Справа № 445/1949/19 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 33/811/1157/19 Доповідач: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участі ОСОБА_1 та її адвоката Кравчука З.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 21 жовтня 2019 року про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою провадження у справі закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з постановою, ОСОБА_2 24.09.2019 року близько 14 год. 30 хв., перебуваючи в будинку за місцем проживання в АДРЕСА_2 , вчинила словесну суперечку з своєю матір`ю ОСОБА_1 , під час якої ображала її нецензурними словами, погрожувала фізичною розправою, не давала дивитись телевізор, чим вчинила домашнє насильство, яке виразилось в умисному вчиненні діянь психологічного характеру.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій з урахуванням клопотання про зміну апеляційних вимог, просить скасувати постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 21 жовтня 2019 року та прийняти нову, якою ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки суддею без належної перевірки і дослідження усіх обставин справи зроблено неправильний висновок й помилково зазначено, що окрім її заяви інших доказів вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства немає.

На переконання ОСОБА_1 , протоколом про адміністративне правопорушення, який знаходиться у матеріалах справи, підтверджується наявність події адміністративного правопорушення, а саме домашнього насильства, та складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується, зокрема, телефонограмою (а.с.57) та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.58), про причини неявки суд не повідомила, а тому апеляційний суд вважає за можливе проводити розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши ОСОБА_1 та адвоката Кравчука З.В. на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В силу вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, яка ставиться ОСОБА_2 у провину, правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Таким чином, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 18 жовтня 2019 року серії АА№801695 (а.с.2) 24.09.2019 року близько 14 год. 30 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство в сім`ї відносно своєї матері ОСОБА_1 , а саме умисні дії психологічного характеру, виражалася в її сторону нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, виганяла з кімнати, забороняла дивитись телевізор, чим вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 (а.с.3), адресованої старшому слідчому СВ Золочівського ВП ГУ НП у Львівській області, така просила притягнути до відповідальності ОСОБА_2 за насильство в сім`ї, оскільки ОСОБА_1 було позбавлено в її квартирі користуватися телевізором. Зокрема, 24 вересня 2019 року вона хотіла подивитися телевізор о 14 год. 30 хв. ОСОБА_2 вигнала її з кімнати, в якій знаходився телевізор, та не дозволяла дивитися телевізор.

У суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та надані нею письмові пояснення. Апеляційному суду пояснила, що між нею та ОСОБА_2 склалися неприязні відносини, внаслідок чого вони часто конфліктують. На її думку, вона позбавлена можливості повноцінно користуватися своїм майном та квартирою, і готує документи на виселення ОСОБА_2

ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях (а.с.5, 52-53) зазначила, що 24 вересня 2019 року близько 14 год. 30 хв. вона у своїй кімнаті переглядала серіал, в цей час до кімнати прийшла ОСОБА_1 , яка хотіла переглянути якусь передачу по телевізору, на що вона сказала останній, що дивиться серіал, після чого ОСОБА_1 нервово вийшла з кімнати, погрожуючи звернутися до поліції. На її переконання, єдиною причиною, через яку її прийомна мати ОСОБА_1 зверталася до правоохоронних органів, а в подальшому і до суду є те, що вона не хоче бути її матір`ю. З цієї причини вона звернулася до суду про скасування усиновлення та з цієї ж причини неодноразово зверталася до поліції із заявами щодо вчинення відносно неї насильницьких дій. Проте зазначені у заявах ОСОБА_1 факти не знаходили свого підтвердження.

ОСОБА_2 також додала, що така поведінка з боку її матері носить систематичний характер, починаючи з підліткового віку вона постійно висловлювалася образливо щодо неї, оскільки, на її думку, мати за будь-яку ціну хоче позбутися її, як позбулася її батька, подавши заяву про розлучення.

Таким чином, на обґрунтування обвинувачення вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, матеріали справи містять заяву та пояснення ОСОБА_1 , на основі яких складено протокол про адміністративне правопорушення від 18 жовтня 2019 року серії АА№801695. Інших об`єктивних доказів вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення матеріали справи не містять.

Апеляційний суд погоджується із висновком судді першої інстанції про те, що матеріали справи не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_2 дій, зазначених у диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та які б підпадали під ознаки домашнього насильства.

На переконання апеляційного суду, суддя відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи, та дійшов правильного висновку про те, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги під час апеляційного розгляду підтвердження не знайшли, а тому є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

З урахуванням наведеного, постанова судді першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 21 жовтня 2019 року, якою провадження у справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М.Урдюк