Єдиний унікальний номер 142/223/20
Номер провадження № 3/142/87/20
ПОСТАНОВА

іменем України

14 травня 2020 року смт. Піщанка

Суддя Піщанського районного суду Вінницької області Гринишина АА, розглянувши матеріали, які надійшли від Піщанського відділення поліції Бершадського відділу поліції ГУ НП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, зареєстровану та проживаючу в АДРЕСА_1 , пенсіонерку,

за ст. 44-3 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

16 квітня 2020 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ГР № 217031 від 14 квітня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до вказаного протоколу, 14 квітня 2020 року, близько 10 годин 00 хвилина, в смт. Піщанка по вул. Ломоносова, 2а, ОСОБА_1 порушила правила щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних правил і норм всупереч рішенню Піщанської РДА Протокол № 13 від 17 березня 2020 року, протокол РДА № 15 від 22 березня 2020 року та протокол Піщанської селищної ради № 3 від 17 березня 2020 року, а саме: на овочевому магазинні відсутні будь які написи Covid-19, відсутні антисептики для відвідувачів та в магазині неохайно.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, подала на адресу суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути без її участі, свою вину у вчиненому правопорушенні не визнає. За вказаних обставин, враховуючи положення ст. 268 КУпАП, вважаю за можливе розглянути справу у відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Захисник Каленяк Г.І., а адвокат Кабанов М.О. в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши захисника, приходить до висновку, що провадження по справі повинно бути закрито за відсутності події та складу адміністративного правопорушення з огляду на наступне.

За змістом ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 278 КУпАП , орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Також, в порушення вимог ст. 256 КУпАП у протоколі невірно зазначені відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, а саме: в протоколі про адміністративне правопорушення серії ГР № 217031 від 14 квітня 2020 року, складеного відносно ОСОБА_2 , особу якої встановлено на підстав Паспорта НОМЕР_1 , долученого до матеріалів справи, вбачається, що прізвище особи ОСОБА_2 , що свідчить про невстановлення працівником поліції особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Водночас відповідно до протокол про адміністративне правопорушення серії ГР № 217031 від 14 квітня 2020 року, ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, в той час як ст. 44-3 КУпАП передбачає єдиний склад правопорушення та не містить частин.

Разом з тим, диспозиція ст. 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Поняття карантину зазначено в ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року та становить адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно ст. 29 Закону № 1645-ІІІ карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Такими нормативними актами, що зазначені при складанні протоколу та зазначення суті адміністративного правопорушення, є протокол № 13 позачергового засідання районної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуації Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області від 17 березня 2020 року, протокол № 15 позачергового засідання районної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуації Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області від 22 березня 2020 року та протокол № 3 засідання комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуації при виконкомі Піщанської селищної ради від 17 березня 2020 року.

Особою, що склала протокол серії ГР № 217031 від 14 квітня 2020 року, не зазначені конкретні пункти вказаних нормативних актів. Разом з тим, при викладені в протоколі суті правопорушення зазначено, що на овочевому магазині відсутні будь -які написи Covid-19, відсутні антисептики для відвідувачів та в магазині неохайно, однак в нормативних актах, які ставляться в порушення ОСОБА_2 , правила щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних правил і норм не зазначено жодних з перелічених в правилах.

Норма статті 44-3 КУпАП є бланкетною, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути зазначено, яку конкретно заборону відповідного пункту нормативно-правового акту, яким встановлюються правила карантину, порушила особа, щодо якої складено протокол.

Якщо вказаних вимог щодо формулювання суті адміністративного правопорушення не буде дотримано, то суд позбавляється можливості встановити фактичні обставини правопорушення, що ставиться в провину особі, щодо якої складено протокол. Це пов`язано з тим, що суддя не може змінювати чи уточнювати суть порушення, яка вказана у протоколі, а повинен розглянути справу та ухвалити постанову виключно на основі зібраних працівниками поліції доказів.

Крім того, особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, всупереч обов`язку щодо збирання доказів, не надано жодних доказів, що ОСОБА_2 є суб`єктом господарювання, що здійснює торговельну діяльність або є посадовою особою, на яку покладено встановлення режиму роботи магазину.

Згідно з ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

КСУ у п.п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 року (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

У справі Малофєєва проти Росії (Malofeyeva v. Russia, рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення (проведення несанкціонованого пікету), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі Карелін проти Росії (Karelin v. Russia, заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується). Суд зауважує, що рішення у справі Карелін проти Росії набрало законної сили.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, а тому справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 247, 251, 252, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Піщанський районний суд Вінницької області.

Суддя :