Провадження № 33/801/379/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Чернюк І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2019 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2019 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Також стягнуто з нього на користь держави судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Відповідно до обставин, встановлених судовим рішенням, 24.08.2019 о 23 год. 20 хв. у м. Вінниця по вулиці Д. Нечая, 150, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Opel Ascona», д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія в установленому законом порядку проводився на місці зупинки із застосуванням алкотестера «Драгер» 6820 № тесту № 1551, тобто своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР та вчинив правопорушення передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2019 року, просить оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі.

Вказує на те, що зазначена справа розглядалась суддею у його відсутності без з`ясування всіх обставин по справі. Так, суд першої інстанції знехтував своїм обов`язком, закріпленим у ст. 7 КУпАП здійснювати провадження в справах про адміністративне правопорушення на основі суворого додержання законності та проігнорував зазначені в ст. 245 КУпАП завдання, серед яких є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до частини третьої статті 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті. Цьому обов`язку кореспондується встановлене статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» право водія знати про причини зупинки.

Однак в даному випадку інспектор ОСОБА_2 під`їхав до нерухомого автомобіля в якому виникла несправність 30 хв. тому. Про що можуть підтвердити свідки, які на той час були в автомобілі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Крім цього, всупереч цим приписам закону у справі немає даних про причину зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Якщо б така причина і була, поліцейським мала б бути винесена постанова про порушення ПДР.

Вказує, що він не є суб`єктом правопорушення, оскільки працівник поліції ОСОБА_2 , під`їхавши до нерухомого автомобіля, дійсно виявив його разом з дружиною ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Разом з ними також були четверо його неповнолітніх дітей. Однак за кермом автомобіля знаходилась його дружина ОСОБА_5 . Інспектор ОСОБА_2 погодився не складати протокол на його дружину, зваживши на те, що вона є матір`ю чотирьох дітей, взамін на те, що протокол буде складений саме на нього. Свідомо склавши адміністративний протокол відносно нього, знаючи, що за кермом даного транспортного засобу була його дружина, працівники поліції поїхали далі у невідомому напрямку. На підтвердження неправомірних дій інспекторів у матеріалах справи відсутні відеодокази з нагрудних камер. В поясненнях свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відсутні дані про попередження їх про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, такі пояснення є сумнівними, оскільки мають шаблонний характер із зазначеними в них відомостями щодо порушення. Вказані пояснення свідків не можуть вважатись належними доказами вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому діяння, оскільки містять суперечливі відомості. Рапорти працівників поліції не можуть бути доказами у справі, оскільки не передбачені серед доказів, визначених в ст. 251 КУпАП. Всупереч вимогам ст. 266, 265-2 КУпАП, тимчасового затримання транспортного засобу шляхом блокування або відправки його на спеціальний майданчик, не відбулося. Працівники поліції дозволили далі керувати транспортним засобом його дружині ОСОБА_5 . Розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1 , що потягло за собою постановлення неправосудного рішення.

Зважаючи на те, що про наявність постанови ОСОБА_1 дізнався лише 13.05.2020, що підтверджується його розпискою в матеріалах справи, тому вважає, що строк апеляційного оскарження пропущено ним з поважних причин.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу задовольнити.

ОСОБА_1 суду пояснив, що 24.08.2019 він їхав разом зі своїми знайомими на автомобілі марки «Opel Ascona», д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого знаходилася його дружина, оскільки він сам прав не має. Коли автомобіль зупинився, його дружина повідомила, що щось сталося з автомобілем і вона не знає що саме. ОСОБА_1 сказав, що подивиться і відкрив капот, однак не знав у чому причина. Неодноразово сідав за кермо і намагався завести двигун. В один з таких разів до машини під`їхала машина поліції і поліціанти запитали що сталося. В процесі спілкування один з них зауважив, що ОСОБА_1 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, що останній і не заперечував і навіть погодився дути в трубку. При цьому виникла перепалка з працівниками поліції з підстав того, що транспортний засіб не рухався. Зазначене чули і свідки, яких зупинили для підпису в протоколі. Працівники поліції сказали, що якщо він хоче, то складуть протокол на його дружину, а можуть і машину поставити на штрафмайданчик . Оскільки у нього не було прав, він вважав, що так краще, а в суді доведе свою правоту, про що зробив запис в протоколі про адміністративне правопорушення. Проте повідомлення не отримував, оскільки поліціанти, з невідомих йому джерел, вказали стару адресу.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що того дня з друзями їхали від знайомих на їх машині. В машині було четверо дорослих і четверо дітей. Вона не вживала спиртне, оскільки тільки у неї є права, а також у них є дитина ОСОБА_8 2018 року народження. Коли машина почала працювати з перебоями і глохнути, вона зупинилася і попросила чоловіка подивитися що сталося, оскільки в цьому не розбирається. Чоловік то відкривав капот, то сідав за кермо і намагався завести машину. В цей час під`їхали поліціанти і запитали чи щось сталося. В ході розмови з чоловіком повідомили про наявність ознак у нього стану алкогольного сп`яніння. Чоловік почав пояснювати, що за кермом була свідок, на що поліціанти зазначили, що всі так кажуть. При цьому працівники поліції поводилися зухвало. Так само вони поводилися коли під`їхали свідки, при яких вона з чоловіком намагалися довести, що за кермом була ОСОБА_5 . При цьому працівники поліції повідомили, що вже час на суперечки, чоловік повинен підписувати необхідні документи, інакше вони ставлять машину на штрафмайданчик.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 надали аналогічні пояснення. При цьому свідок ОСОБА_3 зазначила, що коли казали ОСОБА_1 підписувати документи, вона хотіла знімати події на телефон, проте працівники поліції не дали їй це робити зазначивши, що вона їм заважає, а всі дані є в документах.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника, свідків, дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляції, суд дійшов висновку, що апеляція підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП в разі з`явлення клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, останнє вирішується суддею апеляційного суду. При цьому слід взяти до уваги обставини, які об`єктивно вплинули чи могли вплинути на можливість оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_1 не був присутній під час розгляду справи в суді першої інстанції, в матеріалах справи відсутні дані про отримання ним постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2019 року. Відповідно до його заяви останній ознайомився з матеріалами справи 12.05.2020, копію оскаржуваної постанови отримав 14.05.2020 (а. с. 23, 24).

Зазначені обставин вважаю поважними та такими, що дають право на поновлення строку на подання апеляційної скарги на рішення судді суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КпАП України).

За правилами частин 1, 2, 5 і 6 статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП забороняється керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Інструкції, а наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Відповідно до п. 7 розділу ІІ Інструкції, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Судом встановлено, що судом першої інстанції ОСОБА_1 повідомлявся про дату і місце розгляду справи за адресою: м. Вінниця, вул. Кропивницького, 10/6, і повідомлення поверталися з відміткою «адресат відсутній». В той же час в матеріалах справи наявна Карта обліку адміністративного правопорушення, в якій зазначене місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 (а. с. 6), за якою останній не викликався.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, оскільки здійснення цих прав передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і зіставити їх з матеріалами судової справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги в частині невідповідності висновків судді фактичним обставинам справи слід зазначити, що згідно положень ст..280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Зазначеною нормою закону передбачено відповідальність за порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, якою визначено, що водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, наркотичних чи токсичних речовин.

Проте відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП така відповідальність настає в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто доказуванню підлягає, серед іншого, не лише факт відмови особи від проходження медичного огляду, а так само факт керування особою транспортним засобом.

Ані законом про адміністративні правопорушення, ані Правилами дорожнього руху України не визначено поняття «керування транспортним засобом». З огляду на наведене слід керуватись загальним визначенням виходячи з того, що під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання функцій водія від запуску двигуна та початком руху до повної зупинки транспортного засобу та вимкнення двигуна.

Як убачається з рапорта інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП від 24.08.2019, під час патрулювання по вул. Д. Нечая 150 о 23 год. 50 хв. За порушення ПДР України було зупинено автомобіль «Opel Ascona», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .. Під час спілкування з водієм було виявлено явні ознаки алкогольного сп`яніння (а. с. 5).

Стаття 35 Закону України «Про Національну поліцію» містить вичерпний перелік підстав зупинення транспортного засобу. Проте в матеріалах справи відсутні данні про підстави зупинення транспортного засобу працівниками поліції.

Розглядаючи дану конкретну ситуацію і досліджуючи питання про розповсюдження гарантій статті 6 Конвенції на даний випадок, суд звертає увагу, що виходячи з прецедентної практики Європейського Суду з прав людини хоч і за національним законом ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності, йому пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні Європейським Судом, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Зокрема, в даному випадку апеляційний суд звертає увагу на відсутність підстав для зупинення транспортного засобу, в матеріалах справи відсутні дані про порушення водієм транспортного засобу «Opel Ascona», д.н.з. НОМЕР_2 , правил дорожнього руху та дані про наслідки такого порушення.

З метою повного та об`єктивного розгляду справи апеляційний суд витребував відеозапис з нагрудної камери поліцейського щодо подій, які сталися 24 серпня 2019 року о 23 год. 20 хв. В м. Вінниці по вул. Д. Нечая, 150. З відповіді від 05.06.2020 за вих. 25746 судом встановлено, що у зв`язку із наявною технічною можливістю строк збереження відеозаписів із нагрудних відео реєстраторів є обмеженим, тому зазначені відеозаписи відсутні.

Оскільки ОСОБА_1 повністю заперечив вчинення ним адміністративного правопорушення, враховуючи пояснення допитаних в судовому засіданні свідків, відсутність відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, пояснення свідків, які були запрошені працівниками поліції та зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 303673 мають одне із вирішальних значень для встановлення вини ОСОБА_1 , оскільки виникла необхідність пояснень свідків «обвинувачення» в судовому засіданні для з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Але як і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, так і суд були позбавлені можливості зробити відповідну «перевірку». Рекомендовані поштові повідомлення на правлені на адреси вказаних свідків поверталися з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою».

Отже, як встановлено в судовому засіданні, дії пов`язані з зупинкою автомобіля та знаходження ОСОБА_1 за кермом автомобіля технічними засобами відеозапису не були зафіксовані, не були вони зафіксовані і показами свідків. Обставини зупинки транспортного засобу за фактом керування автомобілем з порушенням правил дорожнього руху не доведено відповідними доказами, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не складався.

Крім того, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що згідно довідки старшого інспектора ВАП Тетяни ОСОБА_9 , у ОСОБА_1 відсутнє посвідчення водія (а. с. 1).

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

З огляду на міркування викладені вище, наведені факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги Суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Разом з тим, на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП.

Визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

При цьому наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

Аналогічна правова позиці висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 11 липня 2018 року в справі № 308/8763/15-а (провадження № К/9901/12342/18).

Отже, враховуючи наведене, постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2019 року слід скасувати, а оскільки сплив строк накладення адміністративного стягнення, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, -

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2019 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, скасувати, провадження у справі закрити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко