Справа № 753/1619/20 Головуючий в суді І інстанції - Комаревцева Л.В.
Провадження № 33/824/2487/2020 Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ч.5 ст.184 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати із розгляду кримінальних справГабрієля В.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Полонського О.Ю. на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою суду першої інстанції залишено без задоволення заяву захисника ОСОБА_1 - адвоката Полонського О.Ю. про відвід судді Заставенко М.О. у справі №753/1619/20 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.5 ст.185 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником ОСОБА_1 - адвокатом Полонським О.Ю. подано апеляційну скаргу, у якій він просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2020 року, скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити заяву про відвід судді Заставенко М.О. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норма матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід повернути апелянту з наступних підстав.

Відповідно ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а згідно ст.129 Основного Закону суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Аналогічне положення міститься і у ч.1 ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно якого кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Відповідно ст. 1 КУпАП, завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а згідно вимог ч. 2 ст. 7 провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання законності.

Незважаючи на закріплення у Конституції України, міжнародних договорах, згоду на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Законі України «Про судоустрій і статус суддів» права на ефективний та справедливий суд, чинний КУпАП не містить положень щодо можливості відводу судді.

Так, ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06), а КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, усталеної правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов також поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст.3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, апеляційний суд приходить до переконання, що зазначена справа, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону при вирішенні питання щодо відводу судді, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема положень КПК, які регламентують подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є невід`ємним правом особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанцій важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

Такими нормами у КПК є:

- ст. 7, 21, які визначають, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону;

- ст. 81, згідно якої у разі заявленого відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч.3 ст.35 цього Кодексу. Якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.

Отже, суддя суду першої інстанції правильно, застосувавши аналогію закону, розглянув заяву захисника ОСОБА_1 - адвоката Полонського О.Ю. про відвід судді у справі про адміністративне правопорушення. При цьому КПК України не передбачене право учасників провадження оскарження судового рішення, ухваленого за наслідками розгляду заяви про відвід судді, а згідно ч.2 ст. 392 цього Кодексу заперечення проти такого судового рішення можуть бути включені до апеляційної скарги на постанову судді, яка підлягає апеляційному оскарженню.

Крім того, згідно офіційного тлумачення положення ч.2 ст.294 КУпАП «стосовно оскарження в апеляційному порядку постанови судді у справі про адміністративне правопорушення» (рішення КСУ № 2-рп/2015 від 31.03.2015), приписи цієї норми закону в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що в апеляційному порядку може бути оскаржена лише постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене ч.1 ст.284 КУпАП, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених у ст. 24-1 цього Кодексу, та про закриття справи.

З урахуванням вказаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2020 року, якою залишено без задоволення заяву захисника ОСОБА_1 - адвоката Полонського О.Ю. про відвід судді Заставенко М.О. у справі №753/1619/20 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.5 ст.185 КУпАП, не підлягає оскарженню.

А отже, апеляційна скарга не може бути предметом розгляду апеляційного суду і підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст.ст.7, 287, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Полонського Олександра Юрійовича на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2020 року, повернути особі, яка її подала, із усіма, доданими до неї матеріалами.

Суддя Київського

апеляційного суду В.О. Габрієль