Справа № 219/2749/20
Провадження № 3/219/1143/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

судді Лапченко О.М.,

за участі секретаря Скорубо Ю.І.,

адвоката Коваленка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області адміністративний матеріал у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працює на посаді водія у ФОП « ОСОБА_2 », зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КпАП України,

встановив:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 403524, 19.03.2020 року о 07.15 годині ОСОБА_1 на 71 км. автошляху «Покровськ-Бахмут-Михайлівка», на транспортному засобі Mersedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів між містами Костянтинівка-Бахмут у кількості 15 осіб, чим порушив вимогу постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що працює у ФОП " ОСОБА_3 ", 19.03.2020 року він виїхав з м. Константинівка Донецької області на автомобілі Mersedes-Benz, в автомобілі було 9 чоловік та по дорозі він підібрав ще декількох осіб. Він займається міжміськими перевезеннями, постійно перевозить пасажирів, які є працівниками однієї фірми, довозить їх до м. Бахмут, потім весь день їх чекає, а ввечері відвозить їх назад. Підтвердив, що був зупинений на блок пості. Просив не притягувати його до адміністративної відповідальності, оскільки вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Адвокат Коваленко В.В. звернув увагу на те, що в протоколі не вказано місце зупинення автомобіля правопорушника, не зазначений пункт Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211, який було порушено, до того в адміністративному матеріалі є розбіжності щодо кількості осіб, яких перевозив ОСОБА_1 - в протоколі зазначено 15 осіб, а в рапорті поліцейського взводу № 1 роти № 2 БПСП ОП «Вінниця» ГУНП у Вінницькій області від 19.03.2020 року 18 осіб. Вважає, що вказаний протокол не може бути підставою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності у зв`язку з тим, що протокол складено з порушенням діючого законодавства. Так, в протоколі не має конкретної норми Закону, яку порушив водій ОСОБА_1 .. Крім того п.4 Постанови, на який є посилання в рапорті поліцейського містить у собі декілька підпунктів. Абзац 2 п.4, на який посилається поліцейський взагалі не стосується того складу правопорушення, який відбувся, оскільки вказаний абзац стосується заборони перевезення більше десяти осіб на транспортних засобах, які здійснюють постійні перевезення в міському напрямку руху, тобто це правопорушення відноситься до маршрутних таксі, які здійснюють регулярні пасажирські перевезення саме в містах. Якщо відносно ОСОБА_1 і можна було складати протокол, то за п.1 п.4 Постанови, що стосується міжміських, міжобласних перевезень. Тобто кваліфікація правопорушення була вказана невірно, а тому просив не притягувати до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до наступних висновків.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, ст. 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та адвокат Коваленко В.В. просили суд закрити провадження у справі, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

З метою перевірки зазначених обставин в судове засідання були викликані поняті та автор протоколу.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_1 постійно за одним і тим же маршрутом перевозив його та інших пасажирів на роботу. Бували випадки, що автомобіль зупиняли для перевірки документів. 19.03.2020 року автобус "Mersedes" був зупинений на трасі біля блок поста між м. Бахмутом та м. Костянтинівка, через деякий час приїхали співробітники поліції, пасажири вийшли на вулицю. Потім, нічого не пояснюючи, поліцейський, який складав протокол про адміністративне правопорушення, попросив його підписати "з моїх слів записано вірно", що він і зробив. На питання, які будуть наслідки, поліцейський пояснив, що для пасажирів - ніяких, а з водієм будуть далі розбиратись, так як він перевозив більше 10 пасажирів, що заборонено. Щодо кількості осіб, які їхали в автомобілі, ОСОБА_4 повідомив, що коли вони від`їжджали з м. Костянтиніка, то було 9 осіб, а потім водій підібрав ще декількох пасажирів на виїзді з міста. Пояснив, що загальну кількість він не рахував, але коли підписував протокол, то було вказано, що 15, але особисто він не знає яка була кількість пасажирів. На протязі двох років він постійно їздив цим маршрутом до роботи та кількість пасажирів ніколи не рахував.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що 19.03.2020 року він їхав в автобусі "Mersedes Benz Sprinter", на блок пості, за поворотом до м. Часів Яр, автобус був зупинений та потім поліцейський попросив його підписати протокол, про те, що в автобусі їхало більше пасажирів, ніж дозволено, а саме - 15 осіб, замість дозволених десяти. Повідомив, що кількість пасажирів в автобусі змінювалась, та при виїзді з м. Костянтинівка їх було 9, але скільки їх було конкретно він не знає.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що 19 березня 2020 року він знаходився на патрулюванні, на службовий планшет надійшло повідомлення про те, що на автошляху "Покровськ-Бахмут-Михайлівка", на блок пості між містами м. Костянтинівка та м. Бахмут" працівниками поліції, які несли службу на блок пості, було зупинено мікроавтобус "Mersedes Sprinter" під керуванням ОСОБА_7 , який перевозив 15 осіб, тобто більше десяти осіб, дозволених на той час, чим було порушено Постанову КМУ № 211. На місці події були опитані громадяни, що їхали автомобілем та водій, який ним керував. Відносно останнього був складений адміністративний протокол за ст.44-3 КУпАП.

