Провадження № 3/127/4476/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2020 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, 14.05.2020 р. о 15.30 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно свого вітчима умисні дії психологічного характеру, а саме ображав та погрожував ОСОБА_2 фізичною розправою.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнав та суду пояснив, що обставини, викладені в протоколі не відповідають дійсності. У нього виникла сварка з вітчимом, однак жодних проявів домашнього насильства відносно останнього він не чинив.

Заявник ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомив, що пасинок прийшов до нього додому та сказав, що має право на житло, після чого між ними почалась сварка, та ОСОБА_1 наніс йому удар у вухо.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , заявника ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту частини першої статті 173-2 КпАП випливає, що домашнє насильство полягає у вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинив відносно свого вітчима умисні дії психологічного характеру, а саме ображав та погрожував йому фізичною розправою. Натомість, ОСОБА_1 в судовому засіданні дану обставину заперечив, повідомивши, що жодних проявів домашнього насильства відносно ОСОБА_3 не вчиняв.

З метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, а також для підтвердження або спростування відомостей, повідомлених ОСОБА_1 , судом було здійснено виклик заявника ОСОБА_3 , який в судовому засіданні відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення підтвердив.

Разом з тим, суд враховує, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які відомості, які б підтвердили родинні стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а відтак не доведено, що ОСОБА_1 є суб`єктом правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КпАП.

При цьому, суд вважає за доцільне зауважити, що частиною другою статті 251 КпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначено, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 173-2, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: