Справа № 333/1837/20
Провадження № 3/333/834/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 червня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Дмитрієва М.М., розглянувши в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної справи відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого «Нільсон Україна» клаймбізнеспартнером, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 .

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 292276 від 04 квітня 2020 року вказано, що 04.04.2020 року, о 22 годині 39 хвилин, в м. Запоріжжі, Комунарський район, вул. Чумаченко, 17, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом «Toyota Rav4», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови). Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. Від керування відсторонений шляхом паркування транспортного засобу без порушень ПДР, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП ОСОБА_1 роз`яснені, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Через канцелярію суду ОСОБА_1 надав письмові пояснення, в яких вказав, що 04.04.2020 року, приблизно о 23 годині, він знаходився в належному йому автомобілі «Toyota Rav4», державний номерний знак НОМЕР_1 , у дворі будинку № 17 по вул. Чумаченко у м. Запоріжжі, за місцем мешкання його бабусі. При цьому двигун автомобіля був вимкнений, а сам автомобіль був припаркований наполовину на узбіччі, а на половину на проїзній частин таким чином, щоб не заважати руху проїжджаючих по дорозі автівок. В автомобілі він чекав на свого батька, який знаходився у бабусі вдома та повинен був повернутися і відвезти його додому. О 23-20 до його автомобілю ззаду під`їхали працівники поліції на службовому авто. Один з них вийшов з автомобілю та попросив перепаркувати авто, оскільки воно нібито заважало проїзду їх автомобіля. У відповідь він пояснив, що не зможе цього зробити, оскільки хоча у нього і наявні ключі від автомобілю, але він незадовго до цього вживав спиртні напої, тому за кермом знаходиться його батько, який невдовзі вийде та перегоне автомобіль. Після цього, працівник поліції попросив його вийти з автомобілю та пред`явити документи на нього та водійське посвідчення при наявності. Після огляду документів поліцейський запропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння, на що він пояснив, що не керував транспортним засобом, за кермом знаходився і буде знаходитися його батько. Однак працівники поліції жодним чином на це не відреагували та склали відносно нього протокол.

Дослідивши адміністративний матеріал, встановивши її обставини, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відтак, при розгляді даної справи суд, вирішуючи питання про те, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчиненні, виходить з того, що протокол про адміністративне правопорушення було складено саме щодо порушення ОСОБА_1 пункту 2.5 Правил дорожнього руху України.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Отже, суб`єктом даного адміністративного правопорушення є особа, яка керує транспортним засобом, тобто водій.

На підтвердження винуватості ОСОБА_2 органом, що склав матеріали справи про адміністративне правопорушення, надані такі докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР № 292276 від 04.04.2020 року, яким встановлено, що ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР; довідка бази даних підсистеми «Адмінпрактика» щодо відсутності повторності; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до закладу охорони здоров`я; письмові пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які пояснили, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння; рапорт працівника поліції від 04.04.2020, відповідно до якого під час несення служби в Комунарському районв, 04.04.2020 року було зупинено транспортний засіб «Тойота Раф-4», днз НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який знаходився з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження медогляду відмовився у присутності двох свідків; диск із відеозаписом.

Проаналізувавши зміст вищезазначених матеріалів, доходжу висновку, що вони не підтверджують наявності у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, оскільки не містять даних, що останній керував транспортним засобом.

Так, відповідно до фабули протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР 18 № 292276 ОСОБА_1 04.04.2020 року, о 22 годині 39 хвилин керував автомобілем Тойота Рав-4.

З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що на час, коли до нього під`їхали працівники патрульної поліції він не керував транспортним засобом. Безпосередньо транспортний засіб був припаркований на узбіччі, а він очікував в автомобілі свого батька, який на той момент знаходився за кермом.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були залучені працівниками поліції з метою фіксації факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння під час складання протоколу, тобто не могли бачити факту керування ним транспортним засобом. Крім того, у письмових пояснень вказаних свідків не зазначено про факт керуванням ОСОБА_1 транспортним засобом.

Вказані свідки неодноразово викликались до суду, однак жодного разу у судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомили. Зазначені обставини позбавили суд можливості безпосередньо їх допитати під час судового розгляду та з`ясувати відповідні обставини відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Рапорт поліцейського від 04.04.2020 року, у розумінні статті 251 КУпАП, не може вважатися належним і допустимим доказом. (зазначена позиція викладена у постанові ВС від 20.05.2020 року (справа №524/5741/16-а, провадження №К/9901/33786/18).

У судовому засіданні був досліджений відеозапис з камери відеореєстратора працівників патрульної поліції, який долучений як доказ на СД-диску до матеріалів справи.

Однак, слід звернути увагу на те, що протокол ДПР 18 № 292276, в порушення вимог законодавства, не містить жодної інформацію про доказ - відеозапис з камери нагрудного реєстратора.

Отже, вказаний відеозапис не може вважатися судом належним та допустимим доказом.

Також, матеріали адміністративної справи складено працівниками поліції відносно ОСОБА_1 , а направлення виписано на прізвище ОСОБА_6 .

Суд зазначає, що у даному випадку ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, якщо він не керував транспортним засобом, а докази протилежного суду не надані.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, дани з яких відповідно до ст. 251 КУпАП можуть бути використані як доказ у справі про адміністративне правопорушення. Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст.ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з положень ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинною у здійсненні злочину і не може бути підданою покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до вимог ст. 9 Конституції України та Закону України «Про ратифікацію конвенції» від 17.07.1997 «Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод» і протоколи до неї є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Таким чином, суд приходить до висновку, що докази, надані на підтвердження вини ОСОБА_1 , викликають розумні сумніви, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п.161, Series A заява №25), який застосовується при оцінці доказів, а також докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту».

У цій правовій позиції можна відокремити такі конструктивні ознаки: а) обов`язкова наявність сукупності ознак чи неспростовних презумпцій; б) ознаки чи презумпції повинні бути достатньо вагомими; в) чіткими; г) взаємоузгодженими. Тому за відсутності таких ознак не можна констатувати, що правопорушення доведено «поза розумним сумнівом».

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б доводили вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому діяння поза розумним сумнівом, з огляду на що провадження у справі підлягає закриттю за п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 130, 245, 251, 280, 266 278, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва