Провадження № 33/4820/221/20
Справа № 671/130/20 Головуюча в 1-й інстанції Ніколова С. В.
Категорія: ч. 2 ст. 130 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі: головуючої-судді Бондар В.В., з участю секретаря судового засідання Філіпчук О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Хмельницькому справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 19 лютого 2020 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 19 лютого 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працює,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 20 400 грн., що становить одну тисячу двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 420 грн. 40 коп. судового збору.

ОСОБА_1 , який протягом року був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення порушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, визнано винним у тому, що 18 січня 2020 року о 04 год. 20 хв., маючи ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук), в м. Волочиськ по вул. Незалежності, 5, він керував транспортним засобом ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , а після зупинення працівниками поліції транспортного засобу, в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, від проходження в установленому порядку огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі, як видно з її змісту, ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції щодо нього скасувати та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова суду є безпідставною, яка постановлена з порушенням норм адміністративного законодавства. Вказує, що автомобілем не керував, а лише сидів в автомобілі та розмовляв по телефону. Працівниками поліції порушено його права та законодавство, яке регулює діяльність правоохоронних органів. Погоджувався пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», якого у працівників поліції не було. Доданий працівниками поліції відеозапис не може слугувати доказом, оскільки невідомо коли він був зроблений, вважає, що відеозапис, долучений до справи, за правопорушення 18 вересня 2019 року. Також вважає, що пояснення свідків не є доказами у справі, оскільки надані під диктовку працівників поліції.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник Долгополов М.Д. не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, письмові заяви про відкладення розгляду справи не надходили, докази поважності причин нез`явлення суду не надавались, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає можливим здійснювати розгляд справи у їх відсутність.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, не можуть бути прийнятими до уваги з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, за викладених в постанові обставин, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених судом першої інстанції доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Відповідно до положень п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, який 18 січня 2020 року був складений поліцейським СРПП старшим сержантом поліції Тищуком В.С., того ж дня, о 04 год. 20 хв. в м. Волочиську по вул. Незалежності, 5, ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини роту, тремтіння рук). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі апелянтом не оспорюється факт присутності свідків під час такої відмови від огляду у встановленому законом порядку.

За змістом п.п. 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають в стані сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, які були зазначені поліцейськими в складених документах.

Підстав вважати протокол про адміністративне правопорушення недопустимим доказом апелянт не наводить, не встановлено таких і апеляційним судом. В складеному протоколі вказано, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку, в присутності двох свідків, що не суперечить диспозиції ч.2 ст.130 КУпАП, згідно якої за цією нормою настає відповідальність в разі, зокрема, відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Під час апеляційного розгляду не встановлено порушень в діях поліцейських вимог «Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

Доводи апеляційної скарги, що транспортним засобом ОСОБА_1 не керував, а лише сидів в автомобілі без включення двигуна, не можуть бути враховані, позаяк такі доводи суперечать сукупності досліджених доказів по справі, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку.

Даними запису відеофіксування вчинення правопорушення зафіксовано, як ОСОБА_1 керував вищевказаним транспортним засобом, за яким їхали працівники поліції з включеними проблисковими маячками. Після зупинки до автомобіля ОСОБА_1 підійшли працівники поліції, який вийшов з водійського місця автомобіля. В подальшому у медичному закладі працівники поліції запропонували ОСОБА_1 відповідно до встановленого законом порядку пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння (за допомогою спеціального технічного приладу і в медичному закладі), від якого відмовився в присутності двох свідків.

Апеляційний суд зауважує, що, як видно з відеозапису, ОСОБА_1 під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення жодного разу не вказав, в присутності свідків, що транспортним засобом він не керував, а лише сидів в автомобілі. Тому доводи ОСОБА_1 , що він транспортним засобом не керував, а лише сидів на водійському сидінні автомобіля та розмовляв по телефону, не приймаються до уваги. Також, апеляційний суд не враховує твердження апелянта, що відео яке додано до матеріалів справи є за вчинення правопорушення ОСОБА_1 18 вересня 2019 року, оскільки як видно з відеореєстратора автомобіля працівників поліції, дата та час вчиненого правопорушення співпадає із складеним щодо ОСОБА_1 протоколом про адміністративне правопорушення.

В суду першої інстанції були відсутні підстави для закриття провадження в справі з підстав, заявлених захисником, а невизнання вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення не вказує, що судом постановлено рішення без дотримання норм адміністративного законодавства.

Судом першої інстанції ретельно перевірялись доводи апелянта про те, що транспортним засобом ОСОБА_1 не керував та виявляв бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу, якого у працівників поліції не було. Суд, спростовуючи такі твердження ОСОБА_1 , навів в постанові суду обґрунтування своїх висновків, з якими погоджується апеляційний суд. Доводи апелянта, що в той день автомобілем ОСОБА_1 не керував, а працівники поліції безпідставно направили його для огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичний заклад, спростовуються показаннями допитаного в суді першої інстанції свідка працівника поліції ОСОБА_2 (підстави сумніватись в яких відсутні). Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в суді першої інстанції підтверджували, що були присутніми під час відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, про що засвідчили своїми підписами у відповідній графі протоколу та в письмових поясненнях. Також дані свідки підтверджували, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння.

Обґрунтованих підстав вважати, що в даному провадженні не було доведено вини ОСОБА_1 , в апеляційного суду немає, як і підстав для висновку про відсутність в справі належних та допустимих доказів та закриття провадження в справі в зв`язку з відсутністю в діях апелянта складу правопорушення.

Зібрані та досліджені судом першої інстанції докази, які є належними та допустимими, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, давали суду прийти до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого законодавством порядку. Вказані обставини підтверджуються даними протоколу про адміністративне правопорушення, даними відеозапису та поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в суді першої інстанції.

При розгляді справи щодо ОСОБА_1 порушень процесуального закону, що могли б стати підставою для скасування постанови суду з наведених апелянтом в апеляційній скарзі та в апеляційному суді мотивів, допущено не було.

Суд приходить до висновку, що місцевий суд дійшов правомірного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. Погоджуючись з обраним видом та розміром стягнення, апеляційний суд враховує всі обставини справи та вважає, що судом обґрунтовано призначене стягнення в виді штрафу в розмірі 20400грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. Призначене місцевим судом стягнення є достатнім для виховання ОСОБА_1 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Підстави для скасування чи зміни постанови місцевого суду відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П о с т а н о в и в :

Постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 19 лютого 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя