ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/666/20 Справа № 202/1363/20 Суддя у 1-й інстанції - Шофаренко Ю.Ф. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року м. Дніпро

Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу адвоката Авраменка О.Ю. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2020 року в справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-2, 124, ч. 1 ст. 130, ст. 185 КУпАП, за ст. 173 КУпАП провадження закрито за відсутністю складу правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-2, ч. 1 ст. 130, ст. 185 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, закрито у зв`язку із відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

ОСОБА_1 визнано винним в тому, що 17.02.2020 року о 14 год. 50 хв. в м.Дніпро по вул. Г. Захарченко, 17 водій ОСОБА_1 керуючи авто BMW н/з НОМЕР_1 (Болгарська реєстрація) на вимогу працівника поліції про зупинку т/з при переслідуванні, завчасно подану за допомогою проблискових маячків і звукового сигналу не зупинився, та був затриманий шляхом переслідування, чим порушив вимоги п. 2.4 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 122-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 313820 від 17.02.2020 року: «17.02.2020 року о 14 год. 50 хв. за адресою м. Дніпро вул. Захарченко, 17, ГК «Лівобережний» гр. ОСОБА_1 перебуваючи в п`яному вигляді нецензурно виражався в бік співробітників патрульної поліції, на зауваження не реагував, та продовжував далі нецензурно виражатися в бік співробітників поліції, чим вчинив дрібне хуліганство чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП».

17.02.2020 року о 14 год. 50 хв. в м. Дніпро вул. Г. Захарченко, 17, ГК «Лівобережний» гр. ОСОБА_1 не виконував неодноразово законну вимогу співробітника поліції пред`явити документи, що посвідчують його особу та нецензурно виражався в бік співробітників поліції перебуваючи в нетверезому стані, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

17.02.2020 року о 14 год. 50 хв. в м. Дніпро по вул. Г. Захарченко, 17 водій ОСОБА_1 керував авто BMW н/з НОМЕР_1 (Болгарська реєстрація) з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: хитка хода, млява мова, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат Авраменко О.Ю. в інтересах ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову районного суду скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

Вважає вказану постанову незаконною та необгрунтованою, та такою, яка винесена судом з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Суд першої інстанції безпідставно визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень оскільки з матеріалів справи, дійсних обставин що виникли не вбачається в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

Звертає увагу на те, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.

В матеріалах справи міститься лише протокол про адміністративне правопорушення та рапорт співробітників патрульної поліції, в якому зазначено, що водій автомобіля «БМВ» не виконав вимоги зупинки поліцейського, але навіть не вказано де було здійснено спробу зупинки автомобіля «БМВ» та яким чином.

Зазначає, що водій ОСОБА_1 рухаючись на автомобілі «БМВ» був лише переслідуваний працівниками поліції, які навіть не подавали сигнали про зупинку автомобіля.

У своєму рішенні суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 нібито надав пояснення відповідно до яких, він дуже хотів до туалету і їхав до гаражного кооперативу, де міг справити природну потребу у зв`язку з чим не зупинявся на вимогу поліцейських, але під час дачі пояснень в суді осатаній не надавав такі свідчення, а саме про те, що рухаючись до гаражного кооперативу і не зупинявся на вимоги поліцейського.

В своїх свідченнях ОСОБА_1 зазначив, що бачив як за ним рухався автомобіль патрульної поліції на деякій відстані без увімкнених проблискових сигналів та гучномовного пристрою, що також підтверджується відеозаписом який міститься в матеріалах справи.

Стосовно порушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП пояснює, що ОСОБА_1 під час розгляду матеріалу про адміністративне правопорушення, не відмовлявся від проходження обстеження, а навіть наполягав.

На думку апелянта, в матеріалах справи відсутні достовірні докази про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного чи наркотичного спяніння. Як видно зі справи, поліцейські обґрунтували свій висновок про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного спяніння лише на припущеннях.

Свідки зафіксували лише той факт як ОСОБА_1 вимагав у поліцейських надати йому для ознайомлення відповідні документи щодо технічного пристрою, і йому було в цьому відмовлено.

Навіть з відеозаписів (файли 0001300, 0001400) які містяться в матеріалах справи видно, що поняті не могли засвідчити факт відмови ОСОБА_1 від проходження тесту, оскільки вони до нього навіть не підходили, тобто з боку свідків були упереджені дії і їх свідчення не відповідають дійсним обставинам.

Всупереч чинному законодавству, співробітники поліції не супроводили особу до медичного закладу, а склали протокол про адміністративне правопорушення.

Суд першої інстанції під час прийняття рішення послався на відеозапис, який міститься в матеріалах справи, але на відеозапису відсутній факт відмови ОСОБА_1 від проходження тесту на алкоголь та здачі аналізів у медичному закладі, а лише видно як останній заперечує щодо певних неправомірних дій співробітників поліції.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи обґрунтував своє рішення посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконував неодноразову вимогу співробітника поліції пред`явити документи, що посвідчують особу та нецензурно виражався в бік співробітників поліції, перебуваючи в нетверезому стані, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

Судом взяті ті обставини, які взагалі не є суб`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, тобто перебування в нетверезому стані, висловлювання нецензурною бранню та не надання працівникам поліції документів.

Вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи справу, допустив порушення вимог ст. ст.245, 252, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і неупередженого з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом.

Позиція учасників апеляційного перегляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та діючий в його інтересах адвокат Авраменко О.Ю. апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати і провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушень.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи те, що копія постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 не направлялась, з метою дотримання принципу доступу до правосуддя приходжу до висновку про поважність причини пропуску адвокатом Авраменком О.Ю. в інтересах ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення та, вважаю за необхідне задовольнити клопотання, поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-2, ч. 1 ст. 130, ст. 185 КУпАП, є законними та відповідають фактичним обставинам справи.

Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримався цих вимог закону в повному обсязі.

Так, вина ОСОБА_1 підтверджується доказами, які місцевий суд безпосередньо дослідив під час розгляду справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 161857 від 17.02.2020 року, протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР № 340305 від 17.02.2020 року, протоколом про адміністративне правопорушення серії ГП № 289624 від 17.02.2020 року, дослідженими у судовому засіданні відеозаписами наданими адвокатом ОСОБА_1 ОСОБА_4 О ОСОБА_5 та відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, поясненнями поліцейських ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відповідно до яких ОСОБА_1 дійсно вчинив зазначені правопорушення за вищевикладених обставин.

Зазначені докази є чіткими, узгоджуються між собою та в адміністративних матеріалах відсутні докази, які б їх спростовували.

Відповідно до ст. 122 2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №340305 від 17.02.2020 року вбачається, що 17.02.2020 року о 14 год. 50 хв. в м.Дніпро по вул. Г. Захарченко, 17 водій ОСОБА_1 керуючи авто BMW н/з НОМЕР_1 (Болгарська реєстрація) на вимогу працівника поліції про зупинку т/з при переслідуванні, завчасно подану за допомогою проблискових маячків і звукового сигналу не зупинився, та був затриманий шляхом переслідування, чим порушив вимоги п. 2.4 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 122-2 КУпАП.

Допитаний у судовому засіданні поліцейський ОСОБА_6 , суду показав, що отримав виклик, про те, що автомобіль БМВ рухається з порушенням правил дорожнього руху та неадекватно поводить себе на дорозі, у зв`язку з чим почали зупиняти автомобіль, але водій авто БМВ не звуковий сигнал та подану у гучномовець вимогу про зупинку проігнорував, тому його почали переслідувати і лише в районі гаражного кооперативу наздогнали, та водій авто БМВ вибіг з авто та забіг у гараж, після чого вийшов та був затриманий. У водія БМВ були явні ознаки алкогольного сп`яніння, він нього був дуже сильний запах алкоголю з порожнини рота, на пропозицію пройти медичний огляд за допомогою спеціального технічного приладу Драгер, а також у медичній установі відмовився. Для встановлення особи водія авто БМВ було доставлено до Індустріального ВП, яким виявився гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При наданні пояснень у суді поліцейських ОСОБА_7 , надав суду аналогічні пояснення, що і ОСОБА_6 , додавши, що у авто БМВ не було бамперу та він був не іноземній реєстрації це і було причиною зупинки даного автомобіля. Також зазначив, що у водія авто БМВ був дуже сильний запах алкоголю з порожнини рота, та поведінка була неадекватна.

При наданні пояснень у суді поліцейський ОСОБА_8 пояснив, що почув по радіоканалу інформацію про те, що водій авто БМВ не реагує на вимогу про зупинку, у зв`язку з чим також почали переслідувати даний автомобіль, водія якого на великій швидкості намагався сховатись від переслідування, після чого водій авто БМВ заїхав до гаражного кооперативу, де зупинився та вибіг з авто і забіг до гаражу.

Доводи апелянта про те, що в матеріалах відсутні докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушенні за ст. 122-2 не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах міститься рапорт працівника поліції та протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №340305 від 17.02.2020 року, які відповідно до ст. 251 КУпАП є доказами.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта стосовно того, що при переслідуванні працівниками поліції ОСОБА_1 на авто були вимкненні проблискові маячки, оскільки відповідно до клопотання апелянта, в судовому засіданні при апеляційному розгляді був допитаний громадянин ОСОБА_9 , який не підтвердив, що працівники поліції під`їхали на своєму службовому автомобілі з вимкненими проблисковими маячками.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає в тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №161857 від 17.02.2020 року вбачається, що 17.02.2020 року о 14 год. 50 хв. в м. Дніпро по вул. Г. Захарченко, 17 водій ОСОБА_1 керував авто BMW н/з НОМЕР_1 (Болгарська реєстрація) з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: хитка хода, млява мова, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно п. 3, 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року, огляд проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом;

- лікарем закладу охорони здоров`я.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам.

За п. 5 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року, результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння спростовуються доказами, які відповідно до ст. ст. 251, 252 у своїй сукупності свідчать про беззаперечну винність ОСОБА_1 у скоєному правопорушенні.

Також не заслуговують на увагу і доводи адвоката стосовно того, що в матеріалах справи відсутні будь які докази, які свідчать про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №161857 від 17.02.2020 року складався саме за відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до ст. 185 КУпАП адміністративна відповідальність настає за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №289624 від 17.02.2020 року вбачається, що о 14 год. 50 хв. в м. Дніпро вул. Г. Захарченко, 17, ГК «Лівобережний» гр. ОСОБА_1 не виконував неодноразово законну вимогу співробітника поліції пред`явити документи, що посвідчують його особу та нецензурно виражався в бік співробітників поліції перебуваючи в нетверезому стані, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

Піддавши зазначені докази належному аналізу і оцінці, суддя вірно дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, а саме злісної непокори працівникам поліції.

Об`єктом цього правопорушення виступають суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління. Об`єктивна сторона: правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції (або члена громадського формування з охорони громадського порядку чи державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку) при виконанні ним службових обов`язків. Суб`єктивна сторона: правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таке правопорушення повинно проявлятись у відмові від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівників поліції при виконанні службових обов`язків, або у відмові, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №8 від 26.06.92 "Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів" вказано, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок" (абзац 2 п.7). Саме це тлумачення є визнаним і сьогодні, на нього посилається Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 №10-рп/2011.

Таким чином, для того щоб притягнути особу до відповідальності за ст.185 КУпАП необхідно щоб були: законне розпорядження або вимога працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, злісна непокора порушника.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що судом встановлено, що ОСОБА_1 , відмовився (ігнорував) виконувати наполегливі, неодноразово повторені законні вимоги працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, припинити хуліганські дії в громадському місці, вів себе зухвало, його поведінка свідчила про явну зневагу до робітників поліції, які охороняють громадський порядок.

При цьому, в ході судового розгляду судом не встановлено жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до диспозиції ст. 173 КУпАП, адміністративна відповідальність настає у разі вчинення дрібного хуліганства, тобто нецензурної лайки в громадських місцях, образливого чіпляння до громадян та інших подібних речей, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №313820 від 17.02.2020 року вбачається, що 17.02.2020 року о 14 год. 50 хв. за адресою м. Дніпро вул. Захарченко, 17, ГК «Лівобережний» гр. ОСОБА_1 перебуваючи в п`яному вигляді нецензурно виражався в бік співробітників патрульної поліції, на зауваження не реагував, та продовжував далі нецензурно виражатися в бік співробітників поліції, чим вчинив дрібне хуліганство чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку. Об`єктивна сторона цього правопорушення виражається у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Найбільш розповсюдженою формою дрібного хуліганства є нецензурна лайка у громадських місцях, під якою необхідно розуміти найбільш цинічні лайки, непристойні висловлювання, один із найогидніших різновидів словесної брутальності.

Громадський порядок це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість підтвердження обставин, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ГП №313820 від 17.02.2020 року щодо ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП, оскільки для цього не достатньо доказів. В матеріалах справи відсутні пояснення свідків, які б могли підтвердити або спростувати факт хуліганських дій з боку ОСОБА_1 .

В матеріалах справи відсутні та захисником під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-2, ч. 1 ст. 130, ст. 185 КУпАП.

Отже винність ОСОБА_1 в інкримінованих йому правопорушень поза всяким сумнівом знайшла своє підтвердження зібраними доказами, які містяться в матеріалах адміністративної справи, а відтак у відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому слід зазначити, що згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, зазначене свідчить про те, що суд повинен оцінити всі докази наявні в матеріалах провадження у своїй сукупності та прийти до висновку про винність я чи невинність особи в інкримінованому йому правопорушенні.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130, 185 КУпАП яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити адвокату Авраменку О.Ю. в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2020 року.

Апеляційну скаргу адвоката Авраменка О.Ю. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2020 року залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Г.П. Слоквенко