Справа № 465/3152/20 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 33/811/1040/20 Доповідач: Гончарук Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі: судді апеляційного суду Гончарук Л.Я., за участі захисника Скоробагатого М.В., розглянувши його апеляційну скаргу на постанову судді Франківського районного суду м.Львова від 09 липня 2020 року,

встановив:

цією постановою ОСОБА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Згідно постанови, ОСОБА_1 29 травня 2020 року о 03 год. 24 хв. у м.Львові на вул.Н.Вербицького, 3, керувала транспортним засобом Audi A1 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місця за допомогою технічного приладу Драгер Alkotest та у медичному закладі водій відмовилась в присутності двох свідків.

Не погоджуючись з даною постановою захисник Скоробагатий М.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд послався виключно на відеозапис з нагрудної камери поліцейських, який був долучений до матеріалів, та письмові матеріали справи, які ним неналежно оцінені.

Судом взагалі не враховано інших доказів, які досліджувались в судовому засіданні, надано їм неправильну оцінку, неналежно оцінено пояснення свідків, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, вказаним доказам не надано належної оцінки на предмет їх належності і допустимості, судом проігноровано протиправність дій працівників поліції, порушення ними вимог відомчих інструкцій, що само по собі підтверджує недопустимість отриманих доказів, та грубе порушення гарантованого особі права на захист.

За таких обставин вважає, що постанова Франківського районного суду мЛьвова від 09.07.2020 року щодо ОСОБА_1 винесена з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не врахував усі фактичні обставини справи та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов упереджено і формально до вивчення обставин справи, покликався на недопустимі докази, що потягнуло за собою постановления необґрунтованого рішення, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, проігнорував грубе порушення права на захист, особи яка притягується до відповідальності, порушив принцип презумпції невинуватості, перейняв на себе повноваження сторони обвинувачення, безпідставно відкинув показання свідків, допитаних у судовому засіданні, хоча такі підтверджувались відеозаписом, а тому постанова суду є незаконною та необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Наголошує, що процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності.

Розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, незважаючи на відсутність сторони обвинувачення, суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Порушення судом першої інстанції принципу неупередженості та перейняття на себе функцій обвинувачення явно проявилося під час допиту свідків, а також при оцінці таких показань.

Згідно Конституції України та рішень Європейського суду з прав людини винуватість особи у вчиненні правопорушення повинна бути доведена поза розумними сумнівами. Усі сумніви тлумачаться на користь правопорушника. Таким чином, суд зобов`язаний дослідити усі докази з точки зору їх допустимості і достовірності.

Зазначених вимог закону не дотримано Франківським районним судом м. Львова під час розгляду даної справи, що потягнуло за собою постановлення у справі незаконного та необґрунтованого рішення.

Так, у відповідності до ч.1 ст.130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 7 Розділу І Інструкції визначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 8 Розділу II Інструкції встановлено, що форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

В даному випадку працівниками поліції не долучено до матеріалів про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 передбаченого інструкцією направлення для проведення огляду в медичному закладі.

Із матеріалів даної справи видно, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, тим більше в медичному закладі, взагалі не підтверджена жодним з доказів, навпаки, вона висловила згоду пройти такий огляд, однак в присутності адвоката, про що поліцейськими було роз`яснено відповідне право на захист, та ними ж погоджено очікування прибуття захисника.

З моменту висловлення поліцейським вимоги пройти огляд на стан сп`яніння і до моменту, коли працівники поліції вирішили скласти протокол за ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 пройшло, максимально 38 хвилин, а з моменту наявності на місці зупинки автомобіля приладу «Драгер» та двох свідків 25 хвилин.

Наведене свідчить про те, що поліцейськими, незважаючи на роз`яснення права мати захисника, таке право грубо ігнорується.

Крім того, пояснення свідків не відповідають фактичним обставинам події, і такі відібрані різними працівниками поліції, а підписані одним.

Також, під час розгляду справи судом першої інстанції, з власної ініціативи, було застосовано засоби технічної фіксації судового процесу.

Наведене дає можливість пересвідчитись в упередженості суду першої інстанції, ігноруванні показань свідків, які в деталях відповідають фактичним обставинам події, що також зафіксовано на відеозаписі, долученому до матеріалів.

Натомість, судом першої інстанції показання вказаних свідків відкинуті і не взяті до уваги. Таке рішення суд мотивував тим, що «такі в основному стосуються лише подій, які мали місце до зупинки транспортного засобу працівниками поліції, а щодо подій які стосуються саме дотримання процедури притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, то їхні пояснення спростовуються переглянутими в судовому засіданні відеозаписами. долученими до матеріалів справи».

В порушення основних засад судочинства, перебравши на себе функції обвинувачення, суд першої інстанції, вислухавши пояснення свідків про обставини події, почав повторно наголошувати, що якщо у показаннях будуть невідповідності, то свідків притягнуть до відповідальності за неправдиві показання. Після цього суд почав задавати запитання свідкам, які не стосуються обставин події, а в деталях з`ясовував події, які задовго передували обставинам руху та зупинки автомобіля, під керуванням ОСОБА_1 і не стосуються справи, вочевидь намагаючись заплутати свідків, або спробувати викрити їх у брехні.

Такі дії суду першої інстанції стали підставою і мотивом неврахування показань цих свідків, які дали суду правдиві показання, причому такі показання давалися одночасно з переглядом відеозапису, що стало підставою фактичної «травлі» свідків судом.

Разом з тим, ні наявними у справі доказами, ні навіть судом, не спростовано пояснень ОСОБА_1 про те, що у той день вона, на прохання своєї подруги, приїхала, щоб відвезти її додому, що алкоголю вона взагалі не вживала.

Усе наведене свідчить про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вона жодного разу та жодним чином не висловлювала відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що має складати об`єктивну сторону складу даного правопорушення.

ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, та не повідомила про причини неявки, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи. Захисник Скоробагатий М.В. повідомив, що ОСОБА_1 не заперечує щодо розгляду справи у її відсутності, підтримує апеляційну скаргу в повному обсязі. За наведених підстав, апеляційний суд вважає, що розгляд справи можна проводити у відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши виступ захисника Скоробагатого М.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив таку задовольнити, вивчивши матеріали справи № 465/3152/20 та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, в тому числі порушень процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було.

Відповідальність за ст.130 КУпАП настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, та за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок судді про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку і навів у постанові, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 067126 від 29.05.2010 (а.с.1) з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовилась пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою технічного приладу та в медичному закладі; відеозаписом із нагрудних камер працівників поліції (а.с.3) на якому підтверджено факт відмови від огляду на стан сп`яніння; поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.4,5), які засвідчили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

З відеозапису нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово пропонувалось пройти огляд на стан сп`яніння, однак така відмовлялась від проведення такого огляду мотивуючи свою відмову тим, що вона очікує на приїзд свого захисника, у відповідь на це працівники поліції надали їй таку можливість, однак по спливу значного часу захисник не прибув на місце події у зв`язку з чим було складено протокол про відмову від проведення огляд на стан сп`яніння.

Таким чином інспектором поліції вжито заходів щодо надання можливості ОСОБА_1 реалізувати своє право на отримання правової допомоги від захисника. Проте, неодноразові запитання інспектора щодо часу прибуття захисника Шередько І.М. відповідала, що їй невідомо коли він прийде.

Щодо мотивів апелянта про відсутність направлення на огляд сп`яніння, то апеляційний суд не приймає такі до уваги, оскільки згідно Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції таке направлення оформляється: у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я; з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів а також у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції.

Оскільки ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що стверджується зібраними матеріалами у справі, в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Сам факт відмови від походження огляду тягне за собою відповідальність за цією статтею. При цьому не має значення чи перебував водій у стані сп`яніння.

Дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП, а висновок суду першої інстанції, про керування автомобілем Audi A1 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місця за допомогою технічного приладу Драгер Alkotest та у медичному закладі водій відмовилась в присутності двох свідків.

Тому, підстав для скасування постанови суду, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено.

Стягнення накладене судом на ОСОБА_1 відповідно до положень ч.2 ст.33 КУпАП, за змістом якої, при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, не враховуються.

Апеляційний суд вважає, що стягнення у виді штрафу в розмірі 10200,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, накладене у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, з дотриманням вимог ст.33 КУпАП та є безальтернативним.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги в цілому та вважає, що підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Постанову судді Франківського районного суду м.Львова від 09 липня 2020 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Скоробагатого М.В. без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Гончарук Л.Я.