П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/482/20

Провадження №3/943/225/2020

12 червня 2020 року

Суддя Буського районного суду Львівської області Шендрікова Г.О., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника Буського відділення поліції Кам`янка-Бузького відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП,-

встановив :

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення гр. ОСОБА_1 16.03.2020р. о 01 год. 35 хв. в м.Буську по вул. Петрушевича керував транспортним засобом марки «Мерседес» д.н.з НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у лікаря в м. Буськ, вул. Львівська, 77, Буської ЦРЛ, чим порушив п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи у їх сукупності, вислухавши позицію захисника, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні захисник Волошин С.В. просив закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Зазначив, що всупереч вимогам ст. 245 КУпАП обставини справи всебічно, повно та об`єктивно з`ясовані не були. Всупереч вимогам ст. 251 КУпАП працівниками поліції, на яких законодавцем покладається обов`язок доказування у справах про адміністративні правопорушення, належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення суду не надано. Вважає, що працівники поліції намагаються переконати суд, що ОСОБА_1 підлягає покаранню через те, що вони зупинили автомобіль, керований ОСОБА_1 через видумане ними і нічим не підтверджене правопорушення (не ввімкнув показчик повороту). Після того, як водій голосно та можливо занадто емоційно висловив своє обурення неправомірними діями поліції, вони вирішили довести йому свою силу та зверхність, незаконно застосували силу та спецзасоби. А потім безпідставно склали відносно ОСОБА_1 адміністративний протокол за вчинення правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, якого він не вчиняв. Починаючи від незаконної зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , працівники поліції продовжили свої неправомірні дії всупереч вимогам КУпАП, провели документування видуманого правопорушення на свій розсуд та за своїми правилами. Вже сама зупинка транспортного засобу є протизаконною, як і уся подальша процедура присікання «злісної непокори» за принципом «плодів отруєного дерева». Працівники поліції в тій незначній кількості документів, що були ними складено, зафіксували неправомірність своїх дій.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

На підставі ст. 252 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, в рапорті працівника поліції зазначено, що ОСОБА_1 зупинили за порушення правил використання світлової сигналізації не ввімкнув світловий покажчик повороту, що є порушенням ПДР. Однак ні в рапорті не згадується і немає в матеріалах справи документів реагування на це правопорушення, які були би складені працівниками поліції. Це підтверджує неправомірність зупинки автомобіля ОСОБА_1 працівниками поліції та пояснює обурення водія незаконністю дій працівників поліції. Вказаний факт підтверджено доданою постановою суду про закриття провадження у справі №943/485/20.

В рапорті працівник поліції нічого не говорить про наслідки обстеження ОСОБА_1 на стан сп`яніння в Буській ЦРЛ. Можливо тому, що таке фактично і не проводилось.

В рапорті працівник поліції вказує, що ОСОБА_2 відмовився від підписання складених документів, однак в протоколі серії ОБ №045651 стоїть підпис правопорушника. Також зазначено, що особу ОСОБА_1 було встановлено лише у ВП під час складання щодо нього документів. Однак у Висновку лікаря особа доставленого чітко зазначена із посиланням на документ (посвідчення водія).

Тобто, поданий як доказ вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП рапорт працівника поліції Вольського Б.І. насправді не містить жодної доказової інформації, а лише суперечності, що дають підстави сумніватися в неправомірних діях ОСОБА_1 .

Як доказ вини ОСОБА_1 також додано документ поіменований в описові, як направлення, однак вказаний документ не тільки не відповідає тому, що передбачений у Додатку 1 до Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а й навіть не містить дати його складання. Що не дає можливості зазначити його таким, що має відношення до події правопорушення. Тому працівниками поліції було порушено порядок направлення особи для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Як доказ вини ОСОБА_1 до матеріалів справи додано медичний висновок, однак вказаний документ жодним чином не доказує вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП. Із зазначеного у вказаному документі потрібно звернути увагу на час доставлення ОСОБА_1 для огляду 01:40 год.

В п.10 вказаного Висновку рукописно зазначено, що стан алкогольного сп`яніння встановлено на підставі клінічних ознак (запах алкоголю з рота, неадекватна поведінка, АТ150/95, Ps114`), що не відповідає ні «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, ні «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року, ні положеннями ст.266 КУпАП.

Зокрема в п.10 Постанови КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103 зазначено, що огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби за методикою та із застосуванням приладів, дозволених для використання МОЗ.

Крім того, внизу Висновку міститься рукописний напис: «Від підпису та освідчення відмовився». Тобто це ще раз підтверджує, що жодного огляду ОСОБА_1 працівниками Буської ЦРЛ не проводилось.

Відповідно до ч.5 та 6 ст.266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Тобто, зупинення автомобіля, керованого ОСОБА_1 , порядок направлення та проведення огляду на стан сп`яніння, складення протоколу про адміністративне правопорушення (оформлення виявленого правопорушення) є безпідставним, не відповідає вимогам чинного законодавства та також виключає відповідальність ОСОБА_1 .

Згідно з ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення серед іншого вирішує чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У даному випадку слід зазначити, що у практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії»), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

А згідно рішення у справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. Суди повинні неухильно виконувати вимоги статті 268 КпАП щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи це можливо лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і якщо від неї не надійшло клопотання про його відкладення. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

При оцінці доказів під час розгляду справ про адміністративні правопорушення мають бути застосовані критерії доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України").

Приймаючи до уваги принцип «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований і у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України", доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши в сукупності усі докази, наявні у матеріалах справи, вважаю, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не підтверджений належними і допустимими доказами при розгляді справи про адміністративне правопорушення в суді, тому провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 247, 280, 283, 284 КпАП України, суддя -

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, за ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області.

Суддя Г. О. Шендрікова