.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

ОСОБА_1 клопотання про виклик і допит у судовому засіданні свідків заявлене не було, тому судом здійснюється судовий розгляд справи за наявних у справі доказів згідно з приписами статті 252 КпАП, якою регламентовано, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи вбачається, що ст. ДОП Київського ВП Олійник І.Ю. та ДОП Київського ВП Бондар О.Д. звернулись до начальника Київського ВП Литвинюка Р. із рапортами про отримання виклику про доставлення до МКЛ ШМД ОСОБА_1 з тілесними ушкодженнями. При виїзді на місце виклику встановлено, що ОСОБА_1 знаходився у п`яному вигляді, поводився неадекватно, висловлювався лайкою, погрожував фізичною розправою, у зв`язку з чим ОСОБА_1 було запропоновано пройти до службового автомобіля. Під час слідування до Київського ВП ОСОБА_1 лаявся, поводився агресивно, намагався вчинити бійку та розбити скло автомобіля, на зауваження не реагував.

До матеріалів справи також надано копію виписки з карти хворого, згідно з якими підтверджено факт наявності у ОСОБА_1 тілесних ушкоджень. Також до матеріалів справи надано копію письмових пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо лайки ОСОБА_1 .

У зв`язку із запереченням ОСОБА_1 обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, судом витребувало з Київського ВП відеозаписи записи з нагрудної камери ДОП Київського ВП Олійника І.Ю., а також інформацію про надходження спецлінією «102» будь-яких повідомлень щодо протиправних дій ОСОБА_1 .

На виконання зазначених запитів до суду надіслано диск з відеозаписами, з яких в ході їх перегляду в судовому засіданні, встановлено, що ОСОБА_1 висловлювався лайкою. Відомості про надходження виклику спецлінією «102» суду надано не було.

З диспозиції статті 185 КпАП випливає, що відповідальність за даною нормою настає у разі злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26.06.1992 р. «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» дано роз`яснення, згідно з якими злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Слід також мати на увазі, що адміністративна відповідальність за названою статтею настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

У пункті 8 зазначеної Постанови Верховним Судом України зазначено, що на відміну від злісної непокори, передбаченої статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вчинення опору полягає в активній фізичній протидії здійсненню працівником міліції, членом громадських формувань з охорони громадського порядку, військовослужбовцем обов`язку по охороні громадського порядку. Такі дії утворюють склад злочину, передбачений статтею 188-1 Кримінального кодексу.

Отже, для вирішення питання щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого статтею 185 КпАП, необхідно вирішити, чи були вимоги працівників поліції законними.

Зі змісту статті 2 Закону України «Про національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) випливає, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до пункту 1, 3 та 5 частини першої статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Згідно з частиною першою статті 260 КпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 262 КпАП адміністративне затримання провадиться органами внутрішніх справ (Національною поліцією) при вчиненні дрібного хуліганства, вчиненні насильства в сім`ї, порушення порядку організації і проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, при поширюванні неправдивих чуток, вчиненні злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі поліцейського, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а також військовослужбовця чи образи їх, публічних закликів до невиконання вимог поліцейського, при прояві неповаги до суду, вчиненні незаконного доступу до інформації в автоматизованих системах, порушення правил про валютні операції, правил обігу наркотичних засобів або психотропних речовин, незаконного продажу товарів або інших предметів, дрібної спекуляції, торгівлі з рук у невстановлених місцях, при розпиванні спиртних напоїв у громадських місцях чи появі у громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, у випадках, коли є підстави вважати, що особа займається проституцією, при порушенні правил дорожнього руху, правил полювання, рибальства і охорони рибних запасів та інших порушень законодавства про охорону і використання тваринного світу, при порушенні правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні і транзитного проїзду через територію України, а також в інших випадках, прямо передбачених законами України;

Відповідно до частини першої статті 216 КпАП про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це.

Зі змісту частини першої статті 263 КпАП випливає, що адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може тривати не більш як три години.

Як вже було зазначено судом, в матеріалах справи наявні рапорти про надходження повідомлення про надходження до МКЛ ШМД ОСОБА_1 з тілесними ушкодженнями. Твердження ОСОБА_1 про те, що він також здійснив виклик слідчо-оперативної групи підтверджені або спростовані не були у зв`язку з ненаданням відповіді на відповідний запит суду. Також не було підтверджено або спростовано відомості щодо надходження спецлінією «102» повідомлення про протиправну поведінку ОСОБА_1 в ОСОБА_3 , на яку міститься посилання у наведених вище рапортах.

Суд враховує, що ОСОБА_1 не заперечував лайки, що підтверджується і переглянутим в судовому засіданні відеозаписом. Однак, відповідальність за лайку в громадському місці передбачена статтею 173 КпАП (дрібне хуліганство). Натомість в межах зазначеного провадження підлягає перевірці питання щодо наявності законних вимог працівників поліції, а також щодо наявності ознак злісної непокори таким вимогам. Як вже судом було зазначено, відповідні відомості з метою спростування або підтвердження посилань ОСОБА_1 на відсутність в його діях ознак непокори на вимоги суду надані не були. Також суду не були надані відомості, які б свідчили про наявність будь-якого процесуального рішення щодо можливої наявності в діях ОСОБА_1 ознак хуліганства, на яке міститься посилання у наведених вище рапортах. Незважаючи на направлення відповідного запиту, суду не було надано будь-яких об`єктивних даних щодо наявності або відсутності будь-яких процесуальних рішень із зазначеного приводу. Не було надано суду і відомостей про затримання ОСОБА_1 та оформлення у зв`язку з цим відповідного процесуального рішення.

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначено, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 185 КпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: