ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/852/20 Справа № 216/1922/20 Суддя у 1-й інстанції - Сидорак В. В. Суддя у 2-й інстанції - Джерелейко О. Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Джерелейко О.Є., за участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та його захисника Голуба С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2020 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в редакції Закону № 1446-VIII від 07.07.2016,

В С Т А Н О В И В:

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, 26 березня 2020 року 22 год. 45 хв. в Дніпропетровській області, м. Кривий Ріг, по вул. П. Калнишевського, біля буд. 17, водій ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Alcotest 6820 «Drager» в присутності двох свідків, результат 1,69%., чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2020 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 420 гривень 20 копійок.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в який просить скасувати постанову як незаконну, прийняту з порушенням норм чинного законодавства, обставини справи з`ясовані неповно, висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи, та закрити провадження щодо нього на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилається на те, що під час розгляду справи щодо нього судом першої інстанції було навмисно позбавлено його права на можливість надати пояснення, дослідити докази, оскільки, на думку апелянта, судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про виклик та допит свідків.

Зазначив, що суд першої інстанції не врахував його пояснення щодо обставин справи, а саме те, що 26.03.2020 року об 22:45 годині він був пасажиром належного йому на праві власності автомобіля марки «Peugtot partwer», державний номерний знак НОМЕР_1 . Автомобілем в той вечір керував його знайомий ОСОБА_2 . Вказав, що на автомобілі вони рухалися по вул. Калнишевського, буд. 17, не порушували жодних вимог ПДР України. Вони припаркували автомобіль на обочині дороги та ОСОБА_2 пішов до магазину «Варус», для придбання продуктів харчування, а ОСОБА_1 в цей час вийшов на двір та стояв палив біля свого автомобіля. В цей момент, біля автомобіля зупинився службовий автомобіль патрульної поліції, які запитали кому належить припаркований автомобіль, просили надати документи на автомобіль. Поліцейські залишили поза увагою пояснення, з приводу того, хто керував автомобілем та запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, на що він погодився. Вказує, що він не вживає спиртні напої, а лише користувався в автомобілі спиртовим антисептиком. Зазначає, що його зауваження та роз`яснення, щодо невірного визначення його, як водія, в даному випадку, поліцією були проігноровані та складено зазначений протокол про адміністративне правопорушення, як на водія транспортного засобу. На наданих поліцією до суду фрагментах відеозапису фрагмент діалогу між ОСОБА_1 та поліцейськими, між поліцейськими та свідком ОСОБА_2 , - відсутній, можливо, тому, що поліцейські надали до суду лише ті фрагменти відеозапису, які вважали за потрібне, ті, які доводять його невинуватість не надані до суду.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що суд, безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідків, а саме поліцейського ОСОБА_3 , який міг надати пояснення стосовно обставин справи.

Вказує на те, що твердження суду першої інстанції, стосовно того що ОСОБА_1 затягував розгляд справи, у зв`язку з чим, уклав договір з адвокатом лише 12.06.2020 року, не заслуговує на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки ОСОБА_1 не мав фінансової можливості оплатити послуги адвоката раніше, а також через запровадження на території України карантину, через відсутність міжміського транспортного сполучення, ОСОБА_1 не мав можливості прибути до міста, з метою укладення договору з адвокатом.

В суді апеляційної інстанції особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та його захисник Голуб С.О. підтримали доводи апеляційної скарги та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та докази, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги захисника, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що викладений в постанові суду висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.

Винуватість ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД 18 № 098290 від 26.03.2020 року згідно з яким, у ОСОБА_1 за допомогою спеціального технічного засобу було виявлено наявність алкоголю в крові 1,69%; поясненнями двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які підтвердили результати огляду на стан алкогольного сп`яніння, підписавши відповідні пояснення від 26.03.2020 року та протокол про адміністративне правопорушення; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який, окрім свідків та працівника поліції, підписав і правопорушник та погодився з результатами огляду; роздруківкою з технічного приладу Драгер, в якому зафіксовано результат тестування на алкоголь, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено 1,69% проміле алкоголю; відеозаписом події правопорушення, з якого видно, що ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції, в присутності двох свідків, добровільно пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння та жодних зауважень працівникам поліції не висловлював.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що він в день та час подій не керував транспортним засобом, а водієм був його знайомий ОСОБА_2 апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом встановлено з відеозапису, наявному в матеріалах справи, згідно з яким на відеофайлі час зйомки 22:52 видно, як ОСОБА_6 , перебуваючи біля автомобіля та під час спілкування з працівниками поліції, які йому повідомляють про виявленні ознаки алкогольного сп`яніння пропонують пройти огляд на стан сп`яніння та роз`яснюють порядок проведення такого огляду, на що ОСОБА_1 заявляє, що визнає, що має залишкові явища вживання алкоголю, спорити не буде і консультується з правоохоронцями як зробити так, щоб він поїхав далі або вони його супроводили. Також, йому роз`яснюється, що він буде відсторонений від керування автомобілем і йому слід запросити іншого водія.

