Провадження № 3/331/498/2020
Єдиний унікальний номер № 331/1096/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 року місто Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду міста Запоріжжя Стратій Є.В., за участю адвоката Сєдова М.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Запоріжжя, громадянки України, працевлаштованої на посаді продавця в ФОП ОСОБА_2 , державна реєстрація місця проживання якої та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

-про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18/467 № 623330, складеному 19 березня 2020 року, громадянка ОСОБА_1 , 19 березня 2020 року, о 17 годині 50 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , будучи посадовою особою закладу громадського харчування ФОП « ОСОБА_2 », не припинила роботу закладу та здійснювала прийом відвідувачів, чим порушила вимоги підпункту 3 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211.

Дії особи кваліфіковані за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Присутній при розгляді справи адвокат Сєдов М.В., який, на підставі ордеру від 08 травня 2020 року серії АР № 1011901, діє в інтересах ОСОБА_1 , зазначив, що в діях ОСОБА_1 19 березня 2020 року був відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки, 19 березня 2020 року ОСОБА_1 не здійснювалась господарська діяльність у вказаному приміщенні, клієнти не обслуговувались, відвідувачів у приміщенні не було. 19 березня 2020 року ОСОБА_1 здійснювались дії спрямовані на проведення дезінфекції робочого приміщення та приведення приміщення в належний санітарний стан.

Адвокат Сєдов М.В. просив суд закрити провадження по справі за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення, матеріали, додані до протоколу, вислухавши пояснення учасників розгляду справи, суддя дійшла наступних висновків.

Оцінивши у сукупності матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя дійшла висновку про необхідність закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення розроблені та затверджені наказом наказом МВС від 06.11.2015 за №1376 з реєстрацією в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за №1496/27942 «Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», недотримання норм яких дає підстави для висновку про недопустимість доказів на підтвердження обставин подій та доведеності вини особи у вчиненні відповідного адміністративного правопорушення.

За ст. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі й гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення гарантоване ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за якою ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст.ст.1 та 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Визначення «законності» або «згідно із законом» досить широко наведено в практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, в рішенні «Салов проти України» (Salov v. Ukraine) від 27 квітня 2004 р. ЄСПЛ нагадав, що фраза «відповідно до закону» вимагає, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя в національному праві.

Крім того, у рішенні по справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine) від 29 червня 2006 p., заява №11901/02, в п. 60 ЄСПЛ зазначено, що «законність розуміють як фундаментальну юридичну категорію, що є критерієм правового життя суспільства і громадян; законність також розглядають як «принцип, метод та режим суворого, неухильного дотримання, виконання норм права всіма учасниками суспільних відносин». У правовій державі законність (правозаконність) є гарантією правомірності застосованого примусу».

Однак концепція «законності» стосується не лише статті 8, але й багатьох інших статей Конвенції. Наприклад, у справі «Кац та інші проти України» (Kats and Others v. Ukraine, заява № 29971/04), рішення від 18 грудня 2008 року, ЄСПЛ зазначив, що слово «законний» та словосполучення «відповідно до процедури, встановленої законом», які містяться в пункті 1 статті 5, по суті, відсилають до національного законодавства і встановлюють обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства.

Ще однією вартою уваги справою за статтею 8 Конвенції, в якій йдеться про принцип законності, є «Володимир Поліщук та ОСОБА_3 проти України» (Vladimir ОСОБА_4 and Svetlana Polishchuk v. Ukraine, заява № 12451/04), рішення від 30 вересня 2010 року, в п. 44 якого ЄСПЛ наголосив, що «словосполучення «згідно із законом» у пункті 2 статті 8 Конвенції, по суті, стосується національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм (див. рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine), заява № 11901/02, п. 49).

Таким чином, особа може бути піддана заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що кореспондується із ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за якою завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18/467 № 623330, складеному 19 березня 2020 року, зазначено, що громадянка ОСОБА_1 , 19 березня 2020 року, о 17 годині 50 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , будучи посадовою особою закладу громадського харчування ФОП « ОСОБА_2 », не припинила роботу закладу та здійснювала прийом відвідувачів, чим порушила вимоги підпункту 3 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення містить посилання на порушення ОСОБА_1 п.п. 3 п. 2 Постанови КМУ № 211 від 11.03.2020.

Згідно до п.п. 3 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 (із змінами та доповненнями) (далі Постанова КМУ № 211) забороняється з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. робота суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення суб`єктом адміністративного правопорушення є ОСОБА_1 , як особа, яка здійснює господарську діяльність в закладі громадського харчування.

Натомість, відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до ч. 1, п. 2. ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України, суб`єктами Господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є:

- господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного Кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

- громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Як вбачається з матеріалів справи, які додаються до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 18, а.с. 19), ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах із своїм роботодавцем - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який і є безпосереднім суб`єктом господарювання, що здійснює роздрібну торгівлю продуктами харчування.

Беручи до уваги, що ОСОБА_1 є найманим працівником ФОП ОСОБА_5 , тому вона не може бути суб`єктом інкримінованого адміністративного правопорушення.

Диспозицією статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням, передбаченим ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення є порушення правил щодо карантину людей, санітарно - гігієнічних, санітарно - протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Стаття 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення є бланкетною, тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті даного правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких така особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення містить посилання на порушення ОСОБА_1 п.п. 3 п.2 Постанови КМУ № 211 від 11.03.2020.

Вказана постанова містить виключення, які дозволяють здійснення господарської діяльності, яка передбачає роздрібну торгівлю продуктами харчування.

Згідно Постанови КМУ №215 від 16.03.2020 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211» «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)», постанову КМУ №211 від 11.03.2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" викладено у новій редакції.

Так, зокрема, відповідно до п. 3 ст. 2 постанови КМУ №211 від 11.03.2020 року Кабінет Міністрів України постановляє заборонити з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес- центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Протоколом позачергового засідання місцевої комісії з питань техногенно-екологічної безпеки м. Запоріжжя від 16.03.2020 і надзвичайних ситуацій м. Запоріжжя № 07 передбачено зупинення об`єктів загального користування, в тому числі усіх магазинів, крім продуктових, господарських магазинів, зоомагазинів, аптек, АГЗС - власникам передбачити обмеження скупчення більше як 10 осіб.

Згідно п 3.1.6. Наказу Держкомітета Статистики України № 327 від 24.10.2005р. «До продовольчих спеціалізованих магазинів належать магазини типу: "Овочі-фрукти", "Горілчані вироби", "Хліб", "Кондитерські вироби", "Молоко", "Чай" тощо. До продовольчих неспеціалізованих (універсальних) магазинів належать магазини типу: гастроном - різновид неспеціалізованого продовольчого магазину, у якому здійснюється торгівля широким асортиментом продовольчих товарів через прилавок обслуговування і можуть надаватись додаткові послуги населенню; продтовари - різновид неспеціалізованого продовольчого магазину, у якому здійснюється торгівля широким асортиментом продовольчих товарів. При цьому продовольчий магазин - це різновид магазину, у якому здійснюється продаж продовольчих товарів, а також можуть пропонуватись непродовольчі товари; при цьому обсяг продажу продовольчих товарів повинен бути не менше 35% обсягу роздрібного товарообороту магазину».

Харчовий продукт - це будь-яка речовина або продукт, призначений для споживання людиною. Харчовий продукт включає напій, жувальну гумку та будь-яку іншу речовину, включаючи воду, які спеціально включені до харчового продукту під час виробництва, підготовки або обробки (ст. 1 Закону України «Про безпечність та якість харчових продуктів»).

Окрім того, в п. 11 ст. 6 Закону України «Про інформацію для споживачів щодо харчових продуктів» наводиться перелік обов`язкової інформації про харчові продукти, зокрема про напої із вмістом спирту етилового понад 1,2 відсотка об`ємних одиниць.

А тому, пиво, як напій з аналогічними параметрами, також регламентується зазначеним законом України, і є, відповідно, харчовим продуктом.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом економічної діяльності ФОП ОСОБА_5 код КВЕД 47.11 є Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі«Малофєєва проти Poci'i»(«Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 p., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. При цьому, всі викладені в Протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 на підтвердження вини останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до протоколу про адміністративне правопорушення не додано.

Відповідно до положень статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презумпцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог чинного законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст.ст. 9, 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Виходячи положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішення, докази необхідно оцінювати, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п. 53 рішення від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 42 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України).

У п. 43 рішення від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоу згоджених.

Відповідно до ст. 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Пунктом 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки співробітниками поліції не доведено той факт, що ОСОБА_1 порушила пп. 3 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211, відповідно, суддя дійшла до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, рапорту заступника начальника чергової частини Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області, фотографій, з яких можна встановити, що в приміщенні знаходиться одна невстановлена особа, відповідно дані фотографії не можуть бути враховані судом як належний доказ по справі, на підтвердження вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - до матеріалів справи не долучено жодного документу.

За таких обставин, оскільки суд не уповноважений виходити за межі протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення не визнає, матеріалами справи протиправні дії ОСОБА_1 передбачені ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення не підтверджується, підстав для його притягнення до відповідальності не вбачається через відсутність складу адміністративного правопорушення.

Суддя, вислухавши адвоката Сєдова М.В., дослідивши матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, перевіривши докази у справі на допустимість, проаналізувавши їх у сукупності, дійшла до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та наявності підстав для закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 8, ст. 62 Конституції України, ст. ст. 9, 10, 44-3, 245, 247, 251, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя - п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена учасниками процесу до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі через Жовтневий районний суд міста Запоріжжя апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення, а також прокурором у порядку, передбаченому частиною 5 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя: Є.В. Стратій