ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/335/20 Справа № 211/7881/19 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м. Дніпро

Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П., у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу адвоката Бондарчук А.О. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2020 року в справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

При обставинах встановлених місцевим судом, 09 грудня 2019 року о 22-45 годині, по вул. Дніпровське шосе, 34 в м. Кривому Розі Дніпропетровській області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21063, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, нестійка ході. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат Бондарчук А.О. в інтересах ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження та постанову районного суду скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає вказану постанову незаконною та необгрунтованою, та такою, яка винесена судом з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що рішення суду було прийнято з порушенням права особи на захист, без участі ОСОБА_1 .

Вважає, що повідомлення про дату та час розгляду справи через телефонограмму є неналежним в розумінні ст. 277-2 КУпАП.

Вказує на те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а навпаки запропонував поїхати до медичного закладу та пройти такий огляд.

Зазначає, що в матеріалах відсутні докази того, що ОСОБА_1 їхав без включених фар.

Позиція учасників апеляційного перегляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та діюча в його інтересах адвокат Бондарчук А.О. апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати і провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не був повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи, повістку про виклик до суду не отримував, а відтак був позбавлений можливості надавати свої пояснення особисто у судовому засіданні, копію постанови також не отримував, з метою дотримання принципу доступу до правосуддя суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причини пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення та вважає за необхідне поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є законними та відповідають фактичним обставинам справи.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримався цих вимог закону в повному обсязі.

Так, вина ОСОБА_1 підтверджується доказами, які місцевий суд безпосередньо дослідив під час розгляду справи, а саме:

- даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №150098 від 09.12.2019, де зазначено, що ОСОБА_1 в порушення п.2.5 ПДР, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння при наявності таких ознак;

- поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які 09 грудня 2019 року засвідчили факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння;

- даними відеозапису, з якого вбачається, що підставою для зупинки співробітниками поліції транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 були положення частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII щодо порушення водієм Правил дорожнього руху (рух транспортного засобу без роботи світлових покажчиків). Водієві ОСОБА_1 були роз`яснені його права за ст. 63 Конституції України та за ст. 268 КУпАП. Так, після зупинки ОСОБА_1 о 22-45 годині працівниками поліції він не заперечував, що продовжує керування транспортним засобом після того, як його зупинили в цей же вечір патрульні поліцейські в зв`язку з наявністю ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, проходженням ним тестування із застосуванням приладу Drager та складанням протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також не заперечував, що патрульні поліцейські годиною раніше відсторонили його від керування транспортним засобом. В присутності двох свідків, яким роз`яснені причини зупинки та ознаки сп`яніння водія, фактично відмовлявся від проходження огляду, виражаючись при цьому грубою лайкою на адресу поліцейських.

Так, у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно п. 3, 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року, огляд проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом;

- лікарем закладу охорони здоров`я.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам.

За п. 5 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року, результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння є неспроможними, оскільки з відеозапису чітко вбачається, як ОСОБА_1 спочатку погоджується на проходження огляду на стан сп`яніння, але потім категорично відмовився.

Інші доводи апеляційної скарги мають формальний характер та спрямовані на уникнення особи від адміністративної відповідальності.

Суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже винність ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні поза всяким сумнівом знайшла своє підтвердження зібраними доказами, які містяться в матеріалах адміністративної справи, а відтак у відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому слід зазначити, що згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, зазначене свідчить про те, що суд повинен оцінити всі докази наявні в матеріалах провадження у своїй сукупності та прийти до висновку про винність я чи невинність особи в інкримінованому йому правопорушенні.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Адміністративне стягнення суд першої інстанції наклав з дотриманням вимог ч.2 ст. 36 КУпАП.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити адвокату Бондарчук А.О. діючої в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2020 року.

Апеляційну скаргу адвоката Бондарчук Аліни Олексіївни діючої в інтересах ОСОБА_1 на постанову Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2020 року - залишити без задоволення.

Постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Г.П. Слоквенко