ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2020 Справа №607/3783/20

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Позняк Василь Михайлович, за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Рукавця О.В.,

розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, проживає по АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ,

за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №260965 ОСОБА_1 22 лютого 2020 року о 05 год. 15 хв. в місті Тернополі по вул. Злуки,45 керував транспортним засобом Альфа Ромео д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки із застосуванням газоаналізатора Алкотест Драгер 6810 та поїхати в медичний заклад в присутності двох свідків відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України та за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП.

В судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності заперечив факт керування ним транспортним засобом, а отже і вчинення адміністративного правопорушення. Пояснив, що 22 лютого він відпочивав в нічному клубі ОСОБА_2 . Коли вийшов на вулицю, сів в свій автомобіль, який стояв на стоянці поруч, та взяв в руки телефон подзвонити батькові щоби забрав його додому, приїхала поліція та почала пропонувати пройти огляд на стан сп`яніння. Він повідомив, що транспортним засобом не керував, однак, поліцейські застосувавши до нього силу та затримали його.

Захисник просить закрити провадження по справі, оскільки не надано доказів, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить до такого висновку.

Частина перша статті 130 КУпАП, серед іншого, передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

ОСОБА_1 інкримінується те, що він 22 лютого 2020 року о 05:15 керував автомобілем явними ознаками алкогольного сп`яніння, та від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки із застосуванням технічного приладу газоаналізатор Драгер Алкотест 6810 та огляду в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків.

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису наданих нагрудних камер з`ясовано, що поліцейські 22 лютого 2020 року о 05:13 підійшли до автомобіля, який стояв, на місці водія сидів ОСОБА_1 , та запропонували йому надати документи. ОСОБА_1 повідомив поліцейських про те, що він просто сидить в автомобілі, не керує і не керував транспортним засобом. В подальшому водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, однак останній відмовився, мотивуючи відмову тим, що транспортним засобом він не керував. Факт керування транспортних засобом ОСОБА_1 на наданих відеозаписах не зафіксовано.

Рапорт працівника поліції, який є документом внутрішнього листування в управлінні поліції, без наявності інших доказів, судом не береться до уваги, як доказ факту керування транспортним засобом.

Крім того, відповідно до п.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 27 червня 2019 року у справі № 560/751/17, висловлена позиція, що письмові пояснення не можуть вважатися належним доказом правомірності притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки ці особи в судовому засіданні безпосередньо судом не допитувалися, а тому їх свідчення не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ним адміністративного правопорушення.

За клопотанням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, судом неодноразово викликалися в судове засідання свідки, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, та могли б підтвердити факт керування особи транспортним засобом та відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Однак, в судові засідання 19 березня 2020 року, 14 квітня 2020 року, 08 травня 2020 року, 21 травня 2020 року свідки не з`явилися, про причини неявки суддю не повідомили. Залишилися без реагування також листи в УПП в Тернопільській області про сприяння в виклику свідків. Отже суддею вичерпано всі засоби їх виклику. КУПАП не передбачено привід свідка в судове засідання.

Інших доказів, які б підтвердили факт керування особи транспортним засобом не надано.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показав, що він бачив в той вечір ОСОБА_1 , як він сідав в автомобіль перед тим як до нього підійшов поліцейський, транспортним засобом ОСОБА_4 не керував.

Відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а тому покладення на суд обов`язків ініціювати збір доказів для доказування вини особи суперечить принципам об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи та є неприпустимим.

Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В той же час, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

Відповідно до вимог п. 1 частини 1 ст. 247 Кодексу України по адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності складу правопорушення.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суд вважає, що провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою ст. 130 КпАП слід закрити, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 130, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП закрити, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 КУпАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд.

Головуючий суддяВ. М. Позняк