ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2020 Провадження №3/425/353/20

Справа №425/778/20

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі головуючого судді Коваленка Дениса Сергійовича, секретар судового засідання: Клименко Анна Сергіївна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ),

в с т а н о в и в :

До Рубіжанського міського суду Луганської області, 05 березня 2020 року надійшов протокол серії БД № 293656 від 02 березня 2020 року про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) за частиною 2 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), з матеріалами.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 06 березня 2020 року, у справі про адміністративне правопорушення на підставі вказаного протоколу з матеріалами, було призначено відкрите судове засідання на 30 березня 2020 року, 09 годину 30 хвилин. Але у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 не отримував повістку до суду, розгляд його справи переносився тричі. І тому, на підставі статті 6 «право на справедливий суд» Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з урахуванням рішення Європейського суду з прав людини «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року (де було розглянуто питання тривалості розгляду справи, але його висновок суд вважає цілком застосовним і до цієї справи), суд проводив розгляд справи ОСОБА_2 за його відсутності, оскільки він як сторона у справі протягом більш ніж двох місяців, не вжив жодних заходів аби дізнатись про стан ініційованого проти нього судового провадження і навіть не отримував судових повісток у відділенні пошового зв`язку. А про те, що справа відносно нього буде розглядатись у Рубіжанському міському суді Луганської області йому було відомо, що свідчить і його підпис у протоколі і відомості аудіовідеозапису події, яка відбулась.

Аргументи ОСОБА_3 в особі поліцейського, який склав протокол полягали у тому, що 08 лютого 2020 року о 14 годині 53 хвилини в місті Рубіжне, проспект Московський, 24-а водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ Forza, номерний знак НОМЕР_2 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується медичним висновком № 24 від 08 лютого 2020 року, складеним за результатами медичного огляду, у найближчому закладі охорони здоров`я. І оскільки до цього, ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку при керуванні автомобілем, він вчинив повторне правопорушення протягом року. А за це передбачена адміністративна відповідальність частиною 2 статті 130 КУпАП.

Аргументи ОСОБА_1 (на підставі матеріалів справи). Пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння не відмовлявся, незгоди з його результатами не висловлював, але вважав що огляд був проведений за межами трьох годин, з моменту виявлення підстав для його проведення. А про те, що він був притягнений до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП, йому відомо не було. Від надання будь-яких пояснень під час складання протоколу, відмовився. Але неодноразово повторював, що свої права він добре знає, тричі оспюрював своє притягнення до адміністративної відповідальності і тричі успішно. Також повідомляв, що працює у якості торгового представника, зокрема як водій розвозить товар у містах Рубіжне та Сєвєродонецьк, заробляючи 6000 гривень.

Оцінка суду.

Пунктом 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантуються, що виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них.

Зокрема, з огляду на положення частини 2 статті 130 КУпАП повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною 1 цієї статті є адміністративним правопорушенням.

А частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено, що керування транспортними засобами особами в стані наркотичного сп`яніння, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, є адміністративним правопорушенням.

При цьому суд враховує, що наведені положення кореспондують із підпунктом «а» пункту 2.9. Правил дорожнього руху, за яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Отже, адміністративним правопорушенням, передбаченим частиною 2 статті 130 КУпАП є вчинення однією й тією ж людиною, будь-якої з наведених у частині 1 статті 130 КУпАП дій, протягом року після вчинення тією ж людиною будь-якої з наведених дій, яка була оцінена судом як адміністративне правопорушення.

Наданими суду доказами, зокрема копією постанови Новоайдарського районного суду Луганської області від 27 грудня 2019 року (що набрала законної сили 06 січня 2020 року) підтверджується, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 14 листопада 2019 року керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, але відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП (а.с.6).

Разом з цим, наданими суду доказами, зокрема: протоколом №207 про адміністративне правопорушення (а.с.1); висновком щодо результатів медичного огляду № 24 від 08 лютого 2020 року (а.с.2); рапортом поліцейського (а.с.3); копією постанови Новоайдарського районного суду Луганської області від 27 грудня 2019 року (а.с. 6); аудіовідеозаписом події, яка відбулась 08 лютого 2020 року (а.с.8 - диск) підтверджується, що 08 лютого 2020 року, о 14 годині 53 хвилин в місті Рубіжне по проспекту Московський 24-а, та сама людина: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) керував транспортним засобом ЗАЗ Forza номерний знак НОМЕР_2 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння. Тобто, наданими суду доказами підтверджується, що ОСОБА_2 повторно протягом року вчинив порушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.

А за таких обставин суд погоджується із тим, що 08 лютого 2020 року ОСОБА_1 дійсно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 130 КУпАП, і саме він винний у його вчиненні.

При цьому до такого висновку суд дійшов з огляду на наявність доказів того, що саме він керував транспортним засобом, з ознаками накротичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, хоча він пояснював це холодом; розширені зіниці, що не реагують на світло, що він також оспорював; неприродна блідість); його медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння був проведений лікарем, у найближчому закладі відносно місця події (Рубіжанська центральна міська лікарня) і цей заклад входить до переліку закладів охорони здоров`я, які мають право проводити огляд на стан сп`яніння у Луганській області; лікарем було проведено обов`язкове лабораторне дослідження біологічного середовища ОСОБА_2 (зокрема сечі, яка при цьому була у нього взята в межах трьох годин, з моменту виявлення у нього ознак наркотичного сп`яніння); результати медичного огляду, на підставі акту медичного огляду, оформлені, як це і належить, у вигляді висновку про його перебування у наркотичному сп`янінні; будь-яких доказів порушення проведеної лікарем процедури медичного огляду ОСОБА_2 на стан сп`яніння, суду не надано.

Обставин, які б виключали адміністративну відповідальність, а також обставин, які пом`якшують або обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , судом не встановлено. А тому, він підлягає адміністративній відповідальності, на загальних підставах. При цьому суд врахував його пояснення надані поліцейським про те, що він не знав про позбавлення його права керування транспортними засобами. Однак суд відзначає, що з огляду на текст постанови, якою його було притягнуто до адміністартивної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 130 КУпАП він був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи належним чином. І навіть якщо припустити, що він не з`явився до суду з поважних причин чи відбудась помилка, він знав про те, що поліцейськими було ініційовано судове провадження проти нього, і що він підозрювався у вчиненні вказаного правопорушення, а тому через байдужість до цього чи самовпевненість або ж через бажання уникнути відповідальності, власною бездіяльністю допустив те, що опинився у ситуації, коли він не знає результатів розгляду судового провадження проти нього.

На виконання положень статті 33 КУпАП суд констатує, що за своїм характером, вчинене ОСОБА_2 адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 130 КУпАП, з огляду на його об`єкт, суд вважає тяжким (але таким, що на щастя (оскільки у суду не має доказів зворотнього) не мало наслідком порушення прав чи свобод інших людей); суду не надано доказів того, що ОСОБА_2 має у суспільстві погане соціальне обличчя; суд має докази його віку, статі, місця проживання та місця роботи (водієм) і його доходу (6000 гривень).

Також суд враховує й те, що за постановою суду (яка набрала законної сили) ОСОБА_2 повинен сплатити штраф у розмірі 10200 гривень (який за даними поліції не сплачений) і його вже позбавлено права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Адміністративне стягнення, передбачене санкцією частини 2 статті 130 КУпАП являє собою штраф у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що, на підставі пункту 5 підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України складає 20400 гривень), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Проте, статтею 25 КУпАП передбачено, що штраф може застосовуватись тільки як основне покарання, а позбавлення права керування транспортними засобами - і як основне, і як додаткове, але за одне адміністративне правопорушення може бути накладено тільки основне або основне і додаткове покарання.

Тому, у першу чергу суд відзначає, що покарання, яке може бути накладено за цією статтею це штраф, як основне покарання, і право керування транспортними засобами, яке визначено у санкції статті, як додаткове. При цьому загальні положення глави 3 "Адміністративні стягнення" і зокрема, частина 2 статті 25 КУпАП прямо вказує на те, що за одне правопорушення може бути накладено (а накладенням стягнення по частині 2 статті 130 займається суд) основне або основне і додаткове. Тобто, у частині 2 статті 130 КУпАП позбавлення права керування транспортними засобами передбачено саме як додаткове покарання, яке суд може накласти разом із основним (штраф), а може і не накладати.

Разом з цим суд враховує наступне.

Частина 1 статті 61 Конституції України гарантує кожному, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. А частина 1 статті 8 Конституції України передбачає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

І тому, надаючи тлумачення верховенству права Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2004 року у справі №15-рп/2004 зазначив, що "Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність ... . Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим ... . Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (абзаци другий, третій підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини).

Тож застосовуючи вказані норми Конституції України, як норми прямої дії і вищої юридичної сили суд вважає, що у цій справі необхідно застосувати принцип пропорційності юридичної відповідальності (тобто співмірності між вчиненим діянням людини та негативними наслідками, яких вона зазнає у зв`язку з вчиненим нею діянням, як покарання), як один з елементів верховенства права.

Така неохідність є для суду очевидною, у зв`язку із наступним.

Якщо у цій справі, призначити покарання виходячи з буквального тлумачення частини 2 статті 130 КУпАП, то це буде означати покласти на ОСОБА_2 (хоча він безперечно і винуватий у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення) надмірний тягар, який буде явно не співмірний за своїми наслідками із вчиненим ним діянням. Позаяк тоді, ОСОБА_2 , при існуючому штрафі у 10000 гривень та позбавленні права керування транспортнимии засобами на 1 рік (яке ще не почало виконуватись до вчинення ним правопорушення передбаченого частиною 2 статті 130 КУпАП), буде повинен сплатити 30400 гривень і буде позбавлений права керування транспортними засобами строком на 4 роки. Але судом встановлено, що він заробляє собі на життя саме завдяки використанню права керування транспортними засобами, оскільки фактично працює водієм, який розвозить товар.

Отже у такому випадку, ОСОБА_2 і втратить роботу майже на 4 роки (хоча це не позбавить його права заробляти собі на життя іншою діяльністю), і одномоментно може втратити засоби до існування (поки не знайде іншої роботи). Через, що виникає питання і щодо реальної можливості виконання покарання у виді штрафу, і щодо можливості продовження ним свого звичного укладу життя. Тобто суд, за таких обставин, переконаний у тому, що повне і буквальне виконання положень частини 2 статті 130 КУпАП (у цій справі) буде порушенням принципу верховенства права, тобто порушенням статті 8 Конституції України, у таких його аспектах як індивідуалізація та співмірність юридичної відповідальності людини.

А також, на думку суду, у такому випадку може постати питання і про не передбачений відступ держави Україна від виконання нею положень статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, в аспекті зобов`язання щодо недопущення застосування нелюдского, чи такого, що принижує гідність покарання.

І саме тому, на підставі статті 8 і 61 Конституції України, з урахуванням статті 23 КУпАП (якою визначена мета адміністративного стягнення) і статті 25 КУпАП (щодо аргументів суду про основне і додаткове покарання), суд вважає за необхідне, у цій справі, призначити ОСОБА_2 тільки основне покарання у виді штрафу у розмірі 20400 гривень, без призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на три роки.

Суд вважає таке покарання дієвим та достатнім для досягнення його мети, з урахуванням того, що на нього вже було покладено штраф у розмірі 10000 гривень та позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Що у сукупності складе 1 рік позбавлення права керування транспортними засобами та штраф у розмірі 30400 гривень, який йому доведеться сплатити. Призначення ще й додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на 3 роки, привело би до наслідків, описаних судом вище, які суд вважає не співмірними із вчиненим ним порушенням та таким, що жодним чином не забезпечує індивідуалізований характер юридичної відповідальності.

Отже, врахувавши усі вказані вище обставини для вирішення питання про накладення на ОСОБА_2 стягнення, передбаченого частиною 2 статті 130 КУпАП, з урахуванням усього вище викладеного суд вважає, що накладення на ОСОБА_4 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами на три роки, буде достатньою і співмірною юридичною відповідальністю за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Також, з тих же правових і фактичних підстав, що викладені вище, а також застосовуючи статтю 61 Конституції України, як норму прямої дії, яка гарантує будь-якій людині юридичну відповідальність індивідуального характеру (і на цій підставі не застосовуючи положення частини 2 статті 33 КУпАП, в частині, що забороняє враховувати майновий стан людини при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху), суд вважає за можливе застосувати аналогію закону (зокрема кримінального, у частині застосування за частиною 4 статті 53 Кримінального кодексу України розстрочки при призначенні такого покарання, як штраф), і тому розстрочити виплату штрафу на 1 рік, на 12 рівних частин, з виплатою по 1700 гривень кожною частиною.

До висновку про необхідність застосування розстрочки, суд дійшов через те, що загальна сума штрафу, яку необхідно буде сплатити ОСОБА_2 складає 30400 гривень, його дохід складає 6000 гривень на місяць (а мінімальний прожитковий мінімум працездатної особи у 2020 році в Україні до 01 липня 2020 року складає 2102 гривень на місяць), що вказує на реальну неможливість сплатити такий штраф одразу (навіть, якщо ОСОБА_2 має якісь заощадження). А на підставі частини 2 статті 308 КУпАП з порушника, при стягненні штрафу примусово, розмір буде вже подвійним.

При цьому, що важливо для суду, надання ОСОБА_2 розстрочки, з одного боку, буде сприяти реальному виконанню призначеного судом покарання, але з іншого - кожен місяць сплати штрафу, буде для нього відчутним для того аби мета адміністративного стягнення була досягнута. І, що буде для нього поштовхом шукати іншу роботу для сплати штрафу і забезпечення себе, якщо існуюча робота не може ним виконуватись без керування транспортними засобами.

Разом з цим, відповідно до положень статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. А тому, в силу положень частини 5 статті 4 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з ОСОБА_2 слід стягнути ще й 420 гривень 40 копійок у якості судового збору.

Отже, керуючись статтями 1, 2, 7, 8, 9, 10, 17-24, 26, 27, 33-38, 40-1, 124, 221, 245-253, 254-255, 268, 271, 276, 279, 280, 283-285, 287, 294, 298-300, 304, 305, 306 КУпАП, суд,

в и р і ш и в:

Визнати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )винуватим у вчиненні ним 08 лютого 2020 року адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді основного покарання у виді штрафу в розмірі 20400 (двадцяти тисяч чотириста) гривень, з розстрочкою сплати строком на 1 (один) рік. Штраф підлягає сплаті шляхом уплати 12 (дванадцяти) платежів в розмірі по 1700 (одна тисяча сімсот) гривень кожен, кожного календарного місяця до його закінчення, по одному платежу щомісячно, починаючи з червня 2020 року і по травень 2021 року включно.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 (сорок) копійок, на користь Держави Україна (стягувач: Державна судова адміністрація України, місце знаходження: 01601, місто Київ, вулиця Липська, будинок 18/5; ідентифікаційний код: 26255795; реквізити для зарахування коштів: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UА0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Постанову може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом 10 (десяти) днів, з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання апеляційної скарги у вказаний строк, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після залишення апеляційної скарги без задоволення.

Копію постанови направити ОСОБА_1 та Управлінню патрульної поліції в Луганській області.

Постанова може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців, з наступного дня після набрання нею законної сили.

Для недопущення звернення цієї постанови до примусового виконання, в частині сплати судового збору, ОСОБА_1 слід надати до апарату Рубіжанського міського суду Луганської області документи, що підтвердять сплату ним судового збору у розмірі, за реквізитами та у строки, що передбачені цією постановою.

Суддя Д.С.Коваленко