Справа № 359/138/20
Провадження № 3/359/200/2020
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Вознюк С.М., за участю захисника адвоката Сацика Р.В. та старшого державного виконавця Тригуб Г.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 183-1 КУпАП,

по відношенню до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_1 , -

в с т а н о в и в:

Боржник ОСОБА_1 не сплачує аліменти ОСОБА_2 на утримання дитини інваліда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої станом на 01.11.2019 року становить 74064, 51 грн., що перевищує суму відповідних платежів за три місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

В судове засідання особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причина неявки суду не відома. Клопотань про перенесення розгляду справи не надійшло. У зв`язку з чим, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, суддя прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - адвокат Сацик Р.В. зазначив, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.2 ст.183-1 КУпАП, тому просив суд провадження по справі закрити.

Старший державний виконавець ОСОБА_4 протокол підтримала, та зазначила, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, яке передбачене ч.2 ст. 183-1 КУпАП, у зв`язку з чим просила застосувати до правопорушника адміністративне стягнення в межах санкції статті, за якою він притягується до відповідальності.

Суддя, встановивши обставини передбачені ст. 280 КУпАП, заслухавши в судовому засіданні пояснення старшого державного виконавця та думку представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріалами справи про адміністративне правопорушення, прийшов до наступного висновку.

Статтею 245 КУпАП передбачено, зокрема, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами - є будь-які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винність даної особи в його вчиненні та інші обставини що мають значення для вирішення справи. І ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, свідченнями та документами, які також повинні бути відносними і допустимими.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення основним доказом про вчинення особою адміністративного правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, який повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП,

Відповідно до коментованої ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення повинен містити перелік всіх обов`язкових реквізитів протоколу, і у разі їх відсутності він не має доказового значення. Протокол про адміністративне правопорушення займає провідне місце в числі засобів, за допомогою яких встановлюються фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку посадові особи встановлюють наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, вину особи в його вчиненні та інші обставини, що вказуються у ст. 280 КУпАП i мають значення для правильного вирішення справи. Така позиція законодавця вимагає вiд посадових осiб, якi складають протокол, суворо дотримуватися порядку його оформлення.

Протокол складається у кожному випадку виявлення адміністративного правопорушення, він є єдиною формою документу, в якому фіксується факт вчинення допущеного порушення, ніякого іншого документу про прийняття до провадження уповноваженими органами не оформляється. Від того, наскільки грамотно, змістовно і умотивовано складений протокол, залежить якість розгляду справи про адміністративне порушення, правильність розгляду справи по суті й обґрунтованість застосування адміністративного стягнення.

Протокол про адміністративне правопорушення - це комплексне джерело доказової інформації. Однак він набуває значення доказу в таких випадках, коли: по-перше, протокол складений уповноваженою на те посадовою особою; по-друге, складений не пізніше термінів, передбачених для накладення адміністративного стягнення; по-третє, зміст протоколу відповідає усім вимогам, передбаченим коментованою статтею.

Так, статтею 256 КУпАП закріплено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Суть адміністративного правопорушення має бути конкретною за змістом, викладеною з урахуванням суб`єктивних та об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 183-1 КУпАП.

Суд звертає увагу на те, що Закон № 2234-VIII від 07.12.2017 року, яким запроваджено адміністративну відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП, вступив в дію з 06.02.2018 року.

Так, відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно ч.2 ст.8 КУпАП, закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Відтак, період часу несплати аліментів особою, до вступу в дію ст. 183-1 КУпАП, не можуть враховуватися при здійсненні розрахунку сукупної заборгованості по сплаті аліментів, за умови притягнення особи до адміністративної відповідальності за вказаною нормою закону, в розумінні вимог ст. 58 КУ та ст. 8 КУпАП.

Адміністративна відповідальність за ч.2 ст. 183-1 КУпАП настає за несплату аліментів на утримання дитини з інвалідністю, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Враховуючи, що об`єктивна сторона правопорушення полягає у несплаті аліментів протягом певного періоду часу, то періоди несплати, які утворюють склад правопорушення повинні враховуватись виключно з 06.02.2018 року.

Інакше кажучи, притягнення до адміністративної відповідальності за несплату аліментів стане можливим тільки у випадку несплати аліментів після спливу не менше трьох місяців, починаючи з 06.02.2018 року, тобто порушення матиме місце з 06.05.2018 року.

Рішенням суду від 28.02.2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти, як матері дитини інваліда ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 31.10.2016 року та протягом всього часу проживання з дитиною інвалідом та опікування нею.

Рішення суду від 28.02.2017 року набрало законної сили 25.07.2017 року.

21.12.2017 року Бориспільським міськрайонний судом Київської області видано виконавчий лист у справі №2/359/555/2017, 359/8413/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів.

22.12.2017 року відкрито виконавче провадження №55437420 з примусового виконання виконавчого листа Бориспільського міськрайонного суду Київської області №2/359/555/2017, 359/8413/16-ц від 21.12.2017 року.

В матеріалах справи наявна постанова Печерського районного суду м. Києва від 13.09.2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.183-1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді виконання суспільно корисних робіт на строк сто двадцять годин.

Із мотивувальної частини постанови суду вбачається, що ОСОБА_1 будучи боржником зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 , як матері дитини інваліда ОСОБА_3 , допустив несплату аліментів, сукупний розмір якої станом на 01.07.2019 року становить 64 064, 51 грн., що перевищує суму відповідних платежів за три місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

З довідки-розрахунку заборгованості з аліментів, сформованої Бориспільським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, вбачається, що загальна сума заборгованості станом на 30.11.2019 року становить 74 064, 51 гривню.

Водночас з даної довідки слідує, що боржником жодного разу не здійснювалася сплата аліментів.

В судовому засіданні адвокатом Сациком Р.В. надані довідки з місця роботи ОСОБА_1 .

З довідки ТОВ «ІНТРО.НЕТ» №2810 від 28.10.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 працював в даному товаристві з 12.02.2018 року по 18.04.2019 року на посаді водія. Дохід за період з 12.02.2018 року по 19.04.2019 року склав 60203, 86 грн. З вказаного доходу утримано аліменти в розмірі 31 670, 89 грн.

З довідки ТОВ «МОНОЛІТ.НЕТ» №5 від 28.10.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 працює в товаристві на посаді водія з 22.04.2019 року. Дохід за період з 22.04.2019 року по 30.09.2019 року склав 26 650,00 грн. З вказаного доходу утримано аліменти в розмірі 10 729, 00 грн.

Так, роботодавець платника аліментів зобов`язаний надавати державному виконавцю звіти про відрахування та виплати за виконавчими документами.

Сплата аліментів має важливе соціальне значення для забезпечення здоров`я та розвитку особи, якій вони призначені. Крім цього, виконавчі документи про стягнення із зарплати чи інших доходів боржника зберігають державні виконавці. Саме цим і зумовлена необхідність відстежувати порядок та якість виконання виконавчих документів. Досягнути цієї мети допоможе звітування роботодавців боржника про утримані суми коштів із його доходів.

Зокрема, роботодавці платника аліментів зобов`язані за кожною постановою про стягнення з зарплати повідомляти виконавцю про здійснені відрахування та виплати (ч. 1 ст. 69 Закону про виконавче провадження).

Цей обов`язок стосується всіх, із ким боржник перебуває в трудових відносинах (тобто підприємств, установ, організацій, фізосіб, фізосіб-підприємців).

Судом встановлено, що державний виконавець не отримував з ТОВ «ІНТРО.НЕТ» та ТОВ «МОНОЛІТ.НЕТ» звіти про відрахування та виплати за виконавчим листом Бориспільського міськрайонного суду Київської області №2/359/555/2017, 359/8413/16-ц від 21.12.2017 року, тому і утворилася заборгованість по сплаті аліментів за період з 12.02.2018 року по 30.09.2019 року.

У цьому зв`язку, суд критично оцінює доданий до протоколу про адміністративне правопорушення довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, оскільки надана суду довідка-розрахунок заборгованості містить неточності.

На суд не покладено обов`язку здійснювати перерахунок вказаної суми заборгованості.

Водночас, судом зобов`язано державного виконавця надати правильний розрахунок та звернуто увагу на неправильність розрахунку заборгованості.

Однак, державним виконавцем не надано обґрунтований розрахунок заборгованості, а вказана сума заборгованості по несплаті аліментів не підтверджується жодним наданим у справу доказом.

За таких обставин, вказана старшим державним виконавецем ОСОБА_5 в протоколі про адміністративне правопорушення №55437420 від 16.12.2019 року суть правопорушення, а саме: за боржником рахується заборгованість по сплаті аліментів, сукупний розмір якої станом на 01.11.2019 року становить 74064, 51 грн., що перевищує суму відповідних платежів за три місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, судом ставиться під сумнів, оскільки суду не надано достатніх доказів на підтвердження вказаної суми.

Так, відповідно ч.2 ст.251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Перекладення такого обов`язку на суд не передбачено.

Суд самостійно не може встановлювати обставини вчинення правопорушення, та розглядає справу в межах обставин адміністративного правопорушення, які зазначені в протоколі, і не може з власної ініціативи вийти за межі зазначених в протоколі обставин правопорушення та конкретної норми, яка ставиться у вину особі відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року),у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення №55437420 від 16.12.2019 року відносно ОСОБА_1 не відповідає вимогам закону. Протокол про адміністративне правопорушення, що складений з порушенням вищезазначених вимог законодавства не може бути поставлений в основу розгляду справи про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим він не є достатнім доказом вини.

Інших обставин в протоколі та матеріалах справи не відображено, у зв`язку з чим відсутні підстави для висновку про наявність в діях особи порушення ч. 2 ст. 183-1 КУпАП, про які вказано в протоколі.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи все вищевикладене, суддя приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення №55437420 від 16.12.2019 року, складений щодо ОСОБА_1 не можливо визнавати таким процесуальним документом, який засвідчує факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 183-1 КУпАП. Це в свою чергу свідчить про те, що матеріали даної справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що несплата ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини з інвалідністю призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що достатніх доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, визначеного ч. 2 ст. 183-1 КУпАП під час розгляду адміністративних матеріалів в суді, - не здобуто, а ті що надані в якості підтвердження вчинення правопорушення, - суддя оцінює критично з наведених вище обставин.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумція факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа « Коробов проти України » № 39598/03 від 21.07.2011 ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 жовтня 2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 247 КУпАП визначені обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, серед яких пунктом 1 визначено відсутність складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин та враховуючи зазначені норми Закону, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суддя приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.183-1 КУпАП слід закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого даною статтею.

На підставі наведеного, керуючись ст. 9, ч. 2 ст. 183-1, ст. ст. 245, 251, 254, 256, 268, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 280, 283-285 КУпАП України, суддя

п о с т а н о в и в :

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 183-1 КУпАП, - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 КУпАП, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Постанова суду набрала законної сили ___________________.

Суддя : С.М. Вознюк