н/п 3/174/94/2020
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2020 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

з участю: секретаря - Килинчук Л.Л.,

захисника - Шевчука О.М.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення по ч.1 ст.130 КУпАП відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Вільногірську Дніпропетровської області, громадянина України, не працює, зареєстрований по АДРЕСА_1 , -

якому згідно ст.268 КУпАП роз`яснені його права та обов`язки,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, 01.04.2020 року, о 20 годині 30 хвилин, в м.Вільногірську по вул.Степова, водій ОСОБА_1 керував належним ОСОБА_2 мотоциклом «Ява-350» в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги 2.9а ПДР, огляд сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» черговим лікарем КЗ «ВЦМЛ ДОР» за адресою вул.ім.Ю.М.Устенка,72, м.Вільногірська.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив, що 01.04.2020 р. приблизно о 20 год., керував мотоциклом «Ява», в якості пасажиру з ним був ОСОБА_3 Рухались по вул.Степова м.Вільногірська. Побачив, як позаду включилися червоно-сині маячки поліцейського автомобілю, зупинився. До нього підійшли працівники поліції, стали вимагати документи, яких у нього з собою не було. Почали тиснути на нього морально, сказали, що він повинен пред`явити документи та що він п`яний і їздить без документів, запропонували поїхати відділ, на що погодився. Його повезли у відділ, оформили протокол затримання, пропонували пройти освідування на стан сп`яніння, не відмовлявся. У відділі його протримали 3 години, потім сестра принесла його паспорт і його відпустили. Огляд на стан сп`яніння в медичному закладі не проходив. На місці зупинки обстеження за допомогою «Драгера» також не проходив. ОСОБА_4 залишився на місці затримання, а потім прийшов у відділ, а сестра чекала його на вулиці. В той день він алкоголь не вживав.

Захисник Шевчук О.М. просить провадження по справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, мотивуючи тим, що доказів здійснення правопорушення ОСОБА_1 не надано, його дії не утворюють складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника, свідків, дослідивши письмові докази по справі, оглянувши відеозапис події правопорушення, суд дійшов висновку, що провадження по справі підлягає закриттю по наступним підставам.

Так, свідок ОСОБА_3 пояснив, що 01.04.2020 р. по вул.Гагаріна вживав спиртні напої зі знайомими. Потім зателефонував ОСОБА_5 , спитав, чи він не випивав, він сказав, що ні, попрохав його перегнати належний йому мотоцикл на стоянку. Їхали з ОСОБА_6 на мотоциклі по вул.Садовій м.Вільногірська в сторону автостоянки. Приблизно о 19.30-20.00 год. їх зупинили працівники поліції, так як вони їхали без мотошоломів, та почали пред`являти претензії, що вони без мотошоломів та у ОСОБА_7 з собою не було водійського посвідчення, казали, що відчувають від них запах алкоголю, але саме він був в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_7 забрали у відділок, а інший патрульний екіпаж залишився з ним. При ньому ОСОБА_8 не пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Протокол при ньому не складали, мотоцикл віддали йому, покотив його на стоянку. Мотоцикл належить йому. Поставив мотоцикл на стоянку і пішов у відділ поліції. Був в поліції з початку 21 год., ОСОБА_9 сидів у відділку, там щось писали, що саме, не знає. ОСОБА_8 держали довго, він за цей час нікуди не уходив, виходив на перекур та повертався у відділок, за цей час ОСОБА_8 нікуди не возили, він нікуди не відлучався. Знаходився у відділку поліції в кімнаті прийому громадян, там же знаходився і ОСОБА_8 . Телефонував сестрі ОСОБА_8 , щоб вона принесла документи, вона привезла документи, які посвідчують особу ОСОБА_8 і весь час знаходилась з ним, чекала. Вона нікуди не відлучалась. На початку 23 год. ОСОБА_8 відпустили, викликали таксі і разом поїхали додому. ОСОБА_8 в той день не перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_1 - це її рідний брат. 01.04.2020 р., приблизно о 21.00 год. їй зателефонував ОСОБА_3 , сказав, що ОСОБА_1 затриманий поліцією і йому потрібен паспорт. На протязі 15 хв. принесла в поліцію паспорт брата, у відділі поліції знаходилась більше години. За цей час ОСОБА_8 нікуди не водили. Брата відпустити на початку 23 год. і разом поїхали додому.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд не приймає у якості допустимого доказу по справі відеозапис з камери поліцейських, який міститься у матеріалах справи, оскільки даний доказ в порушення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані у не в автоматичному режимі №1395, не зазначено у протоколі як доказ по справі, хоча у протоколі мається відповідна графа «до протоколу додаються», відомості про технічний засіб, яким здійснювалося фіксування та ким саме із присутніх на місці події поліцейських, у протоколі не зазначено, і крім того, даний запис не містить фіксації проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння у лікарняному закладі, що він заперечує, тому даний відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Викладене відповідає правовим позиціям, зазначеним у постанові ВС від 24.01.2019 р. у справі № 592/5576/17.

Крім того, на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, до матеріалів справи долучено висновок щодо результатів медичного огляду №19 від 01.04.2020 р., проведеного черговим лікарем КЗ «ВЦМЛ ДОР» за адресою по вул.ім.Ю.М.Устенка, 72, м.Вільногірська та виданого КЗ «Вільногірська ЦМЛ» /а.с.6/, згідно якого цей огляд проведено о 22.30 год. 01.04.2020 року.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення посадовою особою складено також о 22 год. 30 хв. 01.04.2020 р., тобто фактично одночасно з вказаним оглядом, хоча фіксація адміністративного правопорушення, яка здійснюється посадовою особою шляхом складення відповідного протоколу і є окремою процесуальною дією, можлива лише після встановлення відповідного факту, тобто у даному випадку проходження відповідного огляду на стан сп`яніння та отримання його результатів, тому вказані процедури не можуть співпадати у часі.

Оскільки особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 заперечує факт проходження огляду на стан сп`яніння, свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_10 пояснили, що ОСОБА_1 у період часу з 21 год. до початку 23 год. знаходився у відділі поліції і нікуди не відлучався, і доказів на спростування цих обставин, зокрема направлення на огляд водія транспортного засобу, передбаченого додатком 1 до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п.8 розділу ІІ) від 09.11.2015 р., матеріали справи не містять, фіксування цих обставин за допомогою технічних засобів не здійснювалося, то вказаний висновок суд не приймає у якості допустимого доказу по справі на підтвердження винуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Крім того, при складенні протоколу про адміністративне правопорушення посадовою особою не конкретизовано об`єктивну сторону правопорушення, зокрема не зазначено повну назву місця вчинення правопорушення (область) та ідентифікуючі ознаки транспортного засобу (номерний знак).

Також, у протоколі не зазначено і матеріали справи не містять даних щодо показників тесту ОСОБА_1 на наявність алкоголю у видихуваному повітрі, які для притягнення особи до адміністративної відповідальності мають перевищувати 0,2 проміле алкоголю, а ОСОБА_1 факт вживання алкогольних напоїв взагалі заперечує.

Обов`язок щодо збирання доказів, відповідно ст.251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Як вказано у справах «Малофеева проти Pocії» (рішення від 30 травня 2013 року заява № 36673/04) та «Карелін проти Pocії» (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу .

За змістом вимог ст.256, ч.1 ст. 257 КУпАП, питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише у межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як і в Конституції, так і в міжнародних актах (Загальна декларація прав людини, Конвенція про захист прав людини та основних свобод, Міжнародний пакт про громадянські і політичні права), йдеться про застосування принципу презумпції невинуватості у справах про притягнення до відповідальності за скоєння кримінальних правопорушень.

Таким чином, адміністративне правопорушення та кримінальне правопорушення мають аналогічний склад, а їх відмежування один від одного проводиться за ступенем суспільної небезпеки, тому з урахуванням принципу верховенства права, презумпція невинуватості діє у всіх випадках звинувачення людини (суб`єкта приватного права) державою, в тому числі, і в разі притягнення особи до відповідальності за адміністративні правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції,які ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Враховуючи, що відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Кадубец проти Словаччини» ( Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI) представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини визнавши, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник, зазначив, що ця обставина не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

Також, згідно з приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», зміст якого, зокрема, сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., згідно з яким доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції щодо фактів, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13) та у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Разом з тим, достатніх, допустимих та безсумнівних доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, матеріали справи не містять, тому винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП поза розумним сумнівом, не доведена.

При таких обставинах, склад вказаного адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 відсутній, а провадження по справі підлягає закриттю.

Оскільки провадження по справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, то суд не входить в обговорення питання щодо застосування строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Судовий збір стягненню з ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись ст.40-1, 130, п.1 ст.247, ст.284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: підпис А.А.Борцова