ПОСТАНОВА

іменем України

28 липня 2020 року м. Володимир-Волинський

Суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Лященко О.В., з участю особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , захисника Петрука Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності гр-на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , менеджер ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №229137, складеного 04 липня 2020 року інспектором СРПП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області Тарнавським Б.В., вбачається, що 04 липня 2020 року в 00 год 20 хв гр.-н ОСОБА_1 , на автодорозі Н-22 +750,8 км керував автомобілем Деу Ланос, н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням уникаючи перешкоду (дерево) на смузі руху та перекинувся, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушив п.12.1 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе не визнав, суду пояснив, що діяв вимушено в стані крайньої необхідності, оскільки 04 липня 2020 року в 00 год 20 хв він дійсно в районі озера Лісне на автодорозі Н-22 керував автомобілем Деу Ланос, н.з. НОМЕР_1 , коли раптом був засліплений дальнім світлом автомобіля, з яким минався, та згодом побачив повалене дерево, яке лежало на проїзній частині, а тому з метою уникнення зіткнення з даною перешкодою він вимушено прийняв вліво, внаслідок чого автомобіль знесло, оскільки дорожнє покриття було мокре.

Дослідивши зібрані у справі письмові докази, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст.280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться щодо особи правопорушника і в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходам впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставі і в порядку встановленому законом, а застосування заходів адміністративного впливу проводиться в межах компетенції того органу, який його застосовує у точній відповідності із законом.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Обов`язок щодо збирання доказів, відповідно ст.251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.17 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно з положеннями ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Як вказано у справах «Малофєєва проти Pocії» (рішення від 30 травня 2013 року заява № 36673/04) та «Карєлін проти Pocії» (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) Європейського суду з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

За змістом вимог ст.256, ч.1 ст. 257 КУпАП, питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише у межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

На думку посадової особи, що склала протокол, водій ОСОБА_1 не дотримався вимог п.12.1 ПДР.

Разом з тим, з пояснень ОСОБА_1 в суді, а також як з тексту самого протоколу про адміністративне правопорушення, так і схеми ДТП та первинних пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він діяв вимушено в даній дорожній обстановці, з метою уникнення зіткнення з непередбачуваною перешкодою у вигляді поваленого дерева на проїзній частині дороги, яку не міг раніше виявити з незалежних від нього причин, а тому його дії суд розцінює як крайня необхідності, оскільки ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і заподіяна автомобілю шкода є менш значною, ніж відвернена шкода життю та здоров`ю самого водія.

Відповідно до п.4 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Судовий збір стягненню з ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись ст.ст. 17, 18, п.4 ст. 247, ст.ст.124, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі п.4 ст.247 КУпАП у зв`язку з вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:/-/ підпис.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду Волинської області О.В. Лященко