Справа № 308/1652/19
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
30.07.2020 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 березня 2019 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України,
Постановлено стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у розмірі 384,20 грн..
Згідно постанови, 08.02.2019 приблизно о 07 год. 45 хв. по вул. Гагаріна, 81, у м. Ужгород, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Skoda Super B», д. н. з. НОМЕР_1 , із явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода), і від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги, передбачені п. 2. 5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), та скоїв передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною. Посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а твердження суду про його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння не узгоджується з матеріалами справи, зокрема, наявними у справі доказами та оскільки суть правопорушення в протоколі викладено незрозуміло, так як незрозумілим є те, за що саме він притягується до відповідальності керування автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння чи відмову від проходження медичного огляду на стан сп`яніння і, при цьому, в протоколі не зазначено, в який саме спосіб йому пропонували пройти огляд на місці зупинки із застосуванням спеціальних технічних засобів чи в найближчому закладі охорони здоров`я, що в свою чергу свідчить про порушення його права на захист, оскільки він був позбавлений права знати, що саме йому ставиться у провину. При цьому, зазначає, що законодавством України не встановлено відповідальності за керування автомобілем з ознаками сп`яніння. Крім того, посилається на те, що поліцейським було порушено процедуру огляду на стан сп`яніння, що свідчить про недійсність такого огляду та відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності, так як у протоколі не зазначено про те, що йому пропонувалось пройти огляд з використанням спеціальних технічних засобів і він відмовився від такого огляду, так і про те, що йому було запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров`я і він відмовився від проходження огляду, на що також не вказується і в поясненнях свідків. Разом із тим, зазначає, що в матеріалах справи відсутнє направлення його на відповідний огляд, що в свою чергу свідчить про те, що поліцейський не направляв його у встановленому законом порядку на проходження огляду в закладі охорони здоров`я, у зв`язку з чим, він був позбавлений можливості пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а тому, після складення протоколу був змушений пройти огляд на стан сп`яніння в загальному порядку, про що свідчить довідка КУ «Обласний наркологічний диспансер» від 08.02.2019, відповідно до якої ознак алкогольного сп`яніння в нього не виявлено. Також посилається на те, що матеріали справи не містять доказів відсторонення його від керування транспортним засобом, що в своїй сукупності з іншими доказами, свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП та не узгоджується з формулюванням суті правопорушення, викладеним у протоколі. Крім того, посилається на те, що про формальність та поверховість судового розгляду справи свідчить те, що розгляд справи проведено без його участі, а також те, що суд не викликав і не допитав свідків, письмові пояснення яких містяться у матеріалах справи. Вважає, що вищевказані письмові пояснення свідків не можуть бути взяті до уваги, так як надані не під присягою. Одночасно, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, зазначивши, що строк на апеляційне оскарження пропустив із поважних причин, оскільки не був присутнім під час розгляду справи судом першої інстанції, а про наявність оскаржуваної постанови дізнався 03.05.2019, після чого, 10.05.2019 подав апеляційну скаргу, яка постановою Закарпатського апеляційного суду від 24.05.2019 йому повернута з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження та відсутність клопотання про його поновлення. При цьому, посилається на те, що місцем його проживання є АДРЕСА_1 а не АДРЕСА_2 . Просить поновити йому строк на апеляційне оскарження судового рішення, постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга задоволенню із таких підстав.
Так, у матеріалах справи відсутні достовірні відомості про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду судом першої інстанції справи 15.03.2019. Як убачається з наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, повідомлення про час та місце розгляду справи, яке направлялось на адресу м. Ужгород, вул. Інтернаціональна, 18, повернулось до суду першої інстанції без вручення ОСОБА_1 .. При цьому, під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 .
Із матеріалів справи також убачається, що в таких відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 вручена чи направлена копія оскаржуваної постанови у передбачений ч. 1 ст. 285 КУпАП трьохденний строк. З наявного в матеріалах справи супровідного листа вбачається, що копія оскаржуваної постанови також направлена на адресу м. Ужгород, вул. Інтернаціональна, 18, лише 27.03.2019, тобто з порушенням передбаченого ч. 1 ст. 285 КУпАП строку, а з розписки ОСОБА_1 , яка міститься на форзаці справи вбачається, що він ознайомився з матеріалами справи 03.05.2019, у зв`язку з чим, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження заслуговують на увагу.
Тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу поважними, у зв`язку з чим, строк на апеляційне оскарження поновлюється.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 підлягають задоволенню з таких підстав.
Частиною 1 статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, а відповідно до ст. 280 цього ж Кодексу, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст. 252 цього Кодексу передбачено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд, дослідивши зібрані у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги вважає, що при розгляді справи щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону судом першої інстанції не було дотримано.
Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_1 пояснив, що в зазначені в протоколі час та місці 08.02.2019 07:45 не керував транспортним засобом, автомобіль марки «Skoda Super B», д. н. з. НОМЕР_1 , знаходився в нерухомому стані, що свідчить про безпідставність вимоги поліцейських на проходження огляду для визначення стану сп`яніння.
Як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення, в такому зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом 08.02.2019 о 07 год. 45 хв., що в свою чергу спростовується матеріалами справи, у тому числі й наявним відеозаписом з місця події, з якого убачається, що працівники поліції підійшли до транспортного засобу «Skoda Super B», д. н. з. НОМЕР_1 , о 07 год. 27 хв..
Між тим, із відеозапису вбачається, що автомобіль марки «Skoda Super B», д. н. з. НОМЕР_1 , знаходився в нерухомому стані, і при цьому, з указаного відеозапису не вбачається, що за кермом автомобіля перебував саме ОСОБА_1 ..
Разом із тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у зазначені в протоколі час та місці.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що вимоги працівників поліції на проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння не ґрунтуються на вимогах законодавства та фактичних обставинах справи. При цьому, поясненнями свідків не підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Крім того, з відеозапису не вбачається, що зазначені в протоколі свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , письмові пояснення яких містяться у матеріалах справи, були присутні під час того, коли працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що, розглядаючи справу щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції у порушення вимог передбачених ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП не з`ясував усі обставини справи та не дав оцінки доказам у їх сукупності.
Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність постанови суду першої інстанції та відсутність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення є не спростованими та заслуговують на увагу.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.
Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються зібраними у справі доказами, приєднані до справи докази породжують сумніви у достовірності викладених у них фактів, та ґрунтуються на припущеннях - суб`єктивних даних відповідних посадових осіб, що у свою чергу, з урахуванням вищенаведених норм та обставин, свідчить про відсутність події та складу вказаного адміністративного правопорушення.
При цьому, апеляційний суд вважає, що відсутність у матеріалах справи переконливих доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом виключає і допустимість протоколу як джерела доказів і, при цьому, запис у протоколі про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння не може бути визнаний законною підставою для вимоги щодо проходження ним огляду на стан сп`яніння, що в свою чергу виключає наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Пояснення сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих пояснень, тому керуючись принципом презумпції невинуватості, апеляційний суд при прийнятті судового рішення приймає до уваги вказані пояснення.
Між тим, з постанови суду першої інстанції вбачається, що у ній не міститься посилання на будь-які докази, які підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, що можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту скоєння правопорушення вичерпані, а апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування обставин, що мали місце за участі ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, а провадження в справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення на транспорті, їх огляд та огляд транспортних засобів, складання протоколів про адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів (посвідчення водія та інших), покладаються на органи Національної поліції, їх територіальні підрозділи, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що саме на відповідних посадових осіб патрульної поліції покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого правопорушення на транспорті з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.
При прийнятті рішення апеляційний суд враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 березня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя І. В. Стан