ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/851/20 Справа № 209/1048/20 Суддя у 1-й інстанції - Замкова Я. В. Суддя у 2-й інстанції - Джерелейко О. Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Джерелейко О.Є.,

за участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,захисника Галенка О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаного винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст.ст. 173, 185 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 681604 складеного 11.04.2020 року, 11.04.2020 року о 17.17 годин, водій ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 м. Кам`янському АДРЕСА_3 в стані алкогольного сп`яніння, образливо чіплявся до працівників поліції. На закону вимогу поліцейського інспектора СРПП ОСОБА_2 не вийшов з автомобіля "Lada 212140" р/н НОМЕР_1 та кидався на поліцейських.Своїми діями ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського, відповідальність за що передбачена ст. 185 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 681602 складеного 11.04.2020 року, 11.04.2020 року о 17.17 годин, водій ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 в стані алкогольного сп`яніння, виражався нецензурною лайкою на адресу працівників поліції та чіплявся руками за їх формений одяг. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях та образливе чіпляння до поліцейських, відповідальність за що передбачена ст. 173 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 513310 складеного 11.04.2020 року, 11.04.2020 року о 16.30 годин, водій ОСОБА_1 по вул. Криворізькій, 47 у м. Кам`янському Дніпропетровської області керував автомобілем "Lada 212140" р/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей. На вимогу працівників поліції, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст.ст. 173, 185 КУпАП та на підставі ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 420 гривень 20 копійок.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в який просить скасувати постанову як незаконну, прийняту з порушенням норм чинного законодавства, обставини справи з`ясовані неповно, висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи, та закрити провадження щодо нього на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Посилається на те, що надав у суді першої інстанції пояснення, відповідно до яких 11 квітня 2020 року він рухався з Лівого берега м. Кам`янське через Середньодніпровську ГЕС в напрямку м. Кам`янське, провулок 1 -й Чугуївський, будинок № 3. Після перетинання перехрестя вул. Івана Франка та вул. Криворізька у м. Кам`янське, здійснив поворот на вул. Криворізька, відповідно до чого, рухаючись біля будинку №47 по вул. Кріворізька у м. Кам`янське, побачив проблискові маячки патрульного автомобіля, після чого здіснив зупинку на узбіччі дороги, до нього підійшов працівник поліції, та попрохав його у ввічливій формі вимкнути двигун автомобіля та вийти з нього, на його прохання ОСОБА_1 вимкнув двигун автомобіля, але вийти з нього відмовився, після чого ОСОБА_2 підізвав свого напарника, до автомобіля підійшов інспектор поліції ОСОБА_5 , який почав погрожувати та грубіянити. Вважає, що свідки, які були запрошені працівниками поліції, були зацікавлені.

Вказує, що працівник поліції ОСОБА_5 почав фізично доставати його з автомобіля, та наносити йому удари по голові, заламувати руки. Відповідно до дій працівника поліції ОСОБА_5 йому були спричинені тілесні ушкодження, тяжкість яких встановлена після проходження судово-медичної експертизи в КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» Кам`янське міжрайонне відділення СМЕ, про що свідчить висновок спеціаліста судово-медичного експерта № 371 від 13 квітня 2020 року, відповідно до якого ним отримані легкі тілесні ушкодження.

Вказує, що частина протоколів про адміністративні правопорушення щодо нього складалась за його відсутності, оскільки він був доставлений до Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» для проходження обстеження.

В обґрунтування апеляційної скарги також зазначив, що поліцейські не пропонували пройти медичне освідування на встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Вказує, що під час судового розгляду на запитання головуючого до працівників поліції стосовно того, чи був наявний в патрульному автомобілі прилад для проходження медичного освідування на стан алкогольного сп`яніння Драгер працівники поліції повідомили, що в наявності даного приладу у них не було.

