Справа № 592/7500/20
Провадження № 3/592/1285/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м.Суми Котенко О.А., розглянувши матеріали, які надійшли від Сумського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Токарі Сумського району Сумської області, громадянина України, працював оперуповноваженим сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Сумського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області (звільнений 21.09.2017 року), який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ,

за ч.1 ст.1726 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом №17-2020 від 22.06.2020 року колишній оперуповноважений сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Сумського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Ільченко В.М., як суб`єкт декларування, перед звільненням несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями, що передбачено ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» та Рішення №3 від 10.06.2016 року Національного агентства з питань запобігання корупції.

Відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Сумській області №35 о/с від 19.01.2017 року сержанта поліції ОСОБА_1 призначено, на посаду оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності,- відділу кримінальної поліції Сумського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року, поліцейським є громадянин України, який відповідно до цього Закону склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Також відповідно до ст.59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції визначається, як державна служба особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень та згідно ст.61 Закону України «Про Національну поліцію» на поліцейських поширюються обмеження визначені Законом України «Про запобігання корупції».

Відповідно до примітки ст.172-6 КУпАП, суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частини першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Сумській області №357 о/с від 21.09.2017 лейтенанта поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Сумського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області відповідно до п.7 (за власним бажанням) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції з 21.09.2017 року.

Таким чином, з моменту вступу у дію Рішення НАЗК №2 від 10.06.2016 року «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування колишній оперуповноважений сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Сумського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Ільченко В.М., перед припиненням діяльності, без поважних причин несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, а подав вказану декларацію 19.10.2019 року.

До суду ОСОБА_1 , не з`явився, надав заяву в якій просив розглянути адміністративні матеріали про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення без його участі, оскільки він буде перебувати за місцем проходження служби у Львівській області і не може бути присутнім на розгляді цієї справи в суді.

Положеннями ч.1 ст.1726 КпАП України передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1726 КпАП України, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на неподання або несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.10 КпАП України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз наведених норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч.1 ст.172-6 КпАП України є формальним, обов`язковим елементом його об`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне неподання або несвоєчасне подання декларації.

Згідно ст.ст.250, 251 КпАП України орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді судом протоколів за ст.1726 КпАП України, зобов`язані довести наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, умислу на несвоєчасне подання декларації.

Доказів наявності прямого умислу у ОСОБА_1 , спрямованого на несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суду надано не було.

На підтвердження факту порушення надано листа НАЗК з витягом послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування», які вчинив ОСОБА_1 .

З листа та витягу вбачається, які дії вчинив ОСОБА_1 . Згідно витягу, ОСОБА_1 зареєструвався в реєстрі 19.10.2019 о 16:05:08 року, зайшов в особистий кабінет Реєстру електронних декларацій 19.10.2019 року о 16:00:12 год. При цьому вчиняв дії із перегляду, заповнення, оновлення чернетки. О 16:04:53 натиснув кнопку «Перейти на сторінку накладання кваліфікованого електронного підпису» та о 16:05:08 «Декларацію успішно подано».

За необхідне слід визначити, що суб`єктивна сторона правопорушення передбаченого ч.1 ст.1726 КпАП України характеризується наявністю вини виключно у формі умислу, а вчинення такого діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно ст.280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.1726 КУпАП, необхідно отримати докази того, що особа усвідомлювала протиправність неподання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачала можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажала настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставилася до їх настання чи свідомо допускала їх настання.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч.2 ст.6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Ураховуючи ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява № 926/08), вбачається, що направлені до суду матеріали про адміністративне правопорушення та їх аргументація є сумнівними. Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Наведене у сукупності вказує на відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1726 КпАП України і відповідно, про відсутність в діянні складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Невизначеність термінів подачі декларації після звільнення у Законі також може бути використано на користь захисту ОСОБА_1 .

Згідно абзацу першого ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Згідно абзацу 2 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Наведеними положеннями ч.1 ст.45 Закону визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов`язані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання «щорічно до 1 квітня». Разом з тим у з випадках, передбачених ч.2 ст.45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання.

Вказана позиція наведена у роз`ясненнях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» від 22.05.2017, Конституційним Судом України в рішенні від 06.10.2010 (справа № 1-27/2010).

Наведене у сукупності є підставою для закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст. ст.283, 284, 294 КпАП України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.1726 КпАП України за відсутністю складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в 10-денний строк до Сумського апеляційного суду, з дня її винесення.

Суддя О.А. Котенко