ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/477/20Головуючий у 1-й інстанції Радосюк А.В.
Провадження № 33/817/272/20 Доповідач - Коструба Г.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І.

з участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , розглянувши адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. в АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И В:

Постановою Лановецького районного суду Тернопільської області від 04 червня 2020 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 51 грн.

Стягнуто судовий збір в сумі 420 грн 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати, закривши провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП.

Зазначає, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення були допущені істотні порушення закону, зокрема, протокол серії АПР18 №298857 від 08.04.20 від 08.04.20 був складений через 19 днів після події всупереч вимог ст. 254 КУпАП; ні в протоколі, ні в постанові суду не вказано, які саме правила утримання собак він порушив; протокол складено неуповноваженою особою; судом не враховано обставини, які помякшують його відповідальність щире каяття, відвернення шкідливих наслідків, добровільне відшкодування збитків, усунення заподіяної шкоди.

Постановою суду встановлено, що 20.03.20 о 19 год. 00 хв. в с. Юськівці Лановецького району Тернопільської обл. ОСОБА_1 порушив правила утримання собак, внаслідок чого його собака вкусив сусідку ОСОБА_2 .

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , вважаю, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову суду скасувати та прийняти нову, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції не мав достатньо даних для прийняття законного та обґрунтованого рішення по суті доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, на підставі висунутого обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушенні серії АПР18 від 08 квітня 2020 р. № 298857.

Положеннями ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції належним чином не дотримався вказаних вимог закону, оскільки прийняв рішення на підставі обвинувачення, яке є неконкретним.

Посилання апелянта на те, що висновки суду першої інстанції не підтверджені належними доказами, а постанова суду фактично містить в собі лише перелік матеріалів, без належного їх аналізу, що, на думку апелянта, свідчить про незаконність судового рішення та недоведеність пред`явленого йому обвинувачення, заслуговують на увагу.

Так, суд першої інстанції, встановлюючи фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином не оцінив сукупність доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення, і дійшов передчасного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 в інкримінованому їй адміністративному правопорушенні, передбаченому ч. 2ст. 154 КУпАП.

Так, диспозицією ст. 154 КУпАП передбачена відповідальність за тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в не відведених для цього місцях, при цьому ч. 2ст. 154 КУпАП передбачено відповідальність за ті самі дії, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 21.02.2006, особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Цією ж нормою статті передбачено, що особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин,а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Відповідно до ст. 22 вказаного закону при поводженні з домашньою твариною особа, яка її утримує, зобов`язана забезпечити наявність намордника, повідка, що необхідні для здійснення вигулу домашньої тварини поза місцем її постійного утримання.

Крім того, з метою забезпечення гуманного ставлення до тварин, додержання порядку та чистоти, запобігання виникненню та поширенню зооантропонозних інфекцій серед людей місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування затверджують правила утримання тварин у домашніх умовах.

Положення вказаного Закону поширюються на місце вчинення адміністративного правопорушення, зазначене у протоколі - с. Юськівці Лановецького району Тернопільської обл.

В той же час, в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 від 08.04.2020 року відсутні будь-які посилання на вказаний закон, незважаючи на те, що диспозиція ст. 154 КУпАП є бланкетною, тобто для її застосування необхідно звертатись до інших нормативних актів, якими передбачена відповідальність саме за порушення правил тримання собак і котів, а тому обов`язковим є зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення, окрім іншого, й пунктів відповідної норми закону.

Тобто як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в постанові місцевого суду за наслідками розгляду цього протоколу суд першої інстанції суть пред`явленого обвинувачення виклав так, що вона не відповідає формулюванню обєктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, щодо порушення правил тримання собак і котів.

Відсутність конкретної вказівки на відповідні норми закону не дозволяє точно встановити об`єктивну сторону правопорушення та притягнути особу до адміністративної відповідальності саме за порушення конкретної норми правил тримання собак та котів.

Так, суть вчиненого адміністративного правопорушення в протоколі про адміністративне правопорушення викладена наступним чином: 20.03.20 о 19.00 год. ОСОБА_1 порушив правила утримання собак, внаслідок чого його собака вкусив сусідку ОСОБА_2 на вулиці с. Юськівці Лановецького району, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 154 КУпАП.

Наведені вище аргументи є істотними, а тому постанова суду як незаконна підлягає скасуванню.

По суті пред`явленого ОСОБА_1 обвинувачення доходжу наступного висновку.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні у справі «Ващенко проти України» Європейський суд вказав, що «обвинувачення» для цілей п. 1 ст. 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

Проте, працівники поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 знехтували вказаними вимогами закону, оскільки викладене ними формулювання обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення є неконкретним, внаслідок того, що не містить в собі конкретні ознаки об`єктивної сторони, тобто не відповідає диспозиції ст. 154 КУпАП.

Так, об`єктивна сторонаправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 154 КУпАП, полягає в наступному: 1) триманні собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами; 2) триманні собак і котів понад установлену кількість; 3) триманні незареєстрованих собак; 4) приведенні в громадські місця; 5) вигулюванні собак без повідків і намордників (окрім собак, у реєстраційних свідоцтвах яких зроблено спеціальну відмітку); 6) вигулюванні собак у не відведених для цього місцях.

У ч. 2 ст. 154 КУпАП передбачено відповідальність за ті самі дії, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їхньому майну, а також повторне упродовж року правопорушення з числа передбачених частиною першою цієї статті.

Відсутність хоча б однієї з перерахованих ознак виключає склад правопорушення, а отже, й притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 154 КУпАП, в той час як посадовою особою, що складає протокол, повинно ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі.

За відсутності відомостей щодо конкретних незаконних дій ОСОБА_1 у відповідності їх з діями, які викладені у диспозиції ст. 154 КУпАП, неможливо перевірити доводи апелянта щодо фактичних обставин вчиненого адміністративного правопорушення та встановити наявність або відсутність у діях останнього ознак інкримінованого їй правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення як процесуальний документ є актом обвинувачення та повинен містити в собі суть адміністративного правопорушення з посиланням на відповідні нормативно-правові акти, тобто відповідати вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки невідповідність протоколу вказаним вимогам свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення.

Відомості щодо свідків протокол про адміністративне правопорушення не містить.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

Нечітке, незрозуміле обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення є порушенням права особи на захист.

Забезпечення апеляційного оскарження судових рішень є важливим принципом здійснення правосуддяв справах про адміністративне правопорушення.

Повноваження апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційної скарги у справах про адміністративне правопорушення визначені ст.294КУпАП, де чітко передбачено,які саме рішення може прийняти суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги, а саме: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2)скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3)скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Вказаною нормою не передбачено положення, яке б регламентувало повноваження апеляційного суду щодо повернення протоколу, у разі його невідповідності, вимогам діючого законодавства.

В той же час, виходячи з системного аналізу змісту КУпАП, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення, керується загальними нормами, які передбачають порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення судом першої інстанції.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП при підготовці справи до розгляду орган (посадова особа) вирішує, зокрема, й питання, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Оскільки протокол про адміністративне правопорушення є фактично обвинувальним актом, тому наявність будь-яких недоліків ускладнюють проведення повного та об`єктивного розгляду справи по суті, з прийняттям законного рішення.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише у межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, та суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Без додаткової перевірки викладених обставин та належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення неможливо здійснити повний та всебічний розгляд для встановлення об`єктивної істини по справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, наведені вище порушення закону при складанні протоколу про адміністративне правопорушення є істотними і не можуть бути усунуті під час апеляційного розгляду, а тому вважаю за необхідне повернути матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 до Лановецького ВП Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській обл. для належного виконання вимог ст. ст. 254, 256 КУпАП.

Завданням КУпАП відповідно до ст. 1 названого Закону є охорона прав і свобод громадян, відповідно саме таке рішення відповідає принципу верховенства права, який визначає правосуддя проявом вищої справедливості.

Після усунення вказаних недоліків справа про адміністративне правопорушення за наявності для цього законних підстав підлягає подальшому направленню до місцевого суду для її розгляду по суті.

Таким чином, доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову суду як незаконну скасувати.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 245, 251, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову Лановецького районного суду Тернопільської обл. від 04 червня 2020 р. щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст. 154 КУпАП, скасувати.

Прийняти нову постанову, якою повернути матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 154 КУпАП до Лановецького ВП Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській обл. для належного виконання вимог ст. ст. 254, 256 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя