ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/4827/20 Головуючий суддя І інстанції Цвірюк Д.В.
Провадження № 33/818/704/20 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2020 року суддя апеляційного суду Харківської областіШабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисника Бережнової Ю.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 7 травня 2020 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1983 року народження, громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 22 лютого 2020 року о 03.50 год. керував транспортним засобом VOLVO, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нечітка мова, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора ДРАГЕР та в закладі охорони здоров`я ХОНД відмовився в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить судову постанову скасувати, а провадження по справі закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, посилаючись на те, що автомобілем він 22 лютого 2020 року не керував, а тому і відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Автомобілем керувала його дружина, яка це пояснювала працівникам поліції на місці складення протоколу, що підтверджується відомостями зафіксованими відеокамерами працівників поліції. Вказує, що свідки в своїх письмових поясненнях зазначили, що в їх присутності ОСОБА_1 керував транспортним засобом, однак вони були викликані працівниками поліції і з`явилися вже після того, як останні приїхали та спілкувались з ОСОБА_1 та його жінкою на місці події.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просив скасувати постанову суду, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановлених обставин, постановити мотивоване законне рішення.

Вищевказані вимоги закону судом не дотримані.

Зокрема, відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк.1), ОСОБА_1 , як водій автомобіля VOLVO, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера Драгер, а також відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до Правил дорожнього руху України, водій це особа, яка керує транспортним засобом.

Достеменних відомостей про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, або був зупинений працівниками поліції під час керування, - матеріали цієї справи не містять.

Зокрема, в матеріалах справи наявний диск з відеоматеріалами (арк. 9), які були записані бодікамерою інспектора поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .

Виходячи з загального обсягу цих відеоматеріалів вбачається, що відеозапис починається з того, що поліцейські під`їхавши до автомобіля VOLVO, виходять зі свого службового автомобіля та підходять до ОСОБА_1 , який перебуває біля цього автомобіля, який в свою чергу знаходиться у припаркованому стані у дворі багатоповерхівці.

Належить врахувати, що ОСОБА_1 законослухняно виконав вимогу працівників поліції та надав своє посвідчення водія з метою встановлення його особи, чітко пояснивши при цьому, що він не керував транспортним засобом і на підтвердження вказаних обставин намагався викликати свою дружину, але вказані відомості, незважаючи на їх отримання від різних осіб, - працівники поліції проігнорували.

Тобто, матеріали справи не містять жодних об`єктивних відомостей про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Крім того, з цих відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 в розмові з працівниками поліції чітко та послідовно пояснював, що за кермом знаходилась лише його дружина, яка саме припарковала їх автомобіль та пішла додому до туалету, а він її чекає внаслідок непорозуміння з водієм вантажного сміттєвоза.

З відеозапису також вбачається, що ОСОБА_1 зателефонував до своєї дружини і вона одразу вийшла з дому та повідомила працівникам поліції, що автомобілем керувала саме вона, однак припаркувавшись, терміново побігла додому оскільки була потреба сходити в туалет.

Такі ж показання дружина ОСОБА_1 ОСОБА_2 надавала в суді першої інстанції, однак ці відомості судом першої інстанції були розцінені, як змога запобігання притягнення її чоловіка до адміністративної відповідальності. Такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки показання свідка ОСОБА_2 не спростовуються відомостями зафіксованими працівниками поліції.

В судове засідання в суді апеляційної інстанції була повторно допитана за клопотанням апелянта дружина ОСОБА_1 ОСОБА_2 , яка була безпосереднім свідком подій, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Встановлено, що ОСОБА_2 має посвідчення водія, видане 20.06.2017 року та будучи повідомленою про свої права та обов`язки, передбачені ст. 272 КУпАП та ст.ст. 384, 385 КК України та ст.. 63 Конституції України, пояснила, що 22.02.2020 року саме вона керувала автомобілем Volvo, оскільки її чоловік був у ресторані і за його проханням вона відвозила його до дому, оскільки він в той день за кермо зовсім не сідав і авто не використовував. Зазначила, що припаркувавши автомобіль вона пішла додому, а її чоловік залишився біля припаркованого нею авто та повинен був наздогнати її, однак через 15 хвилин він зателефонував їй та попросив знов вийти на вулицю. Коли вона вийшла, то автомобіль стояв на тому ж самому місці, де саме вона його припаркувала. Також пояснила, що суд першої інстанції в постанові невірно виклав її пояснення, оскільки під час коли їй зателефонував її чоловік та вона вийшла з квартири на вулицю, біля автомобіля крім її чоловіка ОСОБА_1 та працівників поліції взагалі нікого не було.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що показання свідка ОСОБА_2 заслуговують на увагу, оскільки вони є належними до події та послідовними, співпадають з поясненнями, які на протязі всього провадження надавав ОСОБА_1 , починаючи з першої хвилини його спілкування з працівниками поліції та об`єктивно не спростовуються матеріалами справи, в тому числі відомостями наявного відеозапису.

Крім того, між ОСОБА_1 та водієм сміттєвозу у дворі виник словесний конфлікт з приводу парковки автомобіля Volvo. На початку відеозапису вбачається, що дійсно перед припаркованим автомобілем Volvo стоїть автомобіль-сміттєвоз та водій цього авта спілкується з працівникам поліції.

За таких обставин, апеляційний суд вбачає що, оскільки відомостей про особу водія сміттєвоза матеріали справи не містять, а також у справі немає його письмових пояснень, що виключає процесуальну можливість їх дослідження, то відповідно до чинного законодавства України та судової практики ЄСПЛ усі сумніви тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, у суду апеляційної інстанції виникає сумнів щодо неупередженості свідків цієї пригоди.

З відеозапису вбачається, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були викликані працівником поліції з його власного телефону. Ці свідки, всупереч їх поясненням, не були очевидцями безпосереднього керування ОСОБА_1 автомобілем, а тому їх твердження про те, що ОСОБА_1 є водієм, тобто керував транспортним засобом - не відповідають дійсності. Такі висновки вбачаються саме з відеозапису, наданого працівниками поліції.

Проте, на ці обставини суд першої інстанції не звернув увагу та передчасно виніс рішення, яким визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що свідчить про слушність його апеляційних доводів та вимог.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначені ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нечітка мова, а в оскаржуваній постанові зазначено відомості щодо можливих ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, нечітка хода.

Однак, відповідно до положень Розділу першого «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» ознаками алкогольного сп`яніння є:

-запах алкоголю з порожнини рота;

-порушення координації рухів;

-порушення мови;

-виражене тремтіння пальців рук;

-різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

-поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже в зазначеній інструкції відсутні такі ознаки алкогольного сп`яніння як «нечітка хода», «нестійка хода» та «нечітка мова», що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Таким чином, вищенаведені відомості протоколу про адміністративне правопорушення та оскаржуваної постанови, не узгоджуються з приписами ст. 252 КУпАП стосовно дотримання вимог щодо всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, а тому не можуть бути визнані достатніми доказами по цій справі в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою протокол не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б беззаперечно підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і не викликали сумнівів у суду чи стороннього спостерігача, що вбачається з відповідної практики ЄСПЛ.

Зокрема, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справах «Енгель та інші проти Нідерландів» («Engel and Others v. the. Netherlands», 08 червня 1976 року, no. 5100/71, 5101/71, 5102/71, 5354/72, 5370/72), «Озтюрк проти Німеччини» («Ozturk v. Germany», 21 лютого 1984 року, no. 8544/79), «Лутц проти Німеччини» («Lutz v. Germany», 25 серпня 1987 року, no. 9912/82), тлумачить поняття «кримінальний» автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardov. Spain» від 06.12.1998 Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитись на користь цієї особи.

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно рішення у справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилось нічого іншого, як взяти на себе функцію сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагальності процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Відповідно до ч.2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Більш того, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення визначені статтею 247 КУпАП. Відповідно до п.1 цієї статті провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи ознаки складу правопорушення, що містяться в ч.1 ст. 130 КУпАП, законодавець передбачив відповідальність саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. За наслідками апеляційного перегляду не встановлено об`єктивних відомостей щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом саме 22.02.2020 року, що унеможливлює притягнення його до адміністративної відповідальності за вказаною статтею КУпАП, оскільки він без доведення факту керування транспортним засобом не може вважатись суб`єктом цього правопорушення.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та відомості, що є в цій справі, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 7 травня 2020 року підлягає скасуванню, а провадження в справі стосовно ОСОБА_1 закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно доводів та вимог поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 7 травня 2020 року по справі № 638/4827/20 щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду С.К. Шабельніков