Житомирський апеляційний суд
Справа №278/194/20 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія ч.2 ст.130 КУпАП Доповідач Шевченко В. Ю.
ПОСТАНОВА
11 червня 2020 року м. Житомир
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Шевченко В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 12.03.2020 року щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого,
за участю представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Врублєвського М.М.,
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 420 гривень 40 копійок.
Судом встановлено, що 12 січня 2020 року в 04 год. 30 хв. ОСОБА_1 в с. Висока Піч Житомирського району, повторно протягом року керував автомобілем РЕНО державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода). Від проходження медогляду у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а справу направити на новий розгляд.
Вважає, що оскаржувана постанова суду є незаконною та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що потягло за собою однобічне та не повне з`ясування судом всіх фактичних обставин справи.
Вказує, що не керував автомобілем 12 січня 2020 року о 04 годині 30 хвилин, оскільки в автомобілі був відсутній акумулятор, якого викрали в ту ніч. По вказаному факту викликав працівників поліції для вжиття відповідних заходів . Однак внаслідок вказаного виклику на нього було складено протокол за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Вважає, що у працівників поліції не було підстав для його освідування на предмет вживання алкоголю, оскільки він не керував автомобілем.
Посилається на те, що судом першої інстанції розглянуто справу у його відсутність без належного повідомлення, тобто з грубим порушенням ст.268 КУпАП, що позбавило його права надати пояснення та докази своєї невинуватості.
Також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Житомирського районного суду Житомирської області від 12.03.2020 року. В обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження посилається на те, що розгляд справи відбувся у його відсутність. Про прийняте рішення дізнався 21 квітня 2020 року, коли прибув до с. Висока Піч, оскільки з 09 березня 2020 року перебував за межами Житомирської області і не мав можливості в зв`язку з карантином повернутися додому.
Заслухавши пояснення представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Врублєвського М.М., на підтримку вимог апеляційної скарги, який просив скасувати постанову суду та направити справу на новий розгляд, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що строк на апеляційне оскарження пропущений ним з поважних причин, підтверджуються матеріалами справи. Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 слід поновити строк на апеляційне оскарження постанови Житомирського районного суду Житомирської області від 12.03.2020 року.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції права на захист ОСОБА_1 ,слід зазначити наступне.
Відповідно до вимог ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів справи, вона надійшла до суду 23.01.2020 року. Судом першої інстанції на адресу ОСОБА_1 неодноразово направлялись судові повістки про час та місце розгляду справи, а саме на 07.02.2020, 26.02.2020 та 12.03.2020, однак вказані повідомлення за закінченням встановленого строку зберігання повернулись до суду першої інстанції (а.с.10-13, 21-22).
Судом першої інстанції було винесено постанову про привід ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 12.03.2020 року(а.с.8). Відповідно до рапорту інспектора Житомирського РВП ГУНП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції Дробиш М., привід не виконаний у зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 за місцем проживання(а.с.18).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був ознайомлений, що розгляд справи відносно нього буде здійснюватися Житомирським районним судом, про що останній поставив свій підпис в протоколі про адміністративне правопорушення(а.с.1).
Враховуючи вищезазначені обставини, суд першої інстанції, з метою недопущення порушення розумних строків розгляду справи, розглянув справу у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України" Європейський суд прийшов до висновку про те, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв`язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи протягом тривалого строку, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх звернення зі скаргою у встановлені законом строки. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків
Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Враховуючи практику ЄСПЛ, вимоги ч.2 ст.268 КУпАП, з метою недопущення необґрунтованого порушення строків розгляду справи та строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про можливість провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , враховуючи, що участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП, згідно ч.3 ст.268 КУпАП, не є обов`язковою, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо порушення права судом на справедливий судовий захист не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи про адміністративне правопорушення під час апеляційного розгляду.
Відповідно до ст.245,278,280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом. При підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, а при розгляді справи слід з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З урахуванням вимог ст.251,252,283 КУпАП в постанові суду зазначаються опис обставин, установлених при розгляді справи, докази та дається їм належна оцінка в їх сукупності.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції апеляційний суд визнає неспроможними.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
З матеріалів справи вбачається, що вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції, дослідивши докази, дійшов до обґрунтованого висновку, що вони у їх сукупності та взаємозв`язку підтверджують вину особи, що притягується до адміністративної відповідальності у скоєнні вказаного правопорушення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, за зазначених у постанові обставин, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених судом доказах.
За змістом ч.2 ст.130 КУпАП, відповідальність наступає також у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії постанови Корольовського районного суду міста Житомира від 10 жовтня 2019 року, яка набрала чинності, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено стягнення передбачене вказаною статтею ( а.с.5).
Диспозиція ч.2 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за повторне вчинення протягом року будь-якого з порушень, передбачених частиною 1статті 130 КУпАП.
Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №258326 від 12.01.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 12 січня 2020 року в 04 год. 30 хв. в с. Висока Піч Житомирського району, повторно протягом року керував автомобілем РЕНО державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода). Від проходження медогляду відмовився в присутності двох свідків, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України.
Як вбачається з вказаного протоколу, ОСОБА_1 був ознайомлений з його змістом, будь-яких заперечень з приводу обставин, викладених у ньому, не зазначив. В протоколі в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності», власноруч вказав, що керував автомобілем Рено Логан ( а.с.1).
Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.
Зазначений протокол складено відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року N1452/735 (далі Інструкція), посвідчений підписом посадової особи, яка складала протокол інспектором Житомирського РВП ГУНП в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Дробиш М.І., складений у присутності двох свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та особи, відносно якої складено цей протокол, містить їх підписи. Будь-яких зауважень з приводу обставин, викладених у протоколі, не зазначили. (а.с.1).
Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, зі скаргами на дії працівників поліції ОСОБА_1 не звертався, їх дії при складанні протоколу не були визнані неправомірними.
Також, апеляційний суд, враховуючи приписи ст.251 КУпАП, звертає увагу на те, що з доданих до протоколу про адміністративне правопорушення доказів, зокрема, з пояснень свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вбачається, що вони були запрошені працівниками поліції в якості свідків, та засвідчили, що працівники поліції запропонували ОСОБА_4 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, як на місці зупинки так і в медичному закладі, на що останній відмовився (а.с.2,3).
Доводи апелянта, що він не керував транспортним засобом, апеляційний суд визнає їх безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Згідно наявних в матеріалах справи письмових пояснень ОСОБА_1 , останній зазначив, що 12.01.2020 року близько 4 годин 40хв. керував автомобілем Рено «Логан» по вул. Чуднівська, 18 с. Висока Піч Житомирського району. Приїхав до магазину «Кафечи», де у нього виник конфлікт з ОСОБА_5 (а.с.4).
Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, надав належну правову оцінку кожному доказу з точки зору їх достатності та допустимості для прийняття відповідного процесуального рішення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наведено інші, не дослідженні судом докази, якими б спростовувались висновки суду першої інстанції та які не були предметом перевірки під час судового розгляду. Не надано таких доказів і під час апеляційного розгляду справи.
Вимоги, викладені в апеляційній скарзі, щодо скасування постанови суду та направлення справи на новий розгляд, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до вимог ч.8 ст.294 КУпАП до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційної скарги не відноситься скасування постанови суду першої інстанції з призначенням нового розгляду.
На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду 1-ї інстанції є законною та обґрунтованою, а адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_1 відповідно до вимог ст.ст.33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративні правопорушення, та визначено судом першої інстанції з урахуванням обставин справи та даних про особу правопорушника.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що судом при розгляді адміністративної справи були порушені вимоги закону, які б призвели до неправильного її вирішення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Житомирського районного суду Житомирської області від 12.03.2020 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 12.03.2020 року відносно ОСОБА_1 без змін.
Постанова суду набирає законної сили негайно після її оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського

апеляційного суду В.Ю. Шевченко