Справа № 219/2827/20
Провадження № 3/219/1181/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

судді Лапченко О.М.,

за участі секретаря Скорубо Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в м. Бахмут Донецької області матеріали адміністративної справи, які надійшли з Бахмутського відділу поліції ГУ Національної поліції в Донецькій області, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України,

встановив:

12.03.2020 року о 17.40 годині в районі будинку № 1-а по пров. 1-му Партизанському в м. Бахмут Донецької області водій ОСОБА_1 керував мопедом Yamaha 49 см3, без номеру, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, невнятна мова, хитка хода). Від продуття алкотестеру «Драгер 6810» та проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та вказав, що дійсно 12.03.2020 року в районі будинку № 1-а по пров. 1-му Партизанському в м. Бахмут Донецької області до нього підійшли працівники поліції та запропонувати пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння. Однак, налогосив на тому, він не керував мопедом Yamaha 49 см3, без номеру, а вів його поряд з собою. Мопед був зламаний та він його придбав аби полагодити. Дійсно, він відмовився від проходження освідування, не оспорює цього, однак в той момент він не керував транспортним засобом. Крім того, звернув увагу суду на недоліки протоколу та інших матеріалів справи. Так, пояснив, що в матеріалах справи відсутні докази керування транспортним засобом (мопедом) у стані алкогольного сп`яніння. Відповідно до наданого відеозапису, він починається зі спілкування з працівником поліції у той час, як він сидів на вулиці біля мопеду. Жодних доказів того, що мопед рухався, або що він міг ним керувати у стані алкогольного сп`яніння, не надано. Свідками та відеозаписом підтверджується лише факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, але відсутні докази керування транспортним засобом або навіть його зупинки. Зазначив, що момент складання протоколу та час, зафіксований на відеозаписі, не збігається, а у матеріалах справи відсутній рапорт поліцейського, зі змісту якого можна було би зрозуміти суть правопорушення, що суперечить вимогам п.9 та п. 15 розділу II Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 376. Пояснив, що йому не роз`яснювалися права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП. Вважає, що всі перелічені недоліки, є підставою для визнання протоколу недопустимим та недостовірним доказом з огляду на те, що дані, які в ньому відображені суперечать відео запису та не підтверджуються іншими доказами.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до наступних висновків.

Згідно вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 4 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків.

Згідно п.12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Положеннями п.8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», встановлено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 р. № 14 відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував факту відмови від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння, однак вказав, що він не керував мопедом, а тому в його діях відсутні порушення Правил Дорожнього Руху України, а отже і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України. Просив суд закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

З метою перевірки вказаних обставин, в судове засідання були викликані свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та оглянутий диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , що є поліцейським Бахмутського ВП ГУ Національної поліції в Донецькій області, пояснив, що 12.03.2020 року він перебував в складі патруля. В ході патрулювання вулиць м. Бахмут був помічений мопед Yamaha 49 НОМЕР_1 , який рухався звивисто, а тому було прийнято рішення прослідувати за вказаним мопедом. В районі пров. 1-го Партизанського в м. Бахмут Донецької області патрульна машина під`їхала до водія мопеда, він був з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, невнятна мова, хитка хода). Була встановлена особа водія та йому запропоновано пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння, однак водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, в зв`язку з чим був складений протокол про адміністративне правопорушення.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні вказала, що 12.03.2020 року приблизно о 17.00 годині чи трішки пізніше вона з сином йшли по узбіччю, біля неї проїхав мопед, яким керував водій ОСОБА_1 , вона його впізнала (вказала на ОСОБА_1 в судовому засіданні), та проїхав настільки близько до сина, що трішки не збив дитину. Вона бачила як водій на повороті пров. 1-го Партизанського в м. Бахмут Донецької області впав з мопедом, за ним їхав патрульний автомобіль поліції. Підійшовши ближче, працівники поліції запропонували їй бути свідком під час складання протоколу. Вказала, що ОСОБА_1 був явно в стані алкогольного сп`яніння, оскільки від нього було чути різкий запах алкоголю. Крім того, у ОСОБА_1 на руці чи на обличчі (точно вона не пам`ятає) були свіжі подряпини в зв`язку з падінням з мопеду. Підтвердила, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння. Ще одним свідком був також її батько ОСОБА_4 , який її зустрічав в той день.

Свідок ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Проте ОСОБА_1 не наполягав на виклику вказаного свідка, пояснив, що ОСОБА_4 був свідком факту відмови від проходження ним освідування на стан алкогольного сп`яніння, однак цього факту він і не оспорює.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є правопорушенням, пов`язаним з порушенням Правил дорожнього руху.

Склад адміністративного правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Подія правопорушення пов`язана з відбуттям певного явища, тобто факту правопорушення. Така подія може бути обумовлена як усвідомленими діяннями, так і не залежати від волі і бажання особи.

Водночас відсутність факту правопорушення автоматично означає і відсутність складу правопорушення.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

За п.1 ст. 8 Конвенції про дорожній рух, яку ратифіковано із застереженням і заявами Указом Президії Верховної Ради УРСР № 2614-VIII від 25.04.74, (далі за текстом - Конвенція про дорожній рух) «Каждое транспортное средство или состав транспортных средств, которые находятся в движении, должны иметь водителя».

Крім того, в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що саме по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Так, відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі за текстом - ПДР) водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Разом з тим, відповідно до п. v) ч.1 ст. 1 Конвенції про дорожній рух «термин "водитель" ("погонщик") означает всякое лицо, управляющее транспортным средством, автомобилем и т.д. (включая велосипеды) или ведущее по дорогам скот, стада, упряжных, вьючных или верховых животных».

За ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Тобто, суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст. 12 КУпАП) на момент керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, які знижують їх увагу та швидкість реакції, незалежно від наявності чи відсутності посвідчення водія.

Пунктом 1.10 ПДР передбачено, що транспортний засіб - це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вказав, що на момент складання протоколу не керував мопедом, він був зламаний, а тому він вів його поряд.

З відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що на ній зафіксовано як працівники поліції пропонують ОСОБА_1 в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продути алкотестер «Драгер 6810» та пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння, а ОСОБА_1 відмовляється від освідування. Також ОСОБА_1 відмовився він підпису в протоколі. При цьому на диску відсутній відеозапис, на якому зафіскований факт керування ОСОБА_1 мопедом.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 вказав, що факт керування ОСОБА_1 мопедом зафіксований відеореєстратором, що встановлений на патрульному автомобілі, однак чому вказане відео не долучене до матеріалів справи йому невідомо, та може надати вказане відео суду.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Між тим, свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні вказала на ОСОБА_1 як на особу, яка керувала мопедом. Пояснила, що бачила його та добре запам`ятала.

Показання свідка ОСОБА_3 узгоджуються з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме - відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та показами свідка ОСОБА_2 .

Таким чином, судом встановлено, що 12.03.2020 року о 17.40 годині в районі будинку АДРЕСА_2 водій ОСОБА_1 керував мопедом Yamaha 49 см3, без номеру.

Факт вчинення правопорушень підтверджується також протоколом про адміністративне правопорушення від 12.03.2020 року серії ДПР18 № 061708, письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 (а.с.4), направленням водія до ЦРЛ м. Бахмут на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.5).

Отже, судом встановлений той факт, що водій ОСОБА_1 у встановленому законом порядку відмовився від продуття алкотестеру «Драгер 6810» та проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння 12 березня 2020 року.

ОСОБА_1 суду не надано достовірних доказів, які б спростовували обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. Крім того, суду не надано достовірних доказів та не вказано про існування таких доказів, які б підтвердили його невинуватість у скоєнні правопорушення та поважність або наявність причин, які спонукали відмовитися від проходження медичного огляду.

Таким чином, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Розглядаючи дану конкретну ситуацію і досліджуючи питання про розповсюдження гарантій статті 6 Конвенції на даний випадок, суд звертає увагу, що виходячи з прецедентної практики Європейського Суду з прав людини хоч і за національним законом ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності, йому пред`явлене «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні Європейським Судом, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме - з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Разом з тим, суд вважає за необхідне констатувати, що в пояснювальній записці до проекту Закону України Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення (щодо посилення відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції), яким в подальшому було закріплено діючі санкції, як один із аргументів посилення відповідальності було зазначено, що міжнародний досвід забезпечення безпеки на дорогах свідчить, що одним з найпростіших способів примусити водіїв дотримуватися вимог правил дорожнього руху є розроблення системи їх ефективного покарання та посилення відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Також, правопорушення, щодо якого складений протокол відносно ОСОБА_1 , є найбільш тяжким правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.

Вирішуючи питання про вид адміністративного стягнення, суд враховує обставини справи, характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, особу яка притягається до адміністративної відповідальності, і вважає, що до ОСОБА_1 слід застосувати стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 40-1 КпАП України судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено таке стягнення, справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, що складає 420 грн. 40 коп., а тому суд стягує на користь держави вказаний судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 40-1, 130 ч.1, 268, 283, 284 КпАП України, суд,

п о с т а н о в и в:

визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн. (десять тисяч двісті гривень), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 420 грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з моменту її винесення.

Суддя О. М.Лапченко