ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/83/20 Справа № 208/5904/19 Суддя у 1-й інстанції - Нельга Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Кондаков Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Кондаков Г.В., при секретарі судового засідання Петльованої О.М., прокурора Бондара Є.А., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу останнього та його захисника адвоката Московчука А.М. на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 03 грудня 2019 року

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, з вищою освітою, директора комунального закладу Дитяча юнацька спортивна школа №1 Камянської міської ради, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватим у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 1726 ч. 2 КУпАП з накладенням на нього стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду начальника відділу спорту та молоді департаменту з гуманітарних питань Камянської міської ради, та являючись суб`єктом декларування, придбавши 16 лютого 2019 року майно на суму, яка перевищує п`ятдесят прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня відповідного року, у порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України Про запобігання корупції, у 10-денний строк з моменту придбання майна не повідомив про це письмово НАЗК шляхом оприлюднення вказаної інформації на офіційному веб-сайті НАЗК

На думку суду першої інстанції, вказані дії ОСОБА_1 утворюють склад правопорушення, передбаченого ст. 1726 ч. 2 КУпАП.

ОСОБА_1 та його захисник не погодились з даним рішенням суду першої інстанції. В апеляційній скарзі просять постанову скасувати. Провадження по справі закрити з підстав, передбачених ст. 247 ч. 1 п. 7 КУпАП у зв`язку із спливом строку накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування своїх доводів посилаються на те, що органи Національної поліції мають право у разі отримання інформації про вчинення корупційного правопорушення, або самостійного виявлення завернутися із відповідною інформацією до НАЗК.

У зв`язку з цим вважають, що тільки НАЗК є єдиним суб`єктом, що наділений правом перевірки подання суб`єктами декларування і повідомлень щодо суттєвих змін в майновому стані.

Між тим, доказів отримання будь-яких матеріалів або письмового повідомлення від НАЗК матеріали справи не містять.

Стверджують, що строк накладення адміністративного стягнення на день розгляду справи в суді першої інстанції сплив, тому провадження по справі підлягає закриттю.

У зв`язку з допущеною неповнотою і необ`єктивністю судового розгляду, постанову суду першої інстанції просять скасувати.

Заслухав ОСОБА_1 - особу, що притягнута до адміністративної відповідальності, який наполягав на своїх вимогах, прокурора про законність судового рішення, суд апеляційної інстанції перевірив доводи викладені в апеляції, дослідив матеріали справи, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, постанова скасуванню із закриттям провадження по справі на підставі ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП виходячи з наступного.

Розв`язуючі апеляційну скаргу по суті її вимог, орган (посадова особа), відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1726 КУпАП та накладаючи на нього відповідне стягнення, суд першої інстанції, всупереч вимогам вказаної норми належним чином не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності, тобто однобічно розглянув справу, без з`ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду, та не звернувши уваги на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1726 КУпАП, підтверджується: протоколом про вчинення адміністративного правопорушення №1466 від 04 вересня 2019 року, про обставини правопорушення, які підтверджені копією листа УЗЕ в Дніпропетровській області до Камянської міської ради від 25 липня 2019 року; листом виконкому Камянської міської ради , копією листа УЗЕ від 25 липня, 21 серпня 2019 року; листом ТСЦ МВС від 30 липня 2019 року; рапортом оперуповноваженого УЗЕ від 21 серпня 2019 року; письмовими та особистими поясненнями в суді ОСОБА_1 .

Із матеріалів справи видно, що вказані дані були отримані УЗЕ в Дніпропетровській області за ініціативою посадових осіб даного органу.

Звертається увага на те, що відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 11 «Про запобігання корупції» до повноважень національного агентства належить, зокрема, здійснення в порядку, визначеному цим законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Державні органи, як це вбачається із вимог ч. 2 ст. 49 ЗУ «Про запобігання корупції», органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього закону декларацій та повідомляти національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

Національне агентство проводить повну перевірку декларації, а також, самостійно проводить повну перевірку інформації, яка підлягає відображенню в декларації, щодо членів сім`ї суб`єкта декларування у випадках, передбачених ч. 7 ст. 46 цього закону.

Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

Згідно із ч. 2 ст. 50 «Про запобігання корупції» у разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, та спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції.

Отже, здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у тому числі щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у деклараціях, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1 проводилась саме працівниками УЗЕ в Дніпропетровській області, які робили запити, збирали докази, складали протокол про адміністративне правопорушення.

