ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2020 Справа №607/10842/20
м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливка Л.М., розглянувши матеріали, що надійшли від Головного управління ДФС у Тернопільській області оперативного управління Держдавної фіскальної служби України про притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України , жителя АДРЕСА_1 , фізичної особи підприємця , РНОКПП НОМЕР_1 ,

до адміністративної відповідальності за частиною 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення ,

ВСТАНОВИВ:

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення № 14 від 30 червня 2020 року, ОСОБА_1 , будучи фізичною особою підприємцем 03 червня 2020 року о 16 годині 30 хвилин на території ПАТ Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» по вул. Галицька, 38 у м. Тернополі, без наявності ліцензії на здійснення роздрібної торгівлі , здійснив роздрібну торгівлю дизельного пального в кількості 4,5 літра, за ціною 17 грн. за 1 літр, на загальну суму 76,5 гривень. Вказаними діями порушив вимоги ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального « № 481/95-ВР від 19 . 12. 1995 р.( зі змінами та доповненнями) , за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 164 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначив, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП; свою вину у вчинені зазначеного адміністративного правопорушення заперечив пояснив , що у наданих до суду матеріалах відсутні будь-які докази , які б свідчили про вчинення ним правопорушення , передбаченого частиною 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки такі його дії мали разовий характер, тому провадження у справі підлягає до закриття .

При вирішенні питання про те, чи було вчинено дане правопорушення, та чи винний ОСОБА_1 у його вчиненні, суд, зазначає наступне :

завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вимогами ч.1 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна, необережна) дія чи бездіяльність, яку посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

За частиною 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення , адміністративна відповідальність, передбачена цією статтею, наступає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Об`єктом даного правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності.

Господарська діяльність діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність; господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями (частини 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Згідно із частиною 1 ст. 42 ГК України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

До загальних ознак господарської діяльності закон відносить не тільки факт надання послуг за винагороду, а й систематичність таких дій, їх самостійний та ініціативний характер, що і становить суть господарської діяльності.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №3 "Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності" під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Однак, у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності із роздрібної торгівлі дизельним пальним на постійній основі, систематично, три і більше разів .

Крім того, в даному протоколі лише формально зазначено, що ОСОБА_1 , однак не вказано осіб (особу) , яким він , роздрібно реалізовував дизельне пальне , та чи існувала регулярність таких дій.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Таким чином, з огляду на вказане сам по собі протокол про адміністративне правопорушення № 14 від 30 червня 2020 року не може бути беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 , оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих, не спростованих презумпцій факту.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вказаних обставин суд приходить до висновку про те , що докази вини ОСОБА_2 у здійсненні ним господарської діяльності з роздрібної торгівлі дизельним пальним, не є переконливими і достатніми , не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказане породжує об`єктивний сумнів у відповідності фактичним обставинам справи даних, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Такі сумніви, відповідно до частини 3 ст. 62 Конституції України, тлумачаться на користь ОСОБА_1 , а тому суд приходить до переконання, про відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

Згідно із пунктом 7 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтею 9, частиною 1 статті 164, пунктом 1 ч. 1 ст. 247, статтями 245, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів із дня винесення постанови.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка