ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/545/20Головуючий у 1-й інстанції Зушман Г.І.
Провадження № 33/817/165/20 Доповідач - Галіян Л.Є.
Категорія - ст.44-3 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є.

з участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

Захисника адвоката Денисової Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Тернополя адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави 420, 40 гривень судового збору.

Згідно даної постанови, ОСОБА_1 06 квітня 2020 року о 14.00 год., являючись особою, яка підписала інформовану згоду на самоізоляцію від 27 березня 2020 року, покинув межі самоізоляції, які були встановлені у згоді, за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушив вимоги постанови головного державного санітарного лікаря України від 21 березня 2020 року №2, п.п.17 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2» з послідуючими змінами та доповненнями, ст. 20 ЗУ «Про захист населення від інфекційної хвороби».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження, а оскаржувану постанову скасувати та постановити нову, якою закрити провадження у справі.

Вказані вимоги мотивує тим, що висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_1 покинув межі самоізоляції, які були встановлені у згоді, чим порушив вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 є незаконним, оскільки остання не містить посилання на інформовану згоду особи на проведення протиепідемічних та/або профілактичних заходів, запроваджених постановою головного державного санітарного лікаря України від 21 березня 2020 року №2, а також така не містить в переліку осіб, які потребують самоізоляції тих, що здійснюють перетин державного кордону.

Також апелянту при відібранні згоди на самоізоляцію належним чином не було роз`яснено умови її відбування, огляд лікаря на наявність у нього хвороби не проводився, а в нього не було жодних симптомів, які б давали підстави вважати, що він може поширювати інфекцію.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника, апелянта ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити, з мотивів викладених у ній, прихожу до наступних висновків.

Як вбачається з постанови судді, справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності розглянута з участі останнього, її копію він одержав 16.04.2020 року, а апеляційну скаргу подав 27.04.2020 року.

З урахуванням наведеного, строк апеляційного оскарження слід вважати таким, що не пропущений.

Згідно із статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За змістом ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги були дотримані судом першої інстанції у повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується доказами, які належно оцінені судом і детально викладені у постанові.

Диспозицією ст. 44-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» у разі призначення зобов`язання щодо самоізоляції особа повідомляється, що за надання неправдивих відомостей про місце своєї самоізоляції, інформації про засоби зв`язку, недотримання режиму самоізоляції, особу буде притягнуто до адміністративної відповідальності, а у випадку порушення режиму самоізоляції, що призвело до тяжких наслідків, в тому числі смерті третіх осіб, до кримінальної відповідальності.

У відповідності з постановою Головного державного санітарного лікаря України № 2 від 21.03.2020 року "Про запобігання подальшого занесення на територію України випадків коронавірусної хвороби (COVID-19)" зі змінами, внесеними постановою Головного державного санітарного лікаря України №3 від 24 березня 2020 року запроваджено використання форми інформованої згоди особи на проведення протиепідемічних та/або профілактичних заходів.

Зазначену інформовану добровільну згоду особи на проведення протиепідемічних та/або профілактичних заходів було підписано ОСОБА_1 27.03.2020 року. Приймаючи умови евакуації з країни поточного перебування і правила проходження карантину, він погодився на власну самоізоляцію в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , протягом 14 діб, починаючи з 27.03.2020 року.

Однак, на порушення своїх зобов`язань, 06.04.2020 року ОСОБА_1 порушив умови домашньої самоізоляції.

Отже, будучи особою, що підписала інформаційну згоду на карантин «самоізоляція», ОСОБА_1 покинув межі карантину, чим порушив Постанову Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, за обставин, наведених в постанові суду, є обґрунтованим та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 546352 від 06 квітня 2020 року, в якому викладені обставини правопорушення з особистими поясненнями ОСОБА_1 ; відомостями інформованої добровільної згоди особи на проведення протиепідемічних та/або профілактичних заходів від 27.03.2020 року, якою було визначено режим карантину (самоізоляції) та відповідальність за порушення таких правил (а.с. 7); рапортом помічника чергового СРПП Борщівського ВП Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області Фенюк Ю.М. від 06 квітня 2020 року, відповідно до якого, 06.04.20 о 14:02 надійшло повідомлення зі служби 102 про те що, ОСОБА_1 який перебуває згідно згоди на добровільній самоізоляції, на час перевірки був відсутній за адресою, вказаною у згоді, в зв`язку з чим був виявлений працівниками поліції ( а.с. 4).

Враховуючи наведені норми закону, фактичні обставини справи, проаналізувавши здобуті в судовому засіданні докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Разом з цим, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суд не в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 23,33 КУпАП, в силу яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 зобов`язаний був перебував в умовах самоізоляції за адресою АДРЕСА_1 . При цьому встановлено, що за вказаною адресою разом із ним проживає його вагітна дружина, дитина та мати дружини. 06.04.2020 року ОСОБА_1 покинув межі помешкання, тобто визначеного місця самоізоляції та на власному автомобілі, без присутності сторонніх осіб, поїхав на належну йому дачну ділянку з метою визначити місце для посадки городини, та цього ж дня повернувся назад. З будь-якими іншими особами він не контактував, симптомів інфекції у нього не було. Коронавірусною хворобою (COVID-19) ОСОБА_1 не хворів.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, яке було вчинено хоча і в межах населеного пункту, однак у малолюдному місці, а також враховуючи особу ОСОБА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, ступінь вини,його вік та майновий стан, відсутність обставин, які обтяжують відповідальності, апеляційний суд приходить до висновку, що на підставі ст. 22 КУпАП ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

На думку суду апеляційної інстанції, застосування такого заходу, як усне зауваження, буде необхідним та достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Враховуючи вищенаведене, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. 22, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2020 року відносно ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП - скасувати.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя