Справа № 214/3354/20
3/214/1748/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 липня 2020 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Євтушенка О.І., секретар судового засідання Єременко К.С., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали, які надійшли від Саксаганського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), громадянки України, що народилася в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, працюючої продавцем непродовольчих товарів ФОП ОСОБА_3 , заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2020 року на адресу суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №759675 від 15 травня 2020 року щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

З протоколу слідує, що 15 травня 2020 року о 15.15 год. ОСОБА_1 здійснювала продаж тютюнових виробів у кіоску «Тютюнок», розташованому на СОЗ МТ ринок «Ювілейний» по пр-ту 200-річчя Кривому Розі в м. Кривому Розі, а саме без засобів індивідуального захисту (захисної маски, респіратора), чим порушила Постанову КМУ №211 від 11 березня 2020 року зі змінами.

Присутня в судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала, заявивши клопотання про необхідність звернення за правовою допомогою.

Захисник Лисенко О.А. правом на участь в судовому засіданні не скористався, подавши клопотання про розгляд справи без його участі та ОСОБА_1 . Відповідно до позиції, викладеної у клопотанні, просив провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення. Свою позицію захисник мотивував тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення невірно зазначено номер постанови КМУ, не вказано конкретний пункт / підпункт постанови, яку начебто було порушено ОСОБА_1 . Зазначив, що ОСОБА_1 дійсно працює у ФОП ОСОБА_3 з 06 січня 2015 року по теперішній час на посаді продавця. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що вона скоїла адміністративне правопорушення як суб`єкт господарювання, щодо якого існують будь-які заборони чи обмеження відповідно до положень Постанови КМУ №211 від 11 березня 2020 року. У протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у відношенні ОСОБА_1 , не зазначено, чи відноситься кіоск до закладів, в яких діють карантинні обмеження; якщо буде встановлено протилежне не зазначено, хто саме відповідальний за забезпечення персоналу засобами індивідуального захисту, чи забезпечувався персонал цими засобами. Фактично, саме на особу, яка здійснює господарську діяльність, покладено обов`язок організувати свою діяльність відповідно до нормативних актів, направлених на запобігання поширенню на території України корона вірусу. На переконання захисника, ОСОБА_1 не є суб`єктом, який несе відповідальність за організацію роботи кіоску.

Суд викликав в судове засіданні в якості свідка ОСОБА_4 , який до суду не з`явився, причини неявки суду не відомі.

Суд, враховуючи позицію особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, її захисника адвоката Лисенка О.А., дослідивши письмові докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У розумінні ст.280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи підлягає особа адміністративній відповідальності за інкриміноване їй адміністративне правопорушення, тобто перевірити правильність кваліфікації дій.

Склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак протиправного соціально шкідливого діяння, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №530-ІХ від 17 березня 2020 року внесені зміни до КУпАП, який доповнено ст.44-3, наступного змісту: «Порушення правил щодо карантину людей. Порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян".

Таким чином, адміністративна відповідальність за ст.44-3 КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

У ст.ст.1, 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що карантин це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб. Карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11 березня 2020 року №211 (зі змінами та доповненнями, в редакції від 11 травня 2020 року, діючій на момент вчинення інкримінованого правопорушення), на усій території України з 12 березня 2020 року по 22 травня 2020 року встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України №332 від 04 травня 2020 року, №343 від 04 травня 2020 року внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211.

Відповідно до п.8 Постанови КМУ №211 від 11 березня 2020 року (зі змінами), до 22 травня 2020 року заборонено роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, крім: торговельного (виключно в магазинах, зокрема магазинах, що розташовані у торговельно-розважальних центрах) і побутового обслуговування населення за умови забезпечення персоналу (зокрема захист обличчя, очей, рук) та відвідувачів засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, у тому числі виготовленими самостійно, перебування у приміщенні не більше одного відвідувача на 10 кв. метрів торговельної площі, а також дотримання інших санітарних, протиепідемічних заходів.

Із аналізу вказаних норм встановлено, що дійсно у зв`язку з введенням в Україні карантину та його продовженням за рішенням Уряду до 22 травня 2020 року було прийнято обмеження у здійсненні господарської діяльності суб`єктами господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, крім: торговельного (виключно в магазинах, зокрема магазинах, що розташовані у торговельно-розважальних центрах) і побутового обслуговування населення за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Таким чином, склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.44-3 КУпАП, з урахуванням банкетної норми, визначає спеціального суб`єкта суб`єкта господарювання.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до Господарського кодексу України, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Як на докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, працівник поліції послався на протокол про адміністративне правопорушення, рапорт, виписку з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадянських формувань стосовно ФОП ОСОБА_5 , письмові пояснення свідка ОСОБА_4 , фотознімки.

Так, судом встановлено, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 офіційно працює продавцем у ФОП ОСОБА_3 з 06 січня 2015 року на підставі укладеного між ними трудового договору, зареєстрованого 16 січня 2005 року в Криворізькому міському центрі зайнятості за №0. Самостійно господарську діяльність як ФОП вона не здійснює.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що ОСОБА_1 вчинила інкриміноване їй правопорушення як фізична особа, без деталізації як працівник ОСОБА_6 , не зазначено, що кіоск, в якому ОСОБА_1 знаходилась належить саме ФОП (на праві оренди чи перебуває у власності), що саме в зазначеному кіоску ФОП ОСОБА_7 здійснює господарську діяльність, а ОСОБА_1 безпосередньо як його працівник. Таким чином, об`єктивна сторона складу правопорушення не розкрита.

Відтак, ОСОБА_1 є лише найманим працівником, а не безпосереднім суб`єктом господарської діяльності, який би здійснював згадану в протоколі діяльність, тому в розумінні ст.44-3 КУпАП продавець не є суб`єктом вказаного правопорушення.

Суд зауважує, що в розумінні приписів п.8 Постанови КМУ №211 від 11 березня 2020 року (зі змінами) саме на ОСОБА_6 як суб`єкта господарювання покладено обов`язок по забезпеченні засобами індивідуального захисту, зокрема захисними масками обличчя чи респіраторами, одноразовими печатками найманих працівників, які здійснюють діяльність в орендованих ним торгівельних місцях чи таких, що належать на праві власності.

Що стосується долучених до адміністративного протоколу фотокарток, то вони, на переконання суду, не є належним доказом, оскільки роздруківки фотокарток не містять жодних вказівок на місця, осіб, час фіксування подій, а особа, яка притягується до адміністративної відповідальності заперечує свою винуватість. На жодному з фотознімків ОСОБА_1 не зображена.

Рапорти інспекторів поліції від 15 травня 2020 року не можуть слугувати однозначним доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, більше того такі рапорти складені зацікавленою особою у розгляді справи, а тому вказане ставить під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин.

Письмові покази свідка ОСОБА_4 , який начебто 15 травня 2020 року купував у ОСОБА_1 цигарки в кіоску «Тютюнок», розташованому на зупинці громадського транспорту ринку «Ювілейний» суд вважає неналежним доказом, оскільки перевірити їх достовірність не має можливості з причини неодноразових неявок ОСОБА_4 в судові засідання для допиту в якості свідка. До того ж у поясненнях свідка не деталізовано, що саме ОСОБА_1 є тією жінкою, яка продала йому тютюнові вироби, на маючи засобів індивідуального захисту. Разом з тим, відсутність в матеріалах справи товарного чеку на продаж товару не дає підстав вважати, що того дня ОСОБА_1 здійснила продаж товару ОСОБА_4 , у тому числі не маючи засобів індивідуального захисту.

Окремо слід зазначити, що норма ст.44-3 КУпАП, є бланкетною, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретну норму нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та якої не дотрималася особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 , немає жодних відомостей про те, які конкретно підзаконні акти, рішення органів місцевого самоврядування, прийняті на виконання Постанови КМУ №211 від 11 березня 2020 року, вона порушила. Посилання в протоколі на Постанову КМУ №211 від 11 березня 2020 року є загальним, оскільки вказана норма рішення Уряду не містить в собі жодних посилань на відповідальність за недотримання карантинних обмежень найманими працівниками суб`єктів господарювання.

Будь-які інші належні і допустимі докази, які б свідчили про вчинення 15 травня 2020 року ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, в матеріалах справи відсутні.

Європейський суду з прав людини у рішенні від 20 вересня 2016 року у справі «Karelin v Russia» заява №926/08 зазначив, що за умови наявності певної неточності чи суперечностей у фабулі адміністративного правопорушення, суд не вправі брати на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом". Крім того, у справі «Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom» (№ 46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до ст.62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

У відповідності до ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Суд наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) застосування заходів впливу, передбачених ст.24-1 КУпАП; 3) закриття справи.

Положеннями п.1 ч.1 ст.247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, передбаченим ст.44-3 КУпАП, а тому приходить до переконання про необхідність закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях інкримінованого складу адміністративного правопорушення.

З огляду на закриття провадження у справі, судовий збір в порядку ст.40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.9, 35, 39, 44-3, 245, п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.252, 280, 283, 284 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником протягом 10 днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя О.І. Євтушенко