Справа № 932/6600/20
Провадження №3/932/2596/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Литвиненко І.Ю., розглянувши матеріал, який надійшов з ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, проживаючого та зареєстрованого у квартирі АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КупАП, -

В С Т А Н О В И В:

Протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 661929, що складений о/у СКП Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області Дніпропетровській області Поповою Д.В., ОСОБА_1 інкримінується те, що він 30 травня 2020 року о 23 годині, знаходячись за місцем свого мешкання із ознаками алкогольного сп`яніння вчинив домашнє насилля психологічного характеру, що виразилось у висловлюванні у бік сина нецензурною лайкою, погрозах та залякуванні, внаслідок чого у потерпілого виникла емоційна невпевненість, нездатність захистити себе.

В протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що свідків події правопорушення немає, поняті до складення протоколу не залучались.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. У письмових поясненнях, що є додатком до протоколу, зазначив, що ніякого правопорушення не вчиняв, сварки не скоював, сину не погрожував, домашнього насилля не вчиняв.

Підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 стала заява ОСОБА_2 від 30 травня 2020 року про те, що його батько ОСОБА_3 30 травня 2020 року о 23 годині, будучі у стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку, висловлювалась у його бік нецензурною лайкою, погрожував йому та залякував його.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 247 КпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 245 КпАП України, основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із Законом.

Згідно із вимогами ст. 280 КпАП України, суд при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи вина дана особа у його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 173-2 КпАП України передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Згідно із вимогами п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до вимог п. 14 цієї статті, психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Статтею 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справах "Малофєєва проти Росії" ("Malofeyeva v.Russia", рішення від 30.05.2013 року, заява N 36673/04) та "Карелін проти Росії" ("Karelin v.Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 року) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно зі ст. 251 КпАП України, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КпАП України, обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

До матеріалів справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , на підтвердження вчинення ним психологічного насилля в сім`ї, долучено виключно письмові пояснення ОСОБА_2 від 30 травня 2020 року та власне сам протокол про адміністративне правопорушення.

Втім, вважаю, що цих доказів не достатньо для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України. Так, ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області не встановлено свідків події правопорушення, не виявлено документальних чи речових доказів його вчинення, поняті до складення протоколу не залучались, а сам ОСОБА_1 події правопорушення не визнає. Ані протокол, ані пояснення ОСОБА_4 не містять інформації про причини сварки, конкретні образи, що нібито завдані потерпілому, не вказують на те, які саме погрози отримав ОСОБА_4 від батька. Крім цього, суд враховує і те, що вік особи, у відношенні якої складено протокол та вік особи, яку визначено потерпілою, викликають обґрунтований сумнів у можливості виклику у ОСОБА_4 емоційної невпевненості та нездатності захистити себе, що вказує на недоведеність обов`язкових складових об`єктивної сторони вказаного правопорушення.

Через це, оскільки доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення не може ґрунтуватись тільки на свідченнях однієї особи, яка до того, може мати певну зацікавленість у результаті вирішення справи, а суду об`єктивних доказів вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України не надано, а свідки події відсутні, провадження в справі підлягає закриттю з підстав, передбачених п. 1 ст. 247 КпАП України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 9, 34-35, 173-2, 247, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КпАП України - закрити, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська особою, щодо якої її винесено, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя І.Ю. Литвиненко