Справа № 219/2599/20
Провадження № 3/219/1043/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2020 року суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Медінцева Н.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бахмут справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що 13 березня 2020 року о 22-53 годині в м. Бахмут вул. Леваневського, 113, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ-2109, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння ( запах алкоголю з порожнини роту) від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків. Таким чином, згідно вищевказаного протоколу, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні провину не визнав та пояснив, що він на вимогу працівників поліції дув «Драгер», який як йому повідомили показав норму, він їздив з працівниками поліції до лікарні, а його автомобіль залишився на тому місці, де його зупинили, потім співробітники поліції відвезли його до машини та сказали, щоб він їхав, при цьому ніяких понятих не було. Не вважає себе винним.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно зі статтею 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

В підтвердження винності ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, органом, який склав адміністративний протокол, надано протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, проте, в свою чергу, вказаний протокол складено в порушення статті 256 КУпАП, оскільки в графі «Суть адміністративного правопорушення, опис установлених обставин» зазначено наступне: «13 березня 2020 року о 22-53 годині в м. Бахмут вул. Леваневського, 113, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ-2109, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння ( запах алкоголю з порожнини роту) від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків», з чого можна зробити висновок про те, що особою, якою було складено зазначений протокол, не зазначені підстави зупинення транспортного засобу працівниками поліції з підстав, передбачених статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Окрім того, як вбачається з додатків до цього протоколу, в справі також мається нечитаєма копія цього протоколу, яку не було вручено ОСОБА_1 , також маються письмові пояснення ОСОБА_2 , з яких вбачається, що останній був свідком того, як 13 березня 2020 року о 23-40 годині він був запрошений працівниками поліції в якості свідка в АДРЕСА_2 , де у його присутності та присутності ще одного свідка ОСОБА_1 відмовився від підпису у адміністративному протоколі, тобто цей свідок свідчить лише про той факт, що ОСОБА_1 відмовився від підпису у протоколі, але він не свідчить про той факт, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі, як це зазначено у самому протоколі про адміністративне правопорушення, також є письмові пояснення свідка ОСОБА_3 , який у телефонному режимі при його виклику за номером телефону, який вказаний у цьому поясненні, повідомив, що він не є тією особою, яка вказана у цьому поясненні і цю особу він не знає, тому у суд прибути відмовився, як і назвати свою особу. У його письмовому поясненні, яке додано до протоколу зазначено, що він працює лікарем в лікарні м. Бахмут, та 13 березня 2020 року о 23-15 годині до лікарні працівниками поліції був доставлений ОСОБА_1 для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. Останній погодився пройти огляд, але продув тільки газоаналізатор «Alkotest 6810» та від подальшого огляду відмовився. За результатами продуття показник склав 1,3%, що є показником алкогольного сп`яніння. Остаточно визначити стан сп`яніння не вдалось можливим, оскільки ОСОБА_4 відмовився надавати біологічні зразки для подальшого дослідження. Тобто цей свідок свідчить про той факт, що ОСОБА_1 проходив медичний огляд, проте до справи не додано вищевказаний аналіз газоаналізатору «Alkotest 6810», проте цей свідок також як і попередній не свідчить про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі, оскільки він його пройшов, доказів того, що цього не достатньо також не додано до протоколу, тобто належних та допустимих доказів того, що дійсно мало місце того, що остаточно визначити стан сп`яніння не вдалось можливим, оскільки ОСОБА_4 відмовився надавати біологічні зразки для подальшого дослідження. Тому покази цих свідків не можуть бути взяті судом за основу при ухвалені даного судового рішення по справі, оскільки вони мають протиріччя між ними та протоколом про адміністративне правопорушення, оскільки ці свідки у протоколі зазначені як ті особи, які свідчать про той факт, що у їх присутності ОСОБА_1 узагалі відмовився від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі, що не відповідає дійсності.

Співробітник поліції ОСОБА_5 до суду не прибув, надав заяву, відповідно до якої він наразі перебуває у відпустці.

Відповідно до статті 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Згідно статей 1, 3, 8, 9 Конституції України Україна є правовою державою, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Тобто в даному випадку через невідповідність складеного протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього письмових доказів вимогам статті 256 КУпАП, суд позбавлений можливості достовірно встановити наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення. Разом з тим, приймаючи рішення у справі, суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у статті 62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зіставивши наявні матеріали справи, дійшов до висновку про необґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності через відсутність у матеріалах справи, зокрема, в протоколі про адміністративне правопорушення, достатніх доказів, які б підтверджували наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Інших обставин в матеріалах справи не відображено, у зв`язку з чим відсутні підстави для висновку про наявність в діях ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, про які вказано в протоколі.

При цьому, статтею 62 Конституції України закріплено, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення складений щодо ОСОБА_1 неможливо визнавати таким процесуальним документом, який засвідчує факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки достатніх доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, під час розгляду адміністративних матеріалів в суді не здобуто, а докази, надані особою, якою складався протокол про адміністративне правопорушення, в якості підтвердження вчинення правопорушення суд не приймає до уваги з наведених вище обставин.

Відповідно до статті 247 КУпАП визначені обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, серед яких першим пунктом визначено відсутність складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 284 КпАП України по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 3, 8, 9, 57 Конституції України, ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 130, п. 1 ст. 247, п. 3 ч. 1 ст. 284, ст. 294 КпАП України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Н. М.Медінцева