Троїцький районний суд Луганської області
Справа №: 433/943/20
Провадження № 3/433/309/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2020 року

Суддя Троїцького районного суду Луганської області Певна О.І., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов із Троїцького відділу поліції ГУ НП в Луганській області у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освіто, пенсіонера, маючого встановлену ІІІ групу інвалідності, одруженого, до адміністративної відповідальності не притягувався, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

До Троїцького районного суду Луганської області надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №131975 від 05.07.2020, 05 липня 2020 року о 20 год. 30 хв. гр. ОСОБА_1 , за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї доньки ОСОБА_1 насильство в сім`ї, а саме висловлювався в її сторону нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_1 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснив, що він, його дружина ОСОБА_2 та менша його дочка ОСОБА_3 є власниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в якій він та його дружина мешкають на даний час. 05 липня 2020 року, приблизно о 20-30 год., він повернувся додому та побачив, що приїхала його старша дочка ОСОБА_1 , яка на протязі тривалого часу мешкала в м. Авдіївка Донецької області. Без будь-яких підстав вона почала влаштовувати конфлікт, в ході якого вони розмовляли на підвищених тонах, при цьому слів нецензурної лайки ніхто не висловлював та фізичної сили ніхто не застосовував. Потім його донька зателефонувала в поліцію. Коли приїхала оперативна група, вона надала письмову згоду на вхід працівників поліції до квартири, хоча фактично такого права не мала, оскільки не є власником квартири.

Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали адміністративної справи, вивчивши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності та матеріали адміністративної справи, вважає що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП не знайшла свого підтвердження, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю з огляду на таке.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Як передбачено п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

При цьому, суд зазначає, що сварка та конфлікт не є психологічним насильством у розумінні ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», згідно змісту якого форма домашнього насильства включає словесні образи, які доводять постраждалого до стану емоційної невпевненості, втрати здатності захистити себе і можуть заподіяти або заподіяли шкоду психічному здоров`ю.

Таким чином, психологічне насильство це умисні дії, коли особа прагне спричинити шкоду, порушити права і свободи людини, а конфлікт (сварка) це взаємне з`ясування обставин без приниження честі і гідності.

Крім того, згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі F ЄСПЛ) як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого. Санкція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає досить суворе стягнення у вигляді адміністративного арешту, а тому дана справа про адміністративне правопорушення розглядається з дотриманням стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Незважаючи на вимоги ч. 2 ст. 251 КУпАП та вказане рішення ЄСПЛ, яке згідно ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» обов`язкове і для працівників Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення, який визначає межі судового розгляду, не містить обов`язкових відомостей, визначених диспозицією ст. 173-2 КУпАП, про те, чи могла бути або чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої діями її батька ОСОБА_1 , тобто його нецензурною лайкою на адресу доньки.

Крім того, справа про адміністративне правопорушення не містить і доказів того, що внаслідок дій особи, яка притягається до відповідальності, була або могла бути завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, розглядом протоколу встановлено, що в даному конкретному випадку сам протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а тому є неналежним та недопустимим доказом та не може бути підставою для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а відтак в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, вважаю за необхідне провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в його діях, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.7, 173-2, 245, 247, 251, 280, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги через Троїцький районний суд Луганської області до Луганського апеляційного суду протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Суддя О.С. Певна