Дата документу Справа № 335/4997/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 335/4997/19 Головуючий в 1 інстанції Геєць Ю.В.
Провадження №33/807/571/20 Доповідач в 2 інстанції Тютюник М.С.
Категорія ч. 1 ст.183-1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., розглянувши клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Білик Р.О. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 25 червня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП.

ВСТАНОВИВ:

25 червня 2019 року постановою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП.

13 липня 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Білик Р.О. звернулася із апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження (а.с. 38-40).

В обґрунтування необхідності поновлення строку на оскарження постанови суду першої інстанції, апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 не був присутнім на розгляді даної справи, оскільки судові повістки направлялися на невірну адресу. Вказує, що ОСОБА_1 про постанову суду дізнався лише 16 червня 2020 року з сайту судової системи України, тому вважає, що причина пропуску строку на апеляційне оскарження постанови є поважною.

Ознайомившись з матеріалами справи, перевіривши доводи клопотання сторони захисту та подані нею докази, приходжу до висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, виходячи з наступного.

Чинні норми КУпАП стосовно права на оскарження постанови місцевого суду у справі про адміністративні правопорушення забезпечують, за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., законну мету і не порушують саму сутність цього права.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Мельник проти України", норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі " ОСОБА_2 Шевченко проти України" п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Отже, за вище наведеною нормою строк на подачу апеляційної скарги обчислюється не з моменту ознайомлення з постановою судді чи з моменту отримання її копії, а з моменту її винесення.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається наступне.

Так, ОСОБА_1 був присутнім при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ВП № 34658870 від 25.04.2020 року, надав письмові пояснення, отримав його копію і був повідомлений про виклик до суду (а.с. 2,3).

Отже, ОСОБА_1 був попереджений про те, що йому слід очікувати виклику до місцевого суду і він був зобов`язаний цікавитись відомостями про рух справи відносно нього.

Додатково слід зауважити, що інформація про завчасне публікування списків справ, призначених до розгляду в кожному суді України, у тому числі в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя, на офіційному сайті, дошці об`яв, є загальновідомою.

Доводи клопотання про те, що судові повістки направлялися ОСОБА_1 на невірну адресу апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки доказів щодо проживання ОСОБА_1 за іншою адресою апелянтом не надано.

Матеріали справи містять відомості щодо здійснення судом заходів, скерованих на повідомлення ОСОБА_1 про судовий розгляд.

За матеріалами справи адреса особи, яка притягається до адміністративної відповідальності вказана: АДРЕСА_1 , зокрема, в протоколі серії ВП № 34658870 від 25.04.2020 року, який ОСОБА_1 підписав без зауважень, виконавчому листі № 2-2087 від 13.05.2005 року, та в інших документах виконавчого провадження.

Натомість, в апеляційній скарзі адресою проживання вказує іншу квартиру у цьому ж будинку (по вказаній адресі знаходиться гуртожиток). Слід додатково зауважити, що апелянт не підтверджує проживання саме по адресі, зазначеній у апеляції.

При цьому, за наявності у справі відомостей щодо певної адреси проживання ОСОБА_1 , останній не повідомляв суд першої інстанції про її зміну.

Отже, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості цікавитися відомостями про хід розгляду справи та оскаржити постанову в у встановлений законом десятиденний строк з дня її винесення.

Наведена ініціатором відповідного клопотання причина пропуску строку на апеляційне оскарження не перебуває у площині поважних причин, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто такі, що не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до апеляційної інстанції у строк, визначений законом і такі обставини мають бути підтверджені скаржником.

Отже, наявність суттєвих перешкод у своєчасній реалізації ОСОБА_1 права на апеляційне оскарження судового рішення, строк якого згідно ст.294 КУпАП обчислюється саме з дня винесення постанови, апелянтом не наведені і апеляційним судом не встановлені, що у своїй сукупності засвідчує відсутність поважних причин пропуску строку на оскарження.

З урахуванням вказаного, а також того, що ОСОБА_1 не був позбавлений права оскаржити судове рішення у строки передбачені КУпАП, суд вважає за необхідне відмовити у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2019 року.

Оскільки у поновлені строку відмовлено, апеляційна скарга, у відповідності до вимог ст.294 КУпАП, повертається особі, яка її подала.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

відмовити представнику ОСОБА_1 адвокату Білик Р.О. у задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник