Справа № 263/3491/20
Провадження № 3/263/1406/2020
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2020 року Суддя Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області Папаценко Павло Ілліч, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН відповідно до довідки від 24.03.2020 року не встановлено, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , за ст. 173, ч.1 ст.184 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду м.Маріуполя надійшли дві справи про адміністративні правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинені адміністративні правопорушення, передбачені ст. 173, ч.1 ст.184 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 07.03.2020 року серії АА №650009, ОСОБА_1 07 березня 2020 року приблизно о 14-00 годині за адресою м.Маріуполь, вул.Зелінського, біля будинку 47 в парку знаходилась з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці) у громадському місці, виражалась при цьому нецензурною лайкою та порушувала громадський спокій громадян.

Своїми діями ОСОБА_1 скоїла адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.173 КУпАП.

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 07.03.2020 року серії АА №160327, ОСОБА_1 07 березня 2020 року приблизно 14-00 за адресою м.Маріуполь, вул.Зелінського, біля будинку 47, не виконала свої батьківські обов`язки, що передбачено ст.150 Сімейного Кодексу України, а саме, знаходячись з ознаками алкогольного сп`яніння, залишила без нагляду свою малолітню дитину ОСОБА_2 , 2015 року народження, у громадському місці.

Своїми діями ОСОБА_1 скоїла адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.184 КУпАП.

06 травня 2020 року постановою судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя вищевказані справи об`єднані у єдине провадження №3/263/1406/2020 (справа №263/3491/20).

ОСОБА_1 у судові засідання не з`явилася, про час і місце розгляд справи була повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз протии Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки у судові засідання ОСОБА_1 , якій було відомо про складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, повідомлено про місце та час судового розгляду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення нею своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

За зазначених обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 була своєчасно та належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим, згідно зі ст.268 КУпАП, справа розглянута на підставі матеріалів, які маються у справі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що у діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративних правопорушень, передбачених ст.173, ч.1 ст.184 КУпАП, її вина у скоєнні адміністративних правопорушень, підтверджується протоколами від 07.03.2020 року серії АА №650009 та від 07.03.2020 року серії АА №160327, протоколом про адміністративне затримання серії АЗ №136948 від 07.03.2020 року, копією постанови серії АПО18 №710624 від 07.03.2020 року, розпискою ОСОБА_3 , рапортами працівників поліції.

Відповідно до вимог ч.2 ст.36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

При обранні міри адміністративного стягнення враховуються обставини та характер вчиненого правопорушення, ступень провини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і дані про його особу, вважаю за необхідне накласти на правопорушника адміністративне стягнення, яке буде достатнім та необхідним для запобігання вчинення ним у подальшому адміністративних правопорушень та призначити покарання у вигляді штрафу у межах санкції статті.

Згідно з вимогами ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягненню.

Керуючись ст.ст. 173, 184, 221,280-284 КпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173, ч.1 ст.184 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у дохід держави у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір на користь держави у розмірі 420,40 грн.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: П.І.Папаценко