Справа №329/173/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року смт Чернігівка

Суддя Чернігівського районного суду Запорізької області Проценко А.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Чернігівського ВП Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 130, ст.124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

24.02.2020 року о 22 годині 40 хвилин на а/д с. В. Токмак с. Обіточне поблизу с. В.Токмак ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки ВАЗ-217030 д/н НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 а ПДР України. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом проводився у лікаря нарколога за адресою: смт. Чернігівка, вул. Соборна,434.

24.02.2020 року о 22 годині 40 хвилин на а/д с. В. Токмак с. Обіточне поблизу с. В.Токмак ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки ВАЗ-217030 д/н НОМЕР_1 , не врахував дорожної обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв з`їзд автомобіля з дороги в кувет, чим порушив п.1.5, 12.1 ПДР України. При ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративних правопорушень не визнав, надав до суду письмові пояснення та просив закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень посилаючись на те, що автомобілем він не керував взагалі, ним керував його власник, брат ОСОБА_2 , якого він попросив того дня відвезти його в с. В. Токмак. Проїжджаючи по автодорозі с.В.Токмак - с. Обіточне, приблизно на відстані 1 км від с. В.Токмак при роз`їзді з зустрічним вантажним автомобілем, його брат змушений був з`їхати в кувет через незадовільний стан дороги, при цьому автомобіль ніяких пошкоджень не зазнав, проте самостійно виїхати звідти не зміг, після чого брат з іншим пасажиром ОСОБА_3 направилися до села за допомогою, а він залишився в автомобілі, куди через деякий час приїхала поліція. Понад дев`ять годин поспіль він знаходився під вартою поліцейських, які тримали його без їжі, води та медичної допомоги, якої він потребував, не дали можливості здійснити телефонний дзвінок та скористатися послугами адвоката, при цьому не складали адміністративний протокол. Відеофіксація, що здійснювалася поліцейськими є неякісною, зроблена уривками, що є додатковим порушенням його прав. Висновок щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння вручений йому не був. Після ознайомлення з висновком, виявив підроблений час огляду, оскільки огляд проводився 25.02.2020р. о 06:30 год, а у висновку зазначено 25.02.2020р. 00:00 год., що є обманом. Разом з тим, він не відмовлявся продувати алкотестер «Драгер», а його повезли до лікарні без відповідного направлення. Своїми діями він не завдав жодної шкоди будь-кому, внаслідок чого шкідливі наслідки відсутні. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 пояснив суду, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, у зв`язку з чим просив провадження по справі закрити за відсутністю в його діях події і складу адміністративних правопорушень, оскільки матеріали даної справи та диск з відеофіксацією не містять доказів безпосереднього керування ним транспортним засобом до моменту, коли приїхали працівники поліції.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що ввечері 24.02.2020р. його брат, ОСОБА_1 попросив відвезти його в с. В. Токмак, на що він погодився. Сам ОСОБА_1 знаходився на передньому пасажирському сидінні автомобіля, також з ними поїхав ОСОБА_6 , який знаходився на задньому пасажирському сидінні. Не доїжджаючи до с. В.Токмак, при роз`їзді із зустрічним вантажним автомобілем, через незадовільний стан дороги, змушений був з`іхати у кювет, проте виїхати самостійно з нього автомобіль не зміг, попри їхні намагання виштовхути його. Після чого, разом з ОСОБА_7 пішли в с. В. Токмак за іншим транспортним засобом, який би міг витягнути його автомобіль. ОСОБА_1 в цей час залишився в автомобілі, так як перебував у нетверезому стані.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що дійсно 24.02.2020р. він їхав в с. В. Токмак разом з ОСОБА_1 на автомобілі ОСОБА_5 , який ним і керував. ОСОБА_1 знаходився на передньому пасажирському сидінні, а він на задньому. При роз`їзді із зустрічним вантажним автомобілем, через незадовільний стан дороги, водій ОСОБА_5 змушений був з`іхати у кювет, проте виїхати самостійно з нього автомобіль вже не зміг, попри їхні намагання виштовхути його. Після цього, він разом з ОСОБА_8 пішли в с. В. Токмак за іншим транспортним засобом, який би міг витягнути даний автомобіль. ОСОБА_1 в цей час залишився в автомобілі, так як перебував у нетверезому стані. До автомобіля з села він уже не повертався.

Вислухавши пояснення представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130, ст.124 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Частиною 1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами, зокрема, у стані алкогольного сп`яніння.

Пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно з п. 1.5. Правил дорожнього руху України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Положенням пункту 12.1 Правил дорожнього руху України передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису подій, зафіксованих інспектором поліції та відображених на DVD диску, який долучений до матеріалів справи, встановлено, що працівниками поліції зафіксовано лише факт перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля, який не рухався та двигун якого був вимкнений, складання протоколу та проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 , а не перебування водія за кермом під час його руху, що в свою чергу не підтверджується іншими матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наведені вище обставини у своїй сукупності ставлять під сумнів факт керування транспортним засобом саме водієм ОСОБА_1 .

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення ,які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії»,» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Аналізуючи докази, суд у відповідності до положення ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачить на її користь.

Європейський Суд з прав людини у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що провина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст.124 КУпАП, не підтверджена наявними доказами безсумнівно, а інших доказів, які б вказували на факт керування транспортним засобом безпоседньо ОСОБА_1 матеріали справи не містять та спростовуються показаннями свідків, тому провадження по справі підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю події та складу вказаних адміністративних правопорушень.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин и відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст.247 ч.1 п.1, 283-284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 та ст.124 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити, через відсутність в його діях складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: А.М. Проценко