ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 951/305/20Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б.
Провадження № 33/817/323/20 Доповідач - Лекан І.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є.

за участю ОСОБА_1 , адвоката Бойка П.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 09 липня 2020 року,-

встановила:

Постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 09 липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 420, 40 грн.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 16 квітня 2020 року близько 10:00 год. за місцем проживання батьків с.Ценів Козівський район вчинив відносно своєї матері ОСОБА_2 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 09 липня 2020 року, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити у зв`язку із відсутністю події та складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вважає, що його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, оскільки суд неповно та необ`єктивно розглянув справу про адміністративне правопорушення, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам у справі.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки будь-яких протиправних дій щодо матері він не вчиняв.

Стверджує, що судом неправомірно взято до уваги як належний доказ на підтвердження його вини пояснення свідка ОСОБА_3 , оскільки він не був очевидцем події, та пояснення бабусі ОСОБА_4 , яка є особою похилого віку (ІНФОРМАЦІЯ_1), натомість суд не врахував пояснень свідків ОСОБА_5 та дружини ОСОБА_6 , які не вказали нічого щодо його протиправної поведінки.

Крім цього, вважає, що суд всупереч вимогам чинного КУпАП не визнав ОСОБА_2 потерпілою у справі.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , адвоката Бойка П.В., які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства психологічного характеру щодо своєї матері ОСОБА_2 за обставин, встановлених у постанові суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Так, судом надана вірна оцінка протоколу про адміністративне правопорушення від 19.04.2020 року серії АПР 18 №175668, з якого вбачається, що 16 квітня 2020 року близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем проживання батьків, що в с.Ценів Козівського району Тернопільської області, вчинив відносно своєї матері ОСОБА_2 домашнє насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозою фізичною розправою, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складено з дотриманням вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, тому суд обґрунтовано визнав відомості, що у ньому містяться, як докази у справі про адміністративне правопорушення.

Частина 1 статті 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

При цьому, відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до електронного рапорта поліції, 16 квітня 2020 року близько 10 год. 03 хв. від ОСОБА_3 надійшло повідомлення, що його син ОСОБА_1 вчиняє домашнє насильство, а саме погрожує батькам та викрадає систематично майно.

У письмовій заяві начальнику Козівського відділу поліції Бережанського ВП ГУНП в Тернопільській області Петрику М. від 16.04.2020 року ОСОБА_2 , будучи повідомленою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину згідно із ст. 383 КК України, вказала, що її син ОСОБА_1 систематично вчиняє щодо неї домашнє насильство, а саме: приходить на їхнє домогосподарство, яке є власністю ОСОБА_4 та забирає їхнє майно, завдаючи їм майнової шкоди, при цьому висловлюється нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою. Внаслідок таких дій сина, вона з чоловіком ОСОБА_3 та бабусею постійно перебувають у сильному психологічному стресі, бояться за своє життя, здоров`я та майно.

У письмовій заяві начальнику Козівського відділу поліції Бережанського ВП ГУНП в Тернопільській області Петрику М. від 16.04.2020 року ОСОБА_3 зазначив, що його син ОСОБА_1 чинить щодо них із дружиною психологічне насильство (нецензурно висловлюється), погрожує фізичною розправою, та за їхньої відсутності забирає їхнє майно.

Аналогічні пояснення ОСОБА_3 надав працівниками поліції 16 квітня 2020 року, при цьому зазначив, що 16 квітня 2020 року близько 10 год ранку ОСОБА_1 приїхав за місцем їхнього проживання в с.Ценів Козівського району та нецензурно висловлювався до своєї матері, погрожував фізичною розправою та тим, що спалить будинок і розкриє покрівлю підсобного приміщення.

Потерпіла ОСОБА_2 в письмових поясненнях зазначила, що 16 квітня 2020 року близько 10 год ранку її син ОСОБА_1 приїхав за місцем їхнього проживання в с. Ценів Козівського району та нецензурно висловлювався до неї, погрожував фізичною розправою. Вказала, що хвилюється за своє життя, здоров`я та набуте, за життя, майно.

Вищевказані пояснення потерпілої ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_3 суд вірно взяв до уваги як належні та допустимі докази у справі, оскільки вони підтверджуються іншими доказами у справі та узгоджуються із поясненнями свідка ОСОБА_4 .

Так, у письмових поясненнях 16 квітня 2020 року свідок ОСОБА_4 зазначила, що 16 квітня 2020 року близько 10 год ранку ОСОБА_1 приїхав за місцем їхнього проживання в с.Ценів Козівського району та нецензурно висловлювався до своєї матері, погрожував фізичною розправою.

Крім цього, у письмових поясненнях свідок ОСОБА_7 , вказав, що 16 квітня 2020 року на прохання ОСОБА_1 приїхав за місцем проживання його батьків у с.Ценів Козівського району, де в дворі побачив бус, заповнений майном. Згодом підійшла ОСОБА_2 та пропросила його викликати поліцію.

Суд, також надав належну оцінку поясненням ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_8 , які вказали, що 16 квітня 2020 року в присутності сільського голови ОСОБА_7 забирали свої речі із с.Ценів Козівського району, де проживають батьки ОСОБА_1 . При цьому, жодних конфліктів, нецензурної лайки чи погроз від ОСОБА_1 в сторону матері не лунало.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Під психологічним насильством у сім`ї розуміється насильство, пов`язане із дією одного члена сім`ї на психіку іншого шляхом словесних образ, погроз, переслідування, яким умисно спричиняється емоційна невпевненість та нездатність себе захистити, чим завдається або може бути завдана шкода психічному здоров`ю цього члена сім`ї.

За таких обставин, суд прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_1 , за місцем проживання своєї матері ОСОБА_2 , зокрема в с. Ценів Козівського району, вчинив щодо потерпілої ОСОБА_2 дії психологічного характеру, які відповідно до Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» є формою психологічного насильства, що виразилися в словесних образах та погрозах фізичною розправою матері, які викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку, що підтверджується вищенаведеними доказами, тому доводи апелянта про відсутність психологічного насильства, з його боку, є необґрунтованими.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є доведеною, а його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Щодо посилання апелянта на невідповідність висновків суду, викладених в оскаржуваній постанові, фактичним обставинам справи, то вони є необґрунтованими, оскільки вчинені ним порушення є правовою підставою адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, доведені належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом в порядку, визначеному ст.ст.251, 252 КУпАП.

Не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог ст.256 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження наведеного апелянтом припущення.

Безпідставними є твердження апелянта про відсутність умисного характеру дій ОСОБА_1 , оскільки склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП доведено належними та допустимими доказами, а завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, є необов`язковими для кваліфікації.

Необґрунтованими є твердження апелянта про те, що судом безпідставно взято до уваги пояснення свідка ОСОБА_3 , який не був очевидцем події, та пояснення бабусі ОСОБА_4 , яка є особою похилого віку (ІНФОРМАЦІЯ_1), оскільки такі пояснення підтверджуються іншими доказами у справі, тому у суду відсутні сумніви щодо їх правдивості. Окрім того, ОСОБА_2 , відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення визнана потерпілою у справі.

Враховуючи вищевикладене, постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для скасування та закриття провадження в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, як про це просить апелянт - немає.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 09 липня 2020 року щодо нього - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя