Провадження № 33/817/190/20 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.2 ст. 154 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2020 р. м. Тернопіль

cуддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. ознайомившись із матеріалами справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 листопада 2018 року,-

В С Т А Н О В И В :

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 5 (п`яти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 85 (вісімдесят п`ять) грн. з конфіскацією тварини собаки породи німецька вівчарка.

Згідно постанови 14 жовтня 2018 року близько 19 год. 50 хв. ОСОБА_1 не вжила всіх заходів для утримання собаки породи «німецька вівчарка» на подвір`ї свого будинку, що в подальшому потягнуло за собою нанесення собакою тілесних ушкоджень поза межами приватного подвір`я, а саме в АДРЕСА_1 , громадянці ОСОБА_2 , а також завдала їй матеріальних збитків, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі від 14 травня 2020 року ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 листопада 2018 року та закрити провадження за відсутності у її діях складу адміністративного правопорушення.

Поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження мотивує тим, що її право на захист було порушено судом першої інстанції, про існування рішення вона дізналась лише отримавши його повний текст. Також, посилаючись на ст.289 КУпАП стверджує, що суд в оскаржуваній постанові зазначив, що вона може бути оскаржена в 10-денний термін з моменту її отримання.

В судові засідання для розгляду апеляційної скарги, які були призначені на 15 і 22 червня 2020 року та 01 липня 2020 року, ОСОБА_1 не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце апеляційного розгляду. Заяв та клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавала.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження та заслухавши пояснення потерпілої, яка просила відмовити в поновленні строку апеляційного оскарження, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 було відомо про розгляд справи про адміністративне правопорушення в 2018 році, а зміст винесеної судом постанови відносно ОСОБА_1 був їй відомий з цивільного позову, що розглядався судом у 2019 році (справа №607/4135/19), дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Доводи ОСОБА_1 в частині наявності підстав для поновлення строку апеляційного оскарження є непереконливими і необґрунтованими, а тому цей строк з наведених в цій апеляційній скарзі підстав поновленню не підлягає.

Твердження ОСОБА_1 про те, що суд в оскаржуваній постанові зазначив, що ця постанова може бути оскаржена в 10-денний термін з моменту її отримання не відповідає тексту резолютивної частини постанови, так як в ній вказівки на такий порядок оскарження немає. Неправильним в апеляційній скарзі є і посилання на норму ст. 289 КУпАП, оскільки порядок оскарження постанови судді передбачений у ст. 294 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Причини пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне подання апеляційної скарги. Таких обставин в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не зазначено і доказами не обґрунтовано.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 обґрунтовує поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження виключно тим, що під час розгляду цієї справи судом першої інстанції було порушено її право на захист, а про існування постанови від 20 листопада 2018 року вона дізналась лише отримавши його повний текст, тобто 14 квітня 2020 року.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було відомо про розгляд в суді складеного відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.154 КУпАП.

Даний факт підтверджується відміткою в цьому протоколі, де вказано при його складанні ОСОБА_1 було роз`яснено її права та обов`язки, передбачені статтями 55,56,59,63 Конституції України, статтею 268 КУпАП і повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться 30 жовтня 2018 року о 11 год. 00 хв. у Тернопільському міськрайонному суді (а.с.1).

Однак, у вказане судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася і 30 жовтня 2018 року подала до суду клопотання повернення складеного відносно неї протоколу до відділу поліції для доопрацювання. При цьому, вона також просила суд про подальший хід розгляду справи повідомляти її за адресою м.Тернопіль вул.Приміська,52 46000 (а.с.10,11).

Як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції, враховуючи заявлене ОСОБА_1 клопотання та на виконання вимог ст.277-2, ч.1 ст.285 КУпАП, надіслав на вказану адресу дві судових повістки та копію винесеної судом постанови, отримати які ОСОБА_1 у відділення поштового зв`язку не з`явилась, а тому вони були повернуті до суду за закінченням строку зберігання.

Наведене підтверджує, що судом першої інстанції було виконано вимоги закону щодо здійснення повідомлення про час та місце розгляду справи і вручення копії судового рішення, а тому немає підстав вважати, що право на захист в даному випадку було порушено.

Як відзначив ЄСПЛ у рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». Також, Європейський суд з прав людини наголосив, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В даному випадку, встановлено, що ОСОБА_1 було відомо про здійснення провадження відносно неї у справі про адміністративне правопорушення і розгляд цієї справи судом, однак вона в судові засідання не з`явилась і не надала суду доказів існування обставин, що об`єктивно перешкоджали йому взяти участь в судовому розгляді. Не надано таких відомостей і в ході апеляційного розгляду.

Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 лише 17 квітня 2020 року отримала копію постанови Тернопільського міськрайонного суду від 20 листопада 2018 року спростовуються поясненнями потерпілої ОСОБА_2 та наданою нею в ході апеляційного розгляду копією рішення Тернопільського міськрайонного суду від 07 травня 2019 року в цивільній справі №607/4135/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, з яких вбачається, що з приводу вказаних протоколі за ч.2 ст.154 КУпАП подій 14 жовтня 2018 року потерпіла 18 лютого 2019 року звернулась до суду з цивільним позовом, до якого додала копію постанови Тернопільського міськрайонного суду від 20 листопада 2018 року відносно ОСОБА_1 .

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини констатував порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказавши, що національні суди порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд, оскільки вирішили поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин (п. 53 рішення). В цьому рішенні ЄСПЛ вказав, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення). Також, суд постановив, що у кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Враховуючи, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 від 14 травня 2020 року таких причин не наведено і не вказано відомостей про непереборні та об`єктивні перешкоди, які би підтверджували поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, то в задоволенні клопотання про поновлення цього строку з підстав, що наведені в цій апеляційній скарзі слід відмовити.

Згідно ч.2 ст.294 КУпАП апеляційна скарга, подана після закінчення строку оскарження, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо у поновленні строку відмовлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання, заявленого в апеляційній скарзі ОСОБА_1 від 14 травня 2020 року, про поновлення строку оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 листопада 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на вказану постанову повернути.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя