Справа № 423/535/20
Провадження № 33/810/100/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Луганського апеляційного суду Руденко В.В., за участю:

потерпілого ОСОБА_1

адвоката Степанової, як захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

розглянувши «19» червня 2020 року у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Сєвєродонецьк, Луганської області апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 на постанову судді Попаснянського районного суду Луганської області від 25 травня 2020 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП) відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчення особи : посвідчення водія НОМЕР_1 ,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Попаснянського районного суду Луганської області від 25 травня 2020 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП у відношенні ОСОБА_2 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю подій і складу адміністративного правопорушення.

У постанові суду зазначено, що В наданому протоколі зазначено, що 25.02.2020 року о 14-40 годин у м.Попасна по вул. Первомайська гр. ОСОБА_2 , керуючи т/з ДЕО д/н НОМЕР_2 , не обрав безпечної швидкості руху, а також безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з трактором МТЗ-82 з причепом, після чого, виїхавши на зустрічну смугу скоїв нахзд на т/з ШКОДА д/н НОМЕР_3 , в результаті ДТП т.з отримали механічні пошкодження, а водіям ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 завдано матеріальних збитків., чим порушив вимоги п.12.1,13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції потерпілим ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову, встановити в діях ОСОБА_2 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та прийняти постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що суд за наслідками розгляду справи фактично зробив висновок, що 25 лютого 2020 року о 14.40 год. в м.Попасна по вул. Первомайська взагалі не було ніякої дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі за участю водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Проте такі висновки, на думку апелянта, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються як поясненнями безпосередніх учасників ДТП - водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не заперечували сам факт дорожньо-транспортної пригоди, так і іншими матеріалами справи - протоколом про адміністративне правопорушення, відповідними фотокартками, що містяться в матеріалах справи.

Разом з цим, ОСОБА_1 , посилаючись на постанову Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», а також на ст.ст.247, 251-252, 268, 280, 283-284 КУпАП вказує, що суд повинен був допитати в судовому засіданні правопорушника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , працівників поліції, а також у разі відсутності достатніх доказів для обвинувачення одного чи іншого учасника ДТП у вчиненні цієї дорожньо-транспортної пригоди, суддя повинен був вирішити питання щодо призначення відповідної судової автотехнічної експертизи.

Також апелянт зазначає, що при розгляді справи в суді першої інстанції були взяті до уваги лише його пояснення та пояснення представника вагонного депо Мішустіна С.М., письмові пояснення правопорушника ОСОБА_2 та клопотання адвоката Степанової О.В. про визнання недопустимим доказу у вигляді схеми ДТП. Проте, як вказує апелянт, пояснення ОСОБА_2 та клопотання адвоката на думку суду стали достатніми підставами для прийняття рішення про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Проте, судом не було викладено достатньо мотивів для прийняття такого рішення по справі, не була надана оцінка правдивості пояснень правопорушника ОСОБА_2 , не була надана правова оцінка діям водія трактора МТЗ-82 ОСОБА_3 під час даної дорожньо-транспортної пригоди та не була встановлена винуватість когось з учасників цієї дорожньо-транспортної пригоди у її вчинені.

При цьому ОСОБА_1 критично оцінює письмові пояснення правопорушника ОСОБА_2 , що містяться в матеріалах справи, та ставить їх під сумнів, оскільки трактор МТЗ-82 не є швидким за рухом транспортним засобом, якому для здійснення повороту ліворуч необхідний певний проміжок часу. У зв`язку з чим апелянт вважає, що водій ОСОБА_2 в даній дорожній ситуації проявив необережність щодо вибору безпечної швидкості руху, безпечної дистанції та інтервалу, неуважно слідив за дорожньою обстановкою, а тому своєчасно не побачив маневр зміни напрямку руху трактору, що рухався попереду, у зв`язку з чим допустив зіткнення з трактором, який на час зіткнення вже здійснював поворот ліворуч та знаходився на зустрічній смузі руху, що підтверджується навіть фотокартками, які містяться в матеріалах справи (а.с.15).

Також ОСОБА_1 звертає увагу на те, що внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди, учасником якої він не був, йому як власнику автомобіля «Шкода-Фабія» д/н НОМЕР_3 , який стояв на узбіччі, був заподіяний матеріальний збиток, у зв`язку з чим та відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він має право на відшкодування заподіяних йому матеріальних збитків з боку МТСБУ, оскільки ОСОБА_2 під час керування автомобілем не мав відповідного договору страхування. При цьому, однією з умов отримання такого відшкодування є постанова суду про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, тому він позбавлений права на отримання відповідних страхових виплат.

Апеляційний суд, вислухавши пояснення потерпілого ОСОБА_1 на підтримку доводів поданої ним апеляційної скарги та який наполягав на її задоволенні, захисника Степанової О.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити рішення місцевого суду без змін, дослідивши матеріалі справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Мотивуючи свої висновки про відсутність в діях водія ОСОБА_2 складу правопорушення, суд послався на те, що відкинув як доказ в даній справі, додані до протоколу : схему місця ДТП, пояснення ОСОБА_4 , фото, оскільки на доданих фото не визначено ніяких ознаків щодо їх виготовлення та інформації їх призначення в матеріалах справи. Інших доказів на доведення наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП у відповідності до вимог п.12.1,13.1 ПДР України - суду першої інстанції не надано.

Разом з цим суд першої інстанції зазначив про наявність встановлених при розгляді даної справи протиріч, а саме, що представник потерпілої сторони Вагонного Депо зазначив, що на підприємстві проводилось службове розслідування, що залишилося поза увагою представника поліції (при тому, що дана справа направлялась на до оформлення саме з приводу не визначення потерпілої сторони за участю трактора МТЗ-82 і в даному випадку водій трактора ніяк не міг бути потерпілим у даній справі). До того, представник Вагонного депо у судовому засіданні зазначив, що йому зрозуміло, що трактор "розвернуло на мокрому покритті", що також не було не встановлено та не перевірено працівником поліції під час оформлення матеріалів справи.

З такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність подій і складу адміністративного правопорушення у відношенні ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду докази, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР №217561 від 25.02.2020 року, складений за ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_2 , та додані до нього документи - схему місця ДТП; пояснення ОСОБА_2 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_1 ; ОСОБА_5 ; копію посвідчення водія на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; копію свідоцтва транспортного засобу НОМЕР_4 (належність ОСОБА_6 ); копію свідоцтва транспортного засобу «Шкода» (належність ОСОБА_1 ); копію свідоцтва транспортного засобу трактора МТЗ-82 (належність Вагонне депо ст.Попасна); а також фотознімки.

Апеляційний суд також погоджується із висновком місцевого суду про те, що схема місця ДТП (а.с.2) складена працівниками поліції із порушенням вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року, оскільки неможливо встановити будь-які данні щодо порушення ОСОБА_2 ПДР, саме не обрання безпечної швидкості та інтервалу, відповідно до положень п.12,1, 13.1. ПДР України, ураховуючи дорожню обстановку, особливості вантажу, що перевозиться, стан транспортного засобу - оскільки такі дані в доданих до протоколу документах - відсутні та не були надані суду і під час судового розгляду справи. Крім того, слушними є твердженням суду першої інстанції, що на схемі не визначені місця зіткнення транспортних засобів, не зазначеного гальмівний шлях автомобіля під керуванням ОСОБА_2 не зазначені умови дорожнього покриття - тобто додана схема не деталізована щодо ДТП.

У свою чергу долучені до матеріалів справи фотознімки (а.с.13-15) не містять у собі елементів офіційного документу, яким може бути фототаблиця, що складається та підписується уповноваженою службовою особою та використовується як доказ у справі.

До того ж, як вірно вказав в своїй постанові місцевий суд, при наявності встановлених судом протиріч, що викликають сумніви про достовірність встановлених фактичних обставин справи і тому суд, враховуючи міжнародну практику, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд - трактує такі сумніви на користь особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, аналіз досліджених під час судового розгляду та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дають підстави зробити висновок про відсутність у діях особи ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, а саме факту порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а ті докази які бути надані суду, не можуть бути допустимими, тому що отримані із порушенням законодавства. Наведені обставини згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, що було зазначено в оскаржуваній постанові суду та що, у свою чергу, спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині.

При цьому суд апеляційної інстанції відкидає аргументи апелянта про те, що суд першої інстанції повинен був викликати свідків та призначити автотехнічну експертизу, оскільки місцевий суд, дотримуючись принципу безсторонності та неупередженості, а також визначених ст.7 КУпАП загальних засад провадження у справах про адміністративні правопорушення, досліджує і оцінює виключно надані йому сторонами провадження докази та позбавлений можливості за власною ініціативою збирати докази.

Як свідчать матеріали справи та журнал судового засідання від 22 травня 2020 року (а.с.61-63) потерпілий ОСОБА_1 , який був обізнаний про свої процесуальні права (а.с.54), приймав участь у розгляді справи, але будь-яких клопотань або заяв про виклик до суду для допиту як самого ОСОБА_2 , щодо якого розглядається справа, так і свідків, у тому числі працівників поліції, а також про проведення відповідної експертизи суду не заявлялось, що підтвердив сам апелянт під час апеляційного розгляду. Тобто своїми процесуальними правами потерпілий скористався на свій власний розсуд. Крім того, як свідчить журнал судового засідання та пояснення самого потерпілого ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції, під час розгляду справи в місцевому суді він висловлював позицію про необхідність повернення справи на дооформлення, оскільки вбачав неправильність складених працівниками поліції матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 .

У свою чергу недоліки сформованих матеріалів даної справи були підставою для повернення їх 16 березня 2020 року Попаснянським районним судом Луганської області у порядку ст.278 КУпАП до Попаснянського ВП ГУНП в Луганській області, але які залишилися неусунутими.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Враховуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції про недоведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП є законним, оскільки ґрунтується на доказах, які були надані та перевірені судом у їх сукупності.

У той же час є неспроможними аргументи потерпілого ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції, якщо не вбачав наявності в діях ОСОБА_2 складу правопорушення за ст.124 КУпАП, повинен був самостійно встановити в такому разі порушення ПДР в даній дорожній ситуації з боку іншого учасника ДТП водія МТЗ-82 ОСОБА_3 . Такі доводи апелянта суперечать нормам КУпАП, зокрема вимогам статті 280 цього Кодексу, оскільки суд розглядає справу лише стосовно особи щодо якої було складено протокол про адміністративне правопорушення. За матеріалами даної справи протокол за ст.124 КУпАП було складено лише стосовно ОСОБА_2 (а.с.1), що виключає будь-яку можливість у межах даної справи притягнути до відповідальності іншого учасника ДТП водія МТЗ-82 ОСОБА_3 .

Щодо доводів апелянта про позбавлення його права на отримання відповідних страхових виплат в наслідок пошкодження у ДТП його автомобіля, слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ст.40 КУпАП якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. В інших випадках питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що потерпілий ОСОБА_1 не позбавлений гарантованого йому статтями 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України права звернутися до суду з позовом в порядку цивільного судочинства про стягнення заподіяної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та, як пояснив сам потерпілий у суді апеляційної інстанції, він вже скористався своїм правом та звернувся до місцевого суду із позовом до Моторно-транспортного бюро про відшкодування страхових сум.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Попаснянського районного суду Луганської області від 25.05.2020 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Попаснянського районного суду Луганської області від 25 травня 2020 року, якою на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_2 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ЛУГАНСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО