Провадження № 3/331/817/2020
Єдиний унікальний номер 331/1918/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року місто Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду міста Запоріжжя Стратій Є.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, працевлаштованого на посаді заступника директора ТОВ «АГ Жовтневий», сімейний стан одружений, осіб на утриманні не має, який має вищу освіту, державна реєстрація місця проживання якого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

- до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 05 травня 2020 року, об 11 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ЗАЗ LANOS», державний реєстраційний номер: НОМЕР_1 , рухаючись біля будинку № 175 по вулиці Гоголя у місті Запоріжжя, при зміні напрямку руху, а саме ліворуч, не впевнився в безпечності, внаслідок скоїв зіткнення з автомобілем «BMW 320 CI», державний реєстраційний номер: НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку. ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Внаслідок ДТП травмованих немає, транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Завдано матеріальних збитків.

Присутній при розгляді справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 свою провину у правопорушенні не визнав та пояснив суду, що дійсно, 05 травня 2020 року, близько 11 години 00 хвилин, він, керуючи автомобілем «ЗАЗ LANOS», рухався по вулиці Гоголя в місті Запоріжжя, яка має по одній полосі для руху в обох напрямках. Наблизившись до будинку № 175 по вулиці Гоголя, ОСОБА_1 потрібно було повернути ліворуч. Зазделегідь увімкнувши лівий покажчик повороту, переконавшись, що це не створить перешкоди для інших учасників дорожнього руху, ОСОБА_1 , почав поворот ліворуч. В цей момент від відчув удар від автомобіля «БМВ», який рухався з ОСОБА_1 в одному напрямку, виїхав на зустрічну смугу, та всупереч правилам дорожнього руху, здійснював обгін на перехресті. На думку ОСОБА_1 , ДТП сталася виключно з причини порушення Правил дорожнього руху іншим учасником ДТП, - водієм автомобіля «БМВ».

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 292328 від 05 травня 2020 року, копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 421033 від 05 травня 2020 року відносно ОСОБА_2 , схему місця дорожньо транспортної пригоди від 05 травня 2020 року, письмові пояснення ОСОБА_2 від 05 травня 2020 року, письмові пояснення ОСОБА_1 від 05 травня 2020 року, письмові пояснення ОСОБА_3 від 05 травня 2020 року, письмові пояснення ОСОБА_4 від 05 травня 2020 року, фото-таблицю з місця події, яку додано до протоколу про адміністративне правопорушення, перевіривши докази у справі на допустимість, проаналізувавши їх у сукупності, суддя дійшла наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, одним із завдань провадження у адміністративних справах є забезпечення судами своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, передбачених ст.ст. 247 і 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, звертаючи особливу увагу на з`ясування таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого Кодексу України про адміністративні правопорушення; чи є особа винною у його вчиненні; чи належить вона до суб`єктів цього правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст.38 Кодексу України про адміністративні правопорушення; чи немає інших обставин, що виключають провадження у справі.

Присутнй при розгляді справи ОСОБА_1 своєї вини у скоєнні правопорушення не визнав, про що також зазначив в протоколі про адміністративне правопорушення.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справі.

Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи змісту рішення (постанови), що приймається в конкретній справі. В ній, зокрема, повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, отримані на підставі сукупності досліджених доказів на обґрунтування наявності складу правопорушення та правильності його юридичної кваліфікації.

Згідно зі ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку із адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова в справі про адміністративне правопорушення повинна містити опис обставин, установлених при розгляді справи.

Ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Таким чином, особа може бути піддана заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що кореспондується із ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за якою завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У практиці Європейського суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії»), отже адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Відповідно до принципу V, викладеного у Рекомендації № (94) 12 «Незалежність, дієвість та роль суддів», ухваленій Комітетом Європи на 518 засіданні заступників міністрів 13.10.1994 року, судді, зокрема, зобов`язані проводити справу неупереджено, спираючись на власну оцінку фактів та власне тлумачення закону; забезпечити, щоб кожна сторона мала однакові можливості бути заслуханою, і щоб процедурні права кожної із сторін дотримувались, відповідно до положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

Відповідно до вимог чинного законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст.ст. 9, 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Згідно з диспозицією ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративна відповідальність настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Склад правопорушення це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна повинно бути спричинено внаслідок порушення Правил дорожнього руху. Відсутність причинного зв`язку між порушенням Правил дорожнього руху та пошкодженням об`єкту виключає адміністративну відповідальність.

З наданого суду протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до протоколу матеріалів, неможливо з достовірністю встановити винуватість саме ОСОБА_1 у Дорожньо-транспортній пригоді.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 255 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих,свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів,що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка

притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодного доказу, (пояснення свідків, відеозапис, тощо), які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 .

В протоколі про адміністративне правопорушення відсутні свідки подій, так само як і пояснення свідків в матеріалах справи.

Викладені обставини вказують на необ`єктивний та формальний підхід співробітників поліції до складення проколу про адміністративне правопорушення.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до протоколу про адміністративне правопорушення не додано.

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Пунктом 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Суддя, дослідивши матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, перевіривши докази у справі на допустимість, проаналізувавши їх у сукупності, дійшла висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та наявності підстав для закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 8, ст. 62 Конституції України, ст. ст. 7, 9, 10, 124, 245, 247, 251, 266, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

суддя -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити на підставі ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення

Постанова може бути оскаржена учасниками процесу до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі через Жовтневий районний суд міста Запоріжжя апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення, а також прокурором у порядку, передбаченому частиною 5 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя: Є.В. Стратій