Справа № 127/4156/20
Провадження № 33/801/441/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковбаса Ю. П.
Доповідач: Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 липня 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника адвоката Павлова Сергія Сергійовича

на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2020 року про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, як працює директором КП «Вінницький муніципальний центр містобудування та архітектури», проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КпАП України, -

встановив:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КпАП України та накладено на неї адміністративне стягнення: за ч. 1 ст. 172-7 КпАП України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. на користь держави; за ч. 2 ст. 172-7 КпАП України у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. на користь держави.

На підставі ч. 2 ст. 36 КпАП України остаточно накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 172-7 КпАП України у виді штрафу на користь держави в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420,40 грн.

З протоколу № 58 від 17.02.2020 суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 , директорка КП «Вінницький муніципальний центр містобудування та архітектури», являючись суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» в силу підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, в порушення вимог пункту 3 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», при підготовці, підписанні наказу від 25.06.2018 № 21-ЗП «Про встановлення працівникам підприємства надбавки за червень 2018 р», перебуваючи в умовах реального конфлікту інтересів, а саме суперечності між її приватним інтересом, обумовленим сімейними стосунками з ОСОБА_2 та її посадовими повноваженнями, що відповідно впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під виконання нею зазначених повноважень, прийняла рішення про встановлення працівникам підприємства надбавки за червень 2018р в тому числі своєму чоловікові ОСОБА_2 в розмірі 50% від посадового окладу за збільшення виїздів на об`єкти та вчинила дію, а саме підписала наказ від 25.06.2018 № 21-ЗП «Про встановлення працівникам підприємства надбавки за червень 2018р», згідно з яким така надбавка була виплачена ОСОБА_2 .

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 172 7 КУпАП.

Також, з протоколу № 61 від 17.02.2020 суд першої інстанції встановив, що директорка КП «Вінницький муніципальний центр містобудування та архітектури» ОСОБА_1 , являючись суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» в силу підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, при підготовці, підписанні наказу від 27.06.2018 № 25-ЗП «Про надання грошової допомоги до дня архітектури 01 липня 2018р», яким передбачалося одержання грошової допомоги її чоловіком ОСОБА_2 , в порушення вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», не вжила заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів та не повідомила безпосереднього керівника, а саме Вінницького міського голову, не пізніше наступного робочого дня, в даному випадку 30.06.2018, з моменту, коли дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а саме суперечності між її приватним інтересом, обумовленим особистими сімейними стосунками з ОСОБА_2 , який є її чоловіком, та службовими повноваженнями на посаді директорки КП «Вінницький муніципальний центр містобудування та архітектури», що відповідно впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання ним зазначених повноважень.

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 172 7 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції захисник ОСОБА_1 адвокат Павлов С.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість постанови, просить її скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що: справу про адміністративне правопорушення розглянуто, а постанову винесено неповноважним складом суду, так як не було виконано постанову судді про об`єднання всіх справ про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , які одночасно перебували в провадженні Вінницького міського суду, в одне провадження, чим також погіршено становище особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; справу розглянуто, а адміністративне стягнення накладено після спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності у зв`язку з невірним визначенням судом першої інстанції початку його перебігу моменту виявлення правопорушення; в діях ОСОБА_1 взагалі відсутній склад корупційного правопорушення, так як не було мети одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб.

Від прокуратури Вінницької області апеляційному суду надійшли заперечення проти апеляційної скарги, в яких прокурор просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову Вінницького міського суду без змін. Прокурор вважає, що оскаржувана постанова винесена повноважним складом суду, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності в межах встановлених законом строків, а посилання захисту на відсутність в її діях події та складу правопорушення є помилковими.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її адвокат Павлов С.С. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити.

Прокурор Паук В.В. проти апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі постанову суду першої інстанції як законну і обґрунтовану.

ОСОБА_1 пояснила, що працює директором КП «Вінницький муніципальний центр містобудування та архітектури» з 2010 року, проте структура підприємства вибудувана таким чином, що її чоловік ОСОБА_2 безпосередньо їй не підпорядковувався, так як працював у відділі, діяльність якого безпосередньо курував її заступник. Подання про встановлення надбавок також вносив заступник і на його підставі вона винесла відповідний наказ. Восени 2018 року надійшов перший запит з НАЗК про надання документів підприємства: штатних розписів, заяв, наказів (в тому числі про встановлення надбавок), що вона і зробила. У листопаді 2018 року написала повідомлення на ім`я міського голови про наявність в неї потенційного конфлікту інтересів у зв`язку з роботою на підприємстві чоловіка, який (конфлікт) вирішила шляхом видання наказу про звільнення чоловіка. Десь у вересні 2019 року з НАЗК знову надійшов запит про надання додаткових документів, які також було спрямовано до цієї установи.

Захисник адвокат Павлов С.С. звертає увагу суду на ту обставину, що за результатами вивчення документів Національне агентство запобігання корупції мало б скласти обґрунтований висновок, чого зроблено не було.

Прокурор Паук В.В. просив врахувати, що в діях ОСОБА_1 мав місце не потенційний, а реальний конфлікт інтересів

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, її захисника і прокурора, перевіривши матеріали адміністративної справи в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчинення у разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного правопорушення.

Відтак насамперед слід оцінити доводи апеляційної скарги захисника адвоката Павлова С.С. щодо підстав для закриття провадження у справі в зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Згідно з статтею 38 КпАП України в редакції, що діяла на час вчинення правопорушень згідно з протоколами про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцію № 58 від 17.02.2020 року і № 61 від 17.02.2020 року (25.06.2018 і 30.06.2018 року відповідно) якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 16414, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Законом України від 19.09.2019 № 114-IX «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель» статтю 38 КпАП України викладено у редакції, згідно з якою якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій-п`ятій цієї статті (частина 2 ст. 38).

Адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Закон України № 114-IX набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та введений в дію через шість місяців з дня його опублікування, крім розділу VI, який введений в дію через 12 місяців з дня його опублікування, а відтак відповідна редакція статті 38 введена в дію з 19 квітня 2020 року (через шість місяців з дня його опублікування в газеті Голос України, № 200 від 19.10.2019).

Отже з часу вчинення правопорушень згідно з протоколами про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією (червень 2018 року) і до 19 квітня 2020 року адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією могло бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення, а з 19 квітня 2020 року строк накладення адміністративного стягнення збільшено до шести місяців з дня його виявлення.

При цьому особливістю правопорушень, пов`язаних з корупцією, є те, що початок перебігу строку для накладення адміністративного стягнення розпочинається з дня його виявлення незалежно від того, чи є зазначене порушення триваючим.

Відтак принципове значення для правильного вирішення даної справи має визначення точної дати (дня) виявлення зазначених правопорушень, так як саме від цього часу відраховується відповідний строк.

На думку прокурора часом виявлення порушень є дата складання відповідних протоколів 17.02.2020 року, так як він складається після встановлення достатніх доказів, що підтверджують вчинення особою правопорушення, тобто наявність в діянні особи всіх ознак адміністративного правопорушення, а також після встановлення особи, яка його вчинила.

Натомість на думку захисту дійсний момент виявлення правопорушення в цій справі неможливо встановити у зв`язку з тим, що її розпочато на підставі матеріалів, що надійшли від Національного агентства з питань запобігання корупції, яке в свою чергу не склало відповідно до частини 3 статті 12 Закону обґрунтованого висновку про наявність в діянні ОСОБА_1 ознак порушення. Проте в будь-якому випадку протокол мало бути складено не пізніше 06.12.2019 року протягом доби з моменту надходження до Департаменту спеціальних розслідувань НП України матеріалів перевірки Національного агентства з питань запобігання корупції щодо можливого вчинення директоркою КП «Вінницький МЦ містобудування та архітектури» ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Апеляційний суд виходить із того, що момент виявлення порушення не можна ототожнювати з часом складення протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки останній є засобом не виявлення, а фіксації правопорушення. Факт виявлення порушення це окрема подія, яка завжди передує складанню протоколу про вчинення порушення.

В законодавстві чітко не визначено, що є моментом виявлення правопорушення, тоді як судова практика послідовно пов`язує цей момент з днем виявлення правопорушення саме органом, який уповноважений на складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, як початкового етапу процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності. Днем виявлення правопорушення слід вважати день, коли до уповноваженого органу надійшли будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення (постанова Верховного Суду від 28.02.2019 в справі №149/2498/17).

Протоколи про правопорушення, що передбачені статтею 172-7 КпАП України мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції), за винятком правопорушень, вчинених службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище (п. 1 ч. 1 ст. 255 КпАП України).

Як встановлено апеляційним судом, Національне агентство з питань запобігання корупції 26.11.2019 року направило Національній поліції України матеріали перевірки щодо можливого вчинення директором міського комунального підприємства «Вінницький муніципальний центр містобудування і архітектури» Вінницької міської ради ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, для розгляду та вжиття заходів згідно із законодавством.

Зазначені матеріали 29.11.2019 року надійшли до Департаменту документального забезпечення Національної поліції України, 05.12.2019 року до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, а 16.12.2019 року до Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

З огляду на те, що в листі НАЗК прямо вказується на можливе вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, надіслані матеріали містять повні дані як про суть порушень, так і про особу, яка їх вчинила, а уповноваженим органом складено протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією № 58 і № 61 винятково на підставі цих матеріалів, суд вважає, що саме дата надходження відповідних матеріалів до уповноваженого органу УСР у Вінницькій області ДСР НП України 16.12.2019 року, і є днем виявлення цих порушень.

Таким чином, строк для накладення адміністративного стягнення, який на той час складав не шість, а три місяці з дня виявлення правопорушення, сплив 16 березня 2020 року.

Строк накладення адміністративного стягнення у справах про адміністративні правопорушення це певний період часу, протягом якого дія чи подія мають юридичне значення. Цей строк не поновлюється і не продовжується і є гарантією того, що будь-які дії щодо притягнення особи до відповідальності після його закінчення мають бути припинені.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Положення статті 38 КпАП України в новій редакції, яка почала діяти з 19 квітня 2020 року, збільшує строк накладення адміністративного стягнення з трьох до шести місяців, тобто погіршує становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому не має зворотної дії в часі і не відновлює строк притягнення до адміністративної відповідальності, який вже сплив.

Суд першої інстанції розглядаючи справу на зазначені обставини і положення закону уваги не звернув, не встановив конкретний час виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, та в порушення принципу незворотності дії закону в часі, застосував до правовідносин, які виникли раніше, закон, який не був чинним на той момент.

Отже, враховуючи, що на момент розгляду справи судом першої інстанції 27 травня 2020 року спливли строки накладення адміністративного стягнення, що передбачені статтею 38 КпАП України, провадження у справі підлягало закриттю на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КпАП України.

Наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчинення у разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення тощо. Відтак суд не перевіряє і не оцінює інших доводів апеляційної скарги, в тому числі і щодо відсутності в діянні події і складу адміністративного правопорушення.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року, справа №308/8763/15-а.

Відповідно до пункту 2 частини восьмої статті 294 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Керуючись статтями 247, 294 КпАП, України, Суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Павлова Сергія Сергійовича задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 і частиною 2 статті 172-7 КпАП України скасувати.

Провадження по справах № 127/4156/20 (адміністративний матеріал № 58) і № 127/4158/20 (адміністративний матеріал № 61) за ознаками адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КпАП України - закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КпАП України у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Стадник