Вважає, що зазначені порушення при складанні протоколів були встановлені висновком службового розслідування за фактом можливого порушення дисципліни та законності, та отримання тілесних ушкоджень від 22 травня 2020 року, затвердженого Начальником Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, відповідно до якого старшому сержанту поліції ОСОБА_5 застосовано дисциплінарне стягнення у виді зауваження.

В суді апеляційної інстанції особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та докази, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

У відповідності до ст. ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Зазначених вимог суд при розгляді справи не дотримався.

Суд, встановивши, що дії ОСОБА_1 підпадають під ознаки правопорушень, передбачених ст.ст.173,185 КУпАП, а саме дрібне хуліганство та злісна непокора законному розпорядженню поліцейського, не перевірив правильність складених протоколів, їх відповідність положенням ст.ст.173,185 КУпАП, не надав оцінки , чи містять зазначені в них обставини склад інкримінованих правопорушень, внаслідок чого встановив вчинення злісної непокори та дрібного хуліганства, вийшовши за межі обставин, зазначених у протоколах про адміністративні правопорушення, допустивши порушення ст.279 КУпАП щодо розгляду вказаних протоколів про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Приймаючи відповідно до ст.294 КУпАП нову постанову, суд апеляційної інстанції виходить з того, що з протоколів про адміністративні правопорушення за ст.ст.173,185 КУпАП щодо ОСОБА_1 слідує, що в ньому в один і той же час 11.04.2020 о 17 год. 17 хв. в одному і тому ж місці вул. Криворізька, 47 (без зазначення населеного пункту, в якому відбувалася подія), ОСОБА_1 образливо чіплявся до працівників поліції, на законну вимогу поліцейського не вийшов з автомобіля та кидався на поліцейських, що кваліфіковано за ст.185 КУпАП, та виражався нецензурною лайкою на адресу працівників поліції та чіплявся руками за їх формений одяг, що кваліфіковано за ст.173 КУпАП.

Згідно із п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 26.06.1992 року Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на

життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів згідно із ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок. ( Абзац другий пункту 7 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду N 12 від 03.12.97 ). Слід також мати на увазі, що адміністративна відповідальність за названою статтею настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

Відповідно до п.17 зазначеної Постанови при розгляді справ про правопорушення, передбачених статтями 185 і 185-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судді зобов`язані перевіряти правильність складення протоколу про адміністративне

правопорушення, наявність пояснень особи, яка притягається до

відповідальності, та свідків правопорушення, даних, що характеризують цю особу, зокрема, чи притягалась вона раніше до адміністративної відповідальності протягом року. У разі відсутності зазначених даних матеріал підлягає поверненню органу внутрішніх справ для належного оформлення. Враховуючи, що стаття 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність як за злісну непокору законній вимозі працівника міліції, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця, так і їх образу, суддя зобов`язаний зазначити в постанові, за які конкретно правопорушення на винного накладено адміністративне стягнення. ( Абзац четвертий пункту 17 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду N 12 від 03.12.97 ).

Відповідно до п.9 вказаної Постанови під образою слід розуміти такі нецензурні чи брутальні висловлювання, непристойні жести та інші аналогічні дії, вчинені щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, а щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця - у зв`язку з їх діяльністю по охороні громадського порядку, які принижують честь і гідність зазначених осіб. Образою слід визнавати і непристойну оцінку особистих якостей або поведінки цих осіб.( Абзац другий пункту 9 в редакції Постанови Пленуму Верховного Суду N 12 від 03.12.97 ).

Не є образою безадресна нецензурна лайка в присутності працівника правоохоронного органу, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця. Такі дії, за наявності відповідних підстав, слід кваліфікувати як хуліганство. ( Абзац третій пункту 9 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду N 12 від 03.12.97 )

Враховуючи викладене, судом не була звернута увага на те, що, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП дії ОСОБА_1 , який відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення виражався нецензурною лайкою на адресу працівників поліції та чіплявся руками за їх формений одяг не охоплюються кваліфікацією за ст. 173 КУпАП, оскільки відповідно до протоколу дії ОСОБА_1 не були безадресними, а стосувались поліцейських, а тому відповідальність за них передбачена ст.185 КУпАП, у звязку з чим суд необґрунтовано притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, оскільки в його діях відсутній вказаний склад адміністративного правопорушення.

Щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП, то суд не звернув уваги, що у протоколі про адміністративне правопорушення не викладено всіх ознак складу правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, а саме: відсутнє посилання на те, що було вчинено злісну непокору, як передбачає диспозиція ст.185 КУпАП та ознаки саме злісної непокори, якими є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків.

Хоча суд і кваліфікував дії ОСОБА_1 як злісну непокору, однак він не вправі був самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Згідно із ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, зокрема, суть адміністративного правопорушення.

При цьому формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Отже, допущені недоліки протоколу про адміністративне правопорушення свідчать про те, що в ньому не викладено всіх ознак правопорушення за ст.185 КУпАП, а тому відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП.

Щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, то судом не була надана оцінка доказам відповідно до ст.252 КУпАП та не надано їм аналізу на предмет того, чи була встановлена та підтверджена відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан спяніння.

Відповідно до п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоровя поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Так, із відеозапису події слідує, що водію ОСОБА_1 не було запропоновано поліцейськими пройти огляд на стан спяніння. Його адміністративне затримання відбувалось у звязку із вчиненням правопорушення за ст.185 КУпАП(а.п.11), інші підстави затримання в протоколі не наведені та відповідно до відеозапису події не були доведені до відома ОСОБА_1 , що також вказує на те, що йому не було запропоновано пройти огляд на стан спяніння.

Суд у постанові пославсь на допит свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які в судовому засіданні пояснювали, що ОСОБА_1 пропонували пройти огляд на стан спяніння, оскільки від нього був різкий запах алкоголю, але він відмовився від його проходження, після чого його відсторонили від керування та відвезли до відділку поліції. Однак з відеозапису події вбачається, що в присутності цих свідків поліцейські не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан спяніння та від його проходження він не відмовлявся.

Для усунення розбіжностей свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 викликались до суду апеляційної інстанції , однак не зявились.

Тому оцінюючи письмові пояснення вказаних свідків щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан спяніння, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що до одягання на ОСОБА_1 кайданок та поміщення до поліцейського автомобілю для доставки до відділу поліції поліцейським було оголошено лише щодо оформлення матеріалів за ст.185 КУпАП(запис о 16:58год.), а тому покази свідків про те, що до цього пропонувався огляд ОСОБА_1 на стан спяніння і він від нього відмовився суд оцінює критично, як такі, що спростовуються відеозаписом події. Також у відділенні поліції ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан спяніння, не було проінформовано про складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо відмови ОСОБА_1 підписати протокол про адміністративне правопорушення, який складався у його відсутність, є такими, що не відповідають дійсності.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в суді першої інстанції не вказували на те, що в їх присутності пропонувався огляд ОСОБА_1 на стан спяніння і він від нього відмовився.

Допитані працівники поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не можуть бути свідками того, що ОСОБА_1 пропонувався огляд на стан спяніння і він від нього відмовився, оскільки відповідно до п.6 Розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, поліцейські не можуть бути свідками огляду на стан спяніння.

Отже, наявність складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за ознаками відмови від проходження огляду на стан спяніння не знайшла підтвердження доказами.

У відповідності до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до ст.247 п.1, ст.284 ч.1 п.3 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи таке рішення, апеляційний суд керується також вимогами ст. 62 Конституції України, яка закріплює презумпцію невинуватості та передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись саме на користь цієї особи.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року задовольнити.

Постанову Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року,якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст.ст. 173, 185 КУпАП скасувати.

Прийняти нову постанову.

На підставі п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130, ст.ст. 173, 185 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Є. Джерелейко