До суду направлений адміністративний протокол серії ГР № 403524 від 19.03.2020 року, згідно якого 19.03.2020 року о 07.15 годині ОСОБА_1 на 71 км. автошляху «Покровськ-Бахмут-Михайлівка» на транспортному засобі «Mersedes-Benz» здійснював перевезення пасажирів між містами Костянтинівка-Бахмут у кількості 15 осіб, чим порушив вимогу постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211.

В якості доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КпАП України, суду наданий рапорт поліцейського взводу № 1 роти № 2 БПСП ОП «Вінниця» ГУНП у Вінницькій області старшого сержанта поліції Фаренюк від 19.03.2020 року, згідно якого зазначено, що 19.03.2020 року під час контрольно-фільтраційних заходів на БП2ПОО3 сержантом поліції Фаренюк спільно з поліцейськими БПСП ОП «Вінниця» близько 07.30 год. був зупинений автомобіль «Mersedes Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який здійснював перевезення пасажирів даним транспортним засобом з перевищенням встановленої межі на перевезення кількості пасажирів, сполученням Костянтинівка-Бахмут, визначеної абз.3 пп.4 п.2, а саме - у кількості 18 чоловік. На місце події було викликано СОГ Бахмутського ВП та зареєстровано подію на лінії 102 НОМЕР_3 . Також матеріали справи містять відеозапис від 19.03.2020 року, при перегляді якого встановлено, що на ньому зафіксовано як поліцейський встановив особу ОСОБА_1 19.03.2020 року.

Судом встановлено, що до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не долучено доказів, на підставі яких суд мав би можливість вирішити питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, зокрема, не було надано пояснень пасажирів, які б підтвердили кількість осіб, яких 19.03.2020 року перевозив ОСОБА_1 .

В судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не вказали конкретну кількість пасажирів, що бути в автомобілі. В протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що їх кількість складає 15, між тим, в рапорті зазначено, що загальна кількість осіб дорівнює 18.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, та являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

З відеозапису з нагрудної камери поліцейського також не вбачається кількості пасажирів. Запис містить лише факт встановлення особи ОСОБА_1 .

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано, яку саме норму, частину, пункт чи підпункт Постанови КМУ порушив ОСОБА_1 , що прямо впливає на кваліфікацію правопорушення.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Аналізуючи зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Так, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується). Суд зауважує, що рішення у справі «Карелін проти Росії» набрало законної сили.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ГР № 403524 від 19.03.2020 року, не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП. Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано, яку саме норму, частину, пункт чи підпункт Постанови Кабінету Міністрів України № 211 було порушено ОСОБА_1 .

Оскільки суд не має право самостійно збирати докази по справі, які підтверджують виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, оцінивши надані суду докази, вважає за необхідне провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44-3, 247, 283, 284 КУпАП,

постановив:

закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КпАП України, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з моменту її винесення.

Суддя О. М.Лапченко