При цьому в матеріалах адміністративної справи відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1 , щодо повідомлення НАЗК про результати такої перевірки ДЗЕ НП України та інше, що не заперечувалося при апеляційному розгляді як прокурором так і стороною захисту.

Згідно з п. 1, п. 4 Загальних положень «Про Департамент захисту економіки Національної поліції України» покладення на Департамент обов`язків, що не належать або виходять за межі його компетенції не допускається.

Відповідно до п. 1, п.п. 1 п. 3, п. 5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №56 від 10 лютого 2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно п.п. 2 - 5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб`єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб`єкта декларування та спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Департамент захисту економіки Національної поліції України не відноситься до суб`єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб`єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов`язана зі здійсненням такої функції.

Посадовці ДЗЕ НП України, відповідно до п. 4 розділу II Порядку, вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб`єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціального уповноваженого суб`єкту у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

В той же час, усі обов`язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

Слід зазначити, що ст. 255 КУпАП передбачено право уповноважених на те посадових осіб органів внутрішніх справ (Національної поліції) складати протоколи про адміністративне правопорушення за ст. ст. 1724 - 1729. Обов`язок щодо збирання доказів, відповідно до ст. 251 КУпАП, покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Однак, Закон України «Про запобігання корупції» є основним спеціальним Законом у сфері боротьби з корупцією, тому тільки Національне агентство наділено правом здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (стаття 11 Закону).

Такий висновок також узгоджується з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 квітня 2018 року за касаційною скаргою на рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року у справі за позовом громадянина до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії (справа № 814/886/17), де Суд зазначив, що НАЗК здійснює повну перевірку декларацій у порядку, передбаченому статтею 50 Закону №1700-У11. Здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції НАЗК.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціювання на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Тобто, одним із завдань Вищої ради правосуддя є забезпечення додержання в діяльності суддів норм Конституції і законів України. Досліджуючи питання забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя ВРП в своєму рішенні від 17 липня 2018 року (справа №2297/0/15-18) зауважила, що «…за змістом функціональних обов`язків поліція належить до правоохоронних, а не контролюючих органів, її працівники здійснюють виключно оперативно-розшукові заходи. Вжиття превентивних поліцейських заходів урегульовано статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію», при цьому проведення перевірок дотримання вимог антикорупційного законодавства цим Законом до таких заходів не віднесено.

Доказами по справі, відповідно до ст. 251 КУпАП, про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, згідно зі ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що досудова перевірка по справі проведена неуповноваженим органом, що дає підстави визнати недопустимими всі докази по справі.

Відповідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення серед інших питань вирішує, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст. 278 КУпАП на зазначені недоліки доказів, наявних в матеріалах адміністративної справи уваги не звернув.

Між тим, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Крім того, під час апеляційного перегляду справи встановлено, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення не містить опису обставин, установлених під час розгляду справи судом першої інстанції, як це передбачено вимогами ст. 283 КУпАП.

Так, із мотивувальної частини постанови не зрозуміло, які протиправні дії ОСОБА_1 , як посадової особи, призвели до порушення ним антикорупційного законодавства. На підтвердження цього висновку свідчить формулювання мотивувальної частини постанови, яка містить тільки перелік нормативних актів, які той порушив, без посилання на відповідні докази, які б підтверджували його винність. Видно, що судом не проводився їх аналіз, а також не надавалась відповідна оцінка, що ставить під сумнів законність і обгрунтованість судового рішення, так як обставини, які підлягають обов`язковому доказуванню і складають елементи об`єктивної і суб`єктивної сторони правопорушення фактично не встановлювались.

Не можна не звернути уваги на роз`яснення, які містяться в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року про те, що «суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу: вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності».

Як вбачається із постанови, на переконання суду першої інстанції, інкриміноване правопорушення скоєне ОСОБА_1 із суб`єктивної сторони характеризується необережною формою вини.

Так, в засіданні суду першої і апеляційної інстанцій ОСОБА_1 не визнав своє вини в інкримінованому правопорушенні, а в матеріалах справи наявні докази щодо відсутності у нього вини у формі прямого чи непрямого умислу, так як він вчинив дії щодо подачі декларації.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи. Кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно до ст. ст. 8, 62 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Закріплений в ній принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За таких обставин, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1726 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 247 ч. 1 п. 1, 294 ч. 8 п. 2 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Московчука А.М. - задовольнити частково.

Постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року щодо ОСОБА_3 - скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу і події правопорушення, передбаченого ст. 1726 ч. 2 КУпАП.

Постанова остаточна, набуває чинності з дня оголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя: Г.В. Кондаков