На відеофайлах та видно, як в подальшому ОСОБА_1 за участі двох свідків проходить огляд на стан сп`яніння за допомогою технічного приладу Драгер на місці зупинки транспортного засобу та погоджується з результатом тестування 1,69 проміле.

При цьому, жодного разу ОСОБА_1 не повідомляв поліцейським, що він є пасажиром зазначеного автомобіля, а водій відійшов, а навпаки просив поліцейських супроводити його та щоб він поїхав далі (відеозапис 22:52 на файлі ).

Оцінюючи таку поведінку ОСОБА_1 , апеляційний суд доходить висновку, що саме він керував транспортним засобом та був водієм, оскільки така його поведінка не є типовою для осіб, які не є водіями, а саме за версією ОСОБА_1 , є пасажирами, яким висувають вимогу пройти огляд на стан сп`яніння та складають протокол про адміністративне правопорушення.

Версія ОСОБА_1 , що він був пасажиром, а не водієм, апеляційний суд розцінює, як спосіб захисту від притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки з`явилась тільки під час судового розгляду і такі відомості не зазначені ним під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення (в протоколі, в поясненнях, в акті, на відеозаписі).

Відеозаписом також спростовуються твердження ОСОБА_1 , що запах алкоголю від нього у зв`язку з користуванням антисептиком, оскільки згідно з відеозаписом він визнав наявність у нього залишкових явищ вживання алкоголю. Також, на відеозаписі видно, як інспектор перед тим, як розпочати процедуру огляду за допомогою технічного приладу, пропонує ОСОБА_1 перевірити цілісність упаковки відповідної трубки, а коли він відмовляється, демонструє йому та свідкам, що трубка запакована, а потім відкриває її (відеофайл ).

Оцінюючи зазначені вище докази, апеляційний суд доходить висновку, що вони є належними, достовірними та допустимими, узгоджуються між собою, зокрема показання свідків та відеозапис з камер поліцейських, які повністю спростовують позицію ОСОБА_1 і є достатніми для прийняття обґрунтованого рішення.

Під час апеляційного провадження порушень положень ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МОЗ і МВС № 1452/735, які б могли потягнути докази недопустимими, не виявлено.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції його права на надання суду своїх пояснень та про безпідставне відмовлення в задоволенні його клопотання про виклик та допит свідків, з огляду на таке.

Так, ОСОБА_1 приймав особисту участь в судовому розгляді в суді першої інстанції, надав пояснення суду, які отримали належний аналіз та правову оцінку та відповідь на кожний його аргумент з наведенням належних мотивів в їх спростування.

Стосовно незадоволення клопотання про виклик свідків, то суд апеляційної інстанції відмічає, що одного свідка за клопотанням ОСОБА_1 місцевий суд викликав та допитав і надав показанням належну правову оцінку, зокрема з точки зору достовірності.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про виклик та допит інспектора поліції Кодочигова Д.М. і погоджується з мотивами такої відмови. Крім того, апеляційний суд відмовляючи в задоволенні аналогічного клопотання виходить також з поняття достатності доказів, як складової частини доказування і вважає, що за умови наявності вищезазначеного відеозапису, письмових пояснень свідків та інших матеріалів провадження, показання інспектора не мають ключового значення у даній справі і його показання не є вирішальними для прийняття законного, обґрунтованого та мотивованого судового рішення.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП в редакції Закону № 1446-VIII від 07.07.2016, настає за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, згідно з якими водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У зв`язку з чим, доводи ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в редакції Закону № 1446-VIII від 07.07.2016, повністю спростовуються дослідженими матеріалами справи.

Вирішуючи клопотання захисника Голуба С.О. про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку зі скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

До набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Після набрання чинності зазначеного вище закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння виключено з ч. 1 ст. 130 КУпАП та закріплено у ст. 286-1 Кримінального кодексу України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини другої ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Виходячи із цих положень, до осіб, які до 01 липня 2020 року вчинили правопорушення у виді керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння має бути застосований закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.

Особи, які до 01 липня 2020 року вчинили правопорушення у виді керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння не можуть бути притягнуті до кримінальної відповідальності за ст. 286-1 КК України, адже Законом було посилено юридичну відповідальність і замість адміністративної відповідальності було передбачено кримінальну відповідальність, яка є найбільш суворою за змістом державного примусу та правовими наслідками. Так, на відміну від ст. 130 КУпАП у редакції від 07 липня 2016 року, згідно з якою за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, каралось штрафом у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, санкція ст. 286-1 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Таким чином, підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП відсутня. Згідно з цим пунктом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

В цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння була не скасована, а навпаки посилена.

Таким чином, при розгляді справи порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення, а саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП в редакції Закону № 1446-VIII від 07.07.2016.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2020 року залишити без задоволення.

Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в редакції Закону № 1446-VIII від 07.07.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Є. Джерелейко