ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/841/20 Справа № 175/1804/20 Суддя у 1-й інстанції - Ребров С.О. Суддя у 2-й інстанції - Джерелейко О. Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Джерелейко О.Є., за участю: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , її захисника - адвоката Боброва В.О., потерпілого ОСОБА_2 , представника потерпілого Черкавського Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника Боброва В.О. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, водій ОСОБА_1 , 21 травня 2020 року о 18:20 годині, в порушення вимог п. 10.1 ПДР за адресою: Дніпропетровська область Дніпровський район м. Підгородне по вул. Центральна 36, керуючи автомобілем «Шкода» державний номер НОМЕР_1 перед зміною напрямку руху не переконалась в безпеці та скоїла зіткнення з автомобілем марки «Фольцваген» державний номер НОМЕР_2 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, тобто водій ОСОБА_1 скоїла правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів терміном на 6 місяців.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, захисник Бобров В.О. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, винести нову постанову, якою закрити справу по адміністративній справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що постанова винесена з порушенням норм законодавства, при цьому, висновки суду не відповідають матеріалам та обставинам справи, суд формально і однобічно дійшов вказаних висновків, оскільки жодне із зазначених судом положень не було перевірено, встановлено та доведено, про що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази наявності таких обставин, на які посилається суд.

Посилається на те, що з суд підійшов формально до розгляду та вивчення обставин справи. Вказує, що судом першої інстанції не було враховано заокруглення дороги, по якій рухався автомобіль Фольксваген, що не є крутим поворотом, воно не створювало «сліпу зону» (як вказано в постанові) і водій Фольксвагену об`єктивно міг завчасно побачити розворот автомобіля Шкоди. Той факт, що він бачив як розвертається автомобіль Шкода підтверджується тим, що вже під час руху по заокругленню дороги водій Фольксвагену почав гальмувати і майже повністю зупинився позаду Рено, який пропускав Шкоду.

Також зазначає, що відповідно до наявних матеріалів та пояснень водій Фольксвагену ОСОБА_2 майже зупинив свій автомобіль і в той момент, коли Шкода вже знаходилась в стані розвороту (але рухалась дуже повільно), то водій Фольксвагену скоїв маневр вліво з виїздом на смугу зустрічного руху. На мою думку, якби водій ОСОБА_2 продовжував зупинятись (а він майже зупинився позаду Рено), а не мав намір проскочити повз автомобіль, що розвертається, то зіткнення не відбулося. Саме дії водія Фольксвагену, який мав бажання проскочити перед автомобілем Шкодою, який дуже повільно рухався та знаходився в стані розвороту на смузі руху Фольксвагена, і призвели до зіткнення цих автомобілів.

Зазначає, що дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України.

На думку апелянта, водій ОСОБА_1 не створювала небезпеки для руху, оскільки не виконувала маневр розвороту саме в безпосередній близкості до різкого повороту. По-перше, різкого повороту там взагалі немає. По-друге, заокруглення дороги, що знаходиться неподалік місця ДТП не має такої кривизни, яка б могла перешкодити іншим водіям (а у цій справі водію ОСОБА_2 ) своєчасно виявити зміну дорожньої обстановки та порушити їх право на безпечний рух; крім цього вказана кривизна заокруглення дороги не позбавляє інших водіїв (в тому числі водія ОСОБА_2 ) можливості своєчасного прийняття заходів щодо запобігання аварійній ситуації та будь-яким змінам звичайної дорожньої обстановки.

Вказує, що суд необ`єктивно не надав можливості застосувати спеціальні знання шляхом проведення експертизи по цій справі, та не надав законної оцінки таким неправдивим показам потерпілого, прийняв недопустимі свідчення як доказ по справі, хоча вони протирічать механізму виникнення аварійної ситуації та подальшого скоєння ДТП.

Крім того, суд при накладенні стягнення вказав, що замість штрафу він накладає стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки вчинене водієм ОСОБА_1 порушення є грубим.

Вказує, що судом не було враховано особу правопорушника, та її майновий стан.

Так, ОСОБА_1 вперше в житті притягалася до адміністративної відповідальності, має на утриманні двох малолітніх дітей - ОСОБА_3 2011 р.н. та Поліну 2013 р.н., яких на вищевказаному автомобілі Шкода возить на різні художні та спортивні секції та до загальноосвітньої школи, раніше не вчиняла правопорушень, пов`язаних з керуванням транспортних засобів, характеризується виключно позитивно за місцем мешкання.

В суді апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Бобров В.О. підтримали доводи апеляційної скарги, просили їх задовольнити. При цьому, ОСОБА_1 не заперечувала свою вину в порушенні Правил дорожнього руху, що призвели до настання ДТП, однак вважала, що водій автомобіля Фольцвагена ОСОБА_2 також не дотримався вимог ПДР та ДТП сталося з їх обопільної вини, у зв`язку з чим суд має визначити його ступінь вини, призначивши відповідну експертизу.

Потерпілий ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на її безпідставність, просили постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності.

Так, обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджуються схемою місця ДТП, фотографіями з місця дорожньо-транспортної пригоди, поясненнями свідка ОСОБА_5 , відеозаписами обставин дорожньо-транспортної події з камери відеореєстратора, встановленого в салоні автомобіля Опель Віваро під керуванням свідка ОСОБА_5 , у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

А тому водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Шкода» перед зміною напрямку руху при виконанні розвороту не переконалася в безпеці цього маневру, залишила поза увагою, що вулиця перед місцем зіткнення має крутий поворот по напрямку руху учасників пригоди, що значно обмежує видимість для тих водії, які виїжджають з-за повороту, і, виконуючи такий маневр, створила небезпеку в русі як собі, так і іншим учасникам руху, чим не дотрималась вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Доводи апеляційної скарги захисника про формальний підхід до розгляду та вивчення справи є необґрунтованими і повністю спростовуються матеріалами справи.

Суд першої інстанції дослідив всі докази, наявні в матеріалах справи, допитав учасників ДТП та свідка, дослідив долучений до провадження відеозапис з камери відеореєстратора та обґрунтовано дійшов висновку про порушення ОСОБА_1 вимог п. 10.1 ПДР, що знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням ДТП.

Доводи захисника, що суд необ`єктивно позбавив можливості застосувати знання шляхом проведення експертизи є неспроможними, оскільки з матеріалів справи слідує, що суд першої інстанції відповідно до вимог закону розглянув дане клопотання в судовому засіданні та виніс постанову про відмову в його задоволенні, мотивувавши прийняте рішення тим, що в матеріалах провадження про адміністративне правопорушення зібрано достатньо доказів, на підставі яких суд може прийняти рішення у справі без залучення експерта, який відповідно до ст. 273 КУпАП залучається лише тоді, коли для вирішення справи необхідні спеціальні знання. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд та підстав для задоволення аналогічного клопотання сторони захисту під час апеляційного перегляду не встановлено.

Водночас, як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не може входити в обговорення питання невідповідності дій водія ОСОБА_2 ПДР України, як про це зазначає апелянт, і не обговорює питання про наявність його вини, з огляду на межі судового розгляду справ про адміністративне правопорушення, а саме що розгляд здійснюється виключно стосовно особи, щодо якої складено протокол та в його межах.

Разом з тим, апеляційний суд вважає слушними доводи сторони захисту в частині необґрунтовано накладеного адміністративного стягнення за вчинене правопорушення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів на строк 6 місяців, оскільки суд не мотивував грубе чи систематичне порушення наданого права та не врахував особу правопорушника.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Санкція ст. 124 КУпАП передбачає накладення стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Враховуючи характер і наслідки вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , яка вперше притягається до адміністративної відповідальності, її позитивної характеристики за місцем проживання, необхідності в керуванні транспортним засобом у зв`язку з сімейними обставинами, оскільки має двох неповнолітніх дітей, апеляційний суд вважає за можливе змінити постанову суду першої інстанції в частині накладеного стягнення та накласти на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу .

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Боброва В.О. в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП змінити в частині накладеного стягнення та накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Є. Джерелейко