Справа № 323/274/20
Провадження № 3/323/152/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2020 р.м. Оріхів

Суддя Оріхівського районного суду Запорізької області Мінаєв М.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонерки,

за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВстановиВ:

06.02.2020 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшла справа про адміністративне правопорушення за протоколом серії ГР № 046318 від 06.02.2020 року щодо громадянки ОСОБА_2 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

У протоколі зазначено, що в період з 16 по 30 січня 2020 року ОСОБА_2 неналежно виконувала свої обов`язки опікуна по вихованню свого підопічного, неповнолітнього ОСОБА_3 , 2006 року народження, у зв`язку з чим останній не відвідує навчальний заклад та має багато пропусків у навчанні.

ОСОБА_2 у судове засідання з`явилась та пояснила, що вона дійсно здійснює опікунство над неповнолітнім ОСОБА_3 , який доводиться їй двоюрідним племінником. Мати хлопчика позбавлена батьківських прав, місцезнаходження батька невідоме. Крім того, ОСОБА_2 здійснює опікунство й над старшою сестрою свого племінника, які обидва проживають з нею. Підопічний ОСОБА_3 , якому виповнилось повних 13 років, у повсякденному житті нормально спілкується зі своїм опікуном, однак у питанні належного ставлення до навчання та необхідності відвідувати школу дійсно існують труднощі. Дитина ходити до школи відкрито не бажає, вдається до будь-яких способів ухилення від цього, а самій ОСОБА_2 , як опікуну, в силу похилого віку та великої різниці у віці з підопічним, незважаючи на постійні спроби виправити ситуацію, важко вдається здійснювати виховний вплив на нього. Тож не можна говорити про ухилення від виконання опікунських обов`язків.

Вирішуючи питання про адміністративну відповідальність ОСОБА_2 , суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Частиною першою статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Поняття ухилення від виконання обов`язків означає умисне, свідоме невиконання обов`язків за наявності фактичної можливості виконувати їх належним чином. Водночас протоколом про адміністративне правопорушення діяння ОСОБА_2 визначене як «неналежне виконання батьківських обов`язків», що не відповідає об`єктивній стороні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодного доказу ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків.

Навпаки, надані ОСОБА_2 пояснення, а також додані до протоколу документи вказують на те, існують об`єктивні труднощі у вихованні неповнолітнього ОСОБА_3 . Зокрема, згідно його характеристики, наданої за місцем навчання (КЗ ОЗЗСО «Сузір`я»), дитина з шести років перебуває в статусі соціальної сироти. Біологічні батьки вели асоціальний спосіб життя, що стало причиною позбавлення їх батьківських прав. Наслідком є дезадаптація та девіантна поведінка хлопця. Він слабо дисциплінований, має слабку силу волі, не виявляє особливої зацікавленості у житті класу, не прагне виправляти ситуацію, не бажає спілкуватись з однокласниками виховано та спокійно, не має друзів у класі. Також він має недостатньо сформований рівень самоконтролю і саморегуляції, часто буває без настрою, є ініціатором конфліктів, на зауваження не реагує, свою поведінку не змінює. За характером різкий, емоційний, нестриманий, з неадекватною оцінкою.

З наведеного випливає, що у неповнолітнього ОСОБА_3 взагалі немає авторитету серед дорослих й тяги до позитивної соціальної поведінки, причини чого криються у складних життєвих обставинах від самого народження, а не невиконання опікуном своїх обов`язків.

Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що такий стан хлопчика викликаний ухиленням ОСОБА_2 від виконання опікунських обов`язків.

За таких обставин сама ОСОБА_2 , яка проявила мужність та повагу до сімейних цінностей, погодившись у похилому віці самотужки здійснювати опікунство над складною дитиною, потребує підтримки й допомоги з боку органів і установ у справах неповнолітніх, а не притягнення до відповідальності за надуманими підставами.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 276-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.М. Мінаєв