Справа №592/3043/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Фоменко І. М.
Номер провадження 33/816/244/20 Суддя-доповідач Олійник В. Б.
Категорія 172-6 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Олійник В. Б. ,з участю прокурорів Зеленського О.Г., Чухна А.В., особи, відносно якої застосовано адміністративне стягнення ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Суми матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми, від 6 квітня 2020 року, якою відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,

застосовано адміністративне стягнення за ст. 172 6 ч. 1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми, від 6 квітня 2020 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172 6 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 850 грн., у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 , як колишній поліцейський роти поліції особливого призначення, підпорядкованої Головному управлінню Національної поліції в Сумській області, будучи суб`єктом декларування, після звільнення з займаної посади, несвоєчасно подав декларацію за 2017 рік, як особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, що передбачено ст. 45 ч. 2 ЗУ «Про запобігання корупції» та Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 2, від 10 червня 2016 року (термін подання до 1 квітня 2018 року, фактично подано 15 січня 2020 року), чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ст. 172 6 ч. 1 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що не погоджується з постановою судді через допущену неповноту судового розгляду у зв`язку з тим, що суддею не було перевірено його доводів, а тому просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП, у період яких може бути застосовано адміністративне стягнення.

Свої апеляційні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення, а тому, оскільки адміністративне стягнення накладене на нього 6 квітня 2020 року за неподання декларації за 2017 рік до 1 квітня 2018 року то, на його думку ОСОБА_1 , 1 квітня 2020 минув дворічний строк притягнення його до відповідальності.

ОСОБА_1 зазначає, що умислу на несвоєчасне подання декларації він не мав, оскільки подавав декларацію перед звільненням 16 січня 2017 року, а спроба подати нову декларацію була здійснена ним 28 березня 2018 року, тобто в межах строку для подання декларації, однак фактично подати декларацію він не зміг 29 березня 2018 року з технічних причин, у зв`язку з чим він звернувся з відповідним листом до НАЗК про виправлення даної ситуації. В подальшому він на рік виїхав на заробітки до Польщі, та коли повернувся подав вказану декларацію.

Вказує ОСОБА_1 і про те, що протокол не може вважатися допустимим доказом в обґрунтування його винуватості. Окрім цього, ОСОБА_1 вказує і на те, що у протоколі зазначено датою вчинення правопорушення 15 січня 2020 року, в той час як датою складання протоколу є 2 березня 2020 року.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 про підтримку апеляційної скарги, думку прокурорів про заперечення апеляційних вимог, дослідивши матеріли справи, піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 245; 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи і вирішення її у точній відповідності з законом.

Так, з досліджених доказів судом було встановлено, що ОСОБА_1 , як звільнений зі служби поліцейський роти поліції особливого призначення, підпорядкованої Головному управлінню Національної поліції в Сумській області, будучи суб`єктом декларування, після звільнення несвоєчасно подав декларацію за 2017 рік, як особа, що уповноважена на виконання функції держави або місцевого самоврядування, що передбачено ст. 45 ч. 2 Законом України «Про запобігання корупції» та Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 2, від 10 червня 2016 року. Термін подання декларації до 1 квітня 2018 року ОСОБА_1 був порушений, оскільки ОСОБА_1 подав декларацію 15 січня 2020 року.

Згідно ст. 45 ч. ч. 1, 2 Закону України «Про запобігання корупції», особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, зобов`язані до 1 квітня наступного року після припинення діяльності подати, шляхом заповнення на офіційному веб сайті Національного агентства, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Відповідно до ст. 49 ч. 2 Закону України «Про запобігання корупції», державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування, після звільнення з служби, відповідно до ст. 45 ч. 1 Закону України «Про запобігання корупції», був зобов`язаний до 1 квітня 2018 року подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік і ОСОБА_1 був ознайомлений із цими вимогами Закону України «Про запобігання корупції».

Однак, ОСОБА_1 недотримався вищевказаних вимог, оскільки лише 15 січня 2020 року, о 18 год. 31 хв., подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, будучи звільненим зі служби з ь6 січня 2017 року.

Статтею 172 6 КУпАП передбачена відповідальність за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, а саме за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення повністю підтверджена дослідженими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією, від 2 березня 2020 року; листом Сумського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (а. с. 19); відомостями Управління інформаційно аналітичних систем та захисту інформації НАЗК (а. с. 20); декларацією ОСОБА_1 , від 15 січня 2020 року (а. с. 21 24); послідовністю дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинив ОСОБА_1 (а. с. 27 29); письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а. с. 52).

З наведених доказів судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 не дотримався зазначених вимог Закону та не виконав усі дії для подання декларації, шляхом заповнення на офіційному веб сайті Національного агентства декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Так, з показів ОСОБА_1 встановлено, що після подання ним листа 28 березня 2018 року до НАЗК про технічні проблеми, що виникли у нього при поданні декларації, інші заходи для подачі вказаної декларації ним не вживались. Тільки 13 січня 2020 року після написання ОСОБА_1 листа до НАЗК про зміну особистого кваліфікованого запису, 15 січня 2020 року ОСОБА_1 подав декларацію.

За встановлених обставин суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є доведеною, а його дії правильно кваліфіковані за ст.172 6 ч. 1КУпАП.

Доводи апелянта про відсутність негативних суспільно небезпечних наслідків від його дій, що є підставою для висновку про відсутність у його діях складу правопорушення, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки адміністративне правопорушення передбачене ст. 176 2 ч.1 КУпАП є правопорушенням з формальним складом для наявності якого настання суспільно небезпечних наслідків не обов`язковою ознакою складу вказаного правопорушення.

Щодо стосується доводів апеляційної скарги про поважність причини несвоєчасного подання декларації, суд апеляційної інстанції зазначає, що однією із основних ознак правопорушення, передбаченого ст. 172 6 ч. 1 КУпАП, є несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин.

Так, пояснення ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції вказують на розуміння останнім необхідності подання ним декларації, як співробітнику національної поліції звільненого зі служби, та алгоритму його дій щодо необхідності подачі декларації, а також на те, що ОСОБА_1 об`єктивно мав достатньо часу подати декларацію раніше 15 січня 2020 року.

Аналізуючи пояснення ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що причин, які могли завадити ОСОБА_1 подати до НАЗК декларацію у передбачений законом строк в суді апеляційної інстанції не встановлено, а наведені апелянтом причини несвоєчасного подання декларації, на переконання суду у апеляційної інстанції, не можна вважати поважними.

Щодо дати виявлення правопорушення, то суд апеляційної інстанції, виходячи з матеріалів справи, зазначає, що Сумським управлінням Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України проводилась перевірка інформації про можливий факт несвоєчасного подання декларації ОСОБА_1 . З пояснень, наданих ОСОБА_1 , від 30 жовтня 2019 року, вбачається, що останній намагався подати декларацію та через технічні причини йому не вдалося подати декларацію.

Станом на 15 січня 2020 року Сумське управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (посадові особи якого уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення), тобто після подання ОСОБА_1 декларації за 2018 рік, стало володіти відомостями про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, а тому протокол про адміністративне правопорушення, стосовно ОСОБА_1 , складений 2 березня 2020 року є таким, що складений в межах строку в період якого може бути застосовано адміністративне стягнення.

Згідно зі ст. 38 ч. 3 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Оскільки ОСОБА_1 подав 15 січня 2020 року декларацію за 2018 рік то він вчинив триваюче правопорушення, яке було виявлено 15 січня 2020 року, то застосування судом відносно нього стягнення 6 квітня 2020 року необхідно вважати таким, що застосовано у межах, передбаченого ст. 38 КУпАП, строку.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172 6 ч. 1 КУпАП та, врахувавши вимоги ст. 33 КУпАП, обґрунтовано застосував відносно ОСОБА_1 адміністративне стягнення передбачене санкцією даної статті у мінімальному розмірі.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для зміни чи скасування постанови суду першої інстанції, а відповідно, не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 285; 294, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми, від 6 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172 6 ч. 1 КУпАП з застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 850 грн., залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуОлійник В. Б.