Справа № 942/1212/20
Провадження № 33/810/209/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Сєвєродонецьк Луганської області

Луганський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді - Савича Ю.М.

Секретаря - Василович Г.Ю.

Особи, яку притягнуто

до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

захисника адвоката - Компанієць В.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, апеляційну скаргу захисника - адвоката Компанієць В.В., що діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Новопсковського районного суду Луганської області від 06 жовтня 2020 року,

про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП ,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Новопсковського районного суду Луганської області від 06 жовтня 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуно з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн.40 коп. на користь держави.

В постанові зазначено, що 21 вересня 2020 року об 21 год. 05 хв. в с. Новобіла, по вул. Молодіжна, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Logan ДНЗ НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження у передбаченому законом порядку медичного огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності двох свідків.

16 жовтня 2020 року захисник - адвокат Компанієць В.В., що діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що ОСОБА_1 безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Вказує, що суд прийшов до помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 був повідомлений належним чином про місце і час розгляду справи, яка була призначена на 06.10.2020р., оскільки він її отримав 07.10.2020р., що підтверджується письмовими поясненнями листоноші ОСОБА_2 , яка доставляла дане поштове відправлення, та письмовими поясненнями матері ОСОБА_1 ОСОБА_3 , яка отримала вказане поштове відправлення як член родини адресата 06.10.2020р. та передала ОСОБА_1 07.10.2020р.

Після отримання судової повістки 07.10.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області , де його було повідомлено, що справу відносно нього вже розглянуто.

Цього ж дня, 07.10.2020р., ОСОБА_1 шляхом укладання договору з адвокатом про надання правової допомоги, отримав можливість ознайомитися з матеріалами справи та встановив, що підпис, який міститься у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення виконаний не ним, а іншою особою.

Таким чином, адвокат Компанієць В.В. зазначає, що в матеріалах справи відсутні достовірні докази, які б підтверджували, що ОСОБА_1 був повідомлений належним чином про місце і час розгляду справи.

Також адвокат наголошує, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 повністю заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення, так як 21.09.2020 року об 21 год. 05 хв. в с. Новобіла по вул. Молодіжна він не керував автомобілем Renault Logan ДНЗ НОМЕР_1 .

Стверджує, що матеріалами справи доведено, що 21.09.2020р. об 21.30 год. ОСОБА_1 , відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, проте жодним доказом не доведено, що він 21.09.2020р. об 21 год. 05. хвл. в с. Новобіла по вул. Молодіжна керував автомобілем Renault Logan ДНЗ НОМЕР_1 .

У зв`язку із зазначеним адвокат Компанієць В.В. просить скасувати постанову Новопсковського районного суду Луганської області від 06.10.2020 року та закрити провадження по справі.

Апеляційному суду ОСОБА_1 пояснив, що на момент, коли поліцейські підійшли до нього, автомашиною він не керував, а тому відмовився від проходження медичного огляду на предмет алкогольного чи іншого сп`яніння, усі сумніви належить трактувати на його користь, як особи, яку необґрунтовано та незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності. Разом із тим, на запитання суду, зазначив, що 06.10.2020 р., в день, коли щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, від адреси свого проживання до місця скоєння правопорушення він особисто керував своєю автомашиною.

Поліцейський ОСОБА_4 , як особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення , а також ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які в протоколі зазначені як свідки, на письмові пояснення яких суд послався в своїй постанові, викликались до апеляційного суду для дачі пояснень, належним чином повідомлені про час, дату та місце апеляційного розгляду, однак до апеляційного суду не з`явились, свідки про причини своєї неявки не повідомили, поліцейський ОСОБА_4 направив на електронну пошту апеляційного суду письмову заяву від 21.12.2020 р. про розгляд без його участі, оскільки він зайнятий по службі, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Захисник адвокат та Самарцев С.В. не заперечували проти закінчення апеляційного розгляду без пояснень поліцейського та свідків, на підставі документів та доказів, які в матеріалах справи та які досліджені апеляційним судом.

Заслухавши ОСОБА_1 , захисника - адвоката Компанієць В.В., які підтримали свою апеляційну скаргу, просять її задовольнити в повному обсязі, дослідивши матеріали справи та докази по ній, перевіривши апеляційні доводи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції адміністративну справу відносно розглянуто у відповідності до вимог ст.ст. 245, 279, 280 КУпАП.

Постанова суду відповідає вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП.

При розгляді справи суд правильно оцінив докази, що містяться у справі і обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджується зібраними доказами, а саме: письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_7 від 21.09.2020р., протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 217822 від 21.09.2020р., складеного відносно ОСОБА_1 , відеозаписом, доданим до протоколу, на якому відображено обставини відмови ОСОБА_1 від проходження перевірки на стан алкогольного сп`яніння на місці або в медичному закладі у присутності двох свідків.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника Компанієць В.В. що його підзахисний не був повідомлений належним чином про розгляд справи в суді, то вони спростовуються тим, що в матеріалах справи знаходиться рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення із Новопсковського районного суду з відміткою про дату вручення його ОСОБА_1 28.09.2020р., що підтверджує його обізнаність про місце, час та дату судового засідання щодо його адміністративного правопорушення (а.пр. 10).

Щодо письмових пояснень листоноші ОСОБА_8 , то вона вказує, що принесла лист 28.09.2020 року та залишила у матері ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , якій зателефонувала та повідомила, як члена родини, про надходження рекомендованого листа для її сина ОСОБА_1 .

Щодо письмових пояснень ОСОБА_3 , апеляційний суд розцінює їх критично, оскільки вона є матір`ю ОСОБА_1 та може нада ти недостовірну інформацію з метою уникнення ОСОБА_1 відповідальності за скоєне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Письмові пояснення листоноші ОСОБА_2 та матері правопорушника ОСОБА_1 ОСОБА_3 , від 08.10.2020 р адресовані на ім`я «судового органу України» без конкретизації якому саме суду вони надані, однак, з врахуванням того, що зазначені письмові пояснення захисник адвокат Компанієць В.В. додав до своєї апеляційної скарги, то можливо допустити , що вони адресовані апеляційному суду.

Однак, апеляційний суд не уповноважував захисника адвоката Компанієць В.В. відбирати від зазначених осіб будь які пояснення під час складання апеляційної скарги так і під час її розгляду, захисник адвокат не заявляв клопотання про необхідність допиту зазначених осіб безпосередньо в судовому засіданні з метою підтвердження або спростування їх пояснень, які він одержав від імені суду, не маючи на це будь яких повноважень.

За таких обставин, вважаю письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недопустимими доказами, добутими з порушенням вимог КУпАП , які не відповідають вимогам Закону.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що він не керував автомашиною, спростовуються доказами по справі, а також його поясненнями апеляційному суду, що перед тим, як до нього підійшли поліцейські, він їхав на своїй автомашині , однак вважає, що поліцейськими не зафіксовано факт його керування, а відтак в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Дослідивши кожен доказ окремо та в їх сукупності у апеляційного суду відсутні будь-які сумніви щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КУпАП, щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи, це можливо у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Відповідно до ч. 1ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співвставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Суд відзначає, що законодавством встановлено строки здійснення провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності з метою забезпечення учасникам процесу визначеності у часі, протягом якого суд розгляне справу. Передусім такі строки слугують інтересам особи, яка зазнає заходів впливу, оскільки наявність визначеного строку дає розуміння того, скільки триватиме такий вплив. Водночас протягом такого строку особу наділено процесуальними правами та обов`язками, що дає особі можливість, в тому числі з використанням адміністративного ресурсу (повноважень суду щодо витребування доказів, допиту свідків тощо), представити суду доводи на захист своєї правової позиції. Добросовісна участь особи у процесі вирішення її справи полягає в активній участі у розгляді її справи і недопущенні зловживань наданими їй правами.

Дотримання балансу між інтересами всіх сторін при розгляді справи покладено на суд, який, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін, також зобов`язаний дотримуватися встановлених законодавством правил та строків розгляду справи.

В той же час практика Європейського Суду з прав людини (зокрема рішення «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008) наголошує, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним.

За таких підстав апеляційний суд вважає правильним рішення суду першої інстанції провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката Компанієць В.В., що діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Новопсковського районного суду Луганської області від 06 жовтня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає, її копію направити сторонам.

Суддя Луганського

апеляційного суду Ю.М. Савич