ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 265/2388/20 Головуючий в 1 інст. Валігурський Г.Ю.
Провадження № 33/807/477/20 Доповідач в 2 інст. - Рассуждай В.Я.
Категорія: ст. 130 ч. 1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду за участю захисника - адвоката Морозова В.Ю. - у режимі відеоконференції у системі EasyCon справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Куйбишевського районного суду Запорізької області від 12 червня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Куйбишевським РВ УМВС України в Запорізькій області 20.10.2006 року,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобами строком на 1 рік, та стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 23.03.2020 року о 02 годині 34 хвилини в Донецькій області, м. Маріуполь, Лівобережний район, вул. Пашковського, 5, керував автомобілем Renault 9GTC, номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, почервоніння очей, порушення мови, порушення координації рухів, різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, від проведення огляду для визначення стану сп`яніння за допомогою технічного засобу Drager Alkotest на місці зупинки та від проходження огляду в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п/п 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та ухвалити нову, якою справу за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

В обґрунтування скарги зазначає, що суддя безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про розгляд справи у режимі відеоконференції, зробивши неправильні висновки щодо намагання ОСОБА_1 затягнути розгляд справи.

Розгляд справи відбувся без надання можливості особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, реалізувати право на правову допомогу.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення містить виправлення, що є порушенням п. 7 розділу 2 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції.

Посилається на те, що суд розглянув справу лише на письмових показаннях та доказах, не викликавши усіх сторін у судове засідання. Зазначає, що письмові пояснення осіб не можуть братися до уваги, якщо вони не надали показання в судовому засіданні під присягою.

В судовому засіданні був присутній лише один свідок, який зазначив, що не пам`ятає, чи пропонували водію пройти огляд на стан сп`яніння у лікарні.

Наполягає на тому, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд.

У апелянта склалося враження, що суддя взяв на себе функції обвинувачення, тому він не довіряє діям цього судді.

Зазначає, що суд допустив спрощений підхід до розгляду справи, оскільки не вислухав усіх сторін, «проігнорував численні порушення працівників поліції, щодо неналежності доказів», ухвалив рішення, ґрунтуючись виключно на власних переконаннях.

Вказує, що у постанові не має підтвердження його вини, оскільки суддя при винесенні даної постанови навіть не опирався на нормативно-правові акти, яким повинна обґрунтовуватись вина.

Підкреслює, що постанова є незаконною, нічим не обґрунтованою, а одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні довідки про те, чи отримував він посвідчення водія, та про відсторонення особи від керування транспортним засобом. При складенні протоколу про адміністративне правопорушення працівники поліції не виписали направлення на медичний огляд до лікарні. Знову зазначає, що протокол містить виправлення, а також він не підписаний свідками та у ньому не зазначені телефонні номери останніх.

Апелянт посилається на критерій доведення вини «поза розумним сумнівом», доктрину «плодів отруєного дерева», не конкретизуючи як ці концепції відносяться до цієї справи. Окремо зазначає рішення ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії», «Карелин проти Росії».

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Морозов В.Ю. пояснив, що ОСОБА_1 перебуває за кордоном, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Захисник підтримав апеляційну скаргу. Послався на те, що справу розглянуто без участі захисника. Зазначив, що свідок у судовому засіданні підтвердив, що не пам`ятає обставини. Пояснив, що ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я не доставляли. У протоколі про адміністративне правопорушення відсутні підписи свідків, таким чином вони не підтвердили факт відмови водія від проходження огляду.

Просив врахувати, що зараз за ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність для водіїв плавзасобів.

Заслухавши захисника, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими та засновані на наступних доказах.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 296084 від 23.03.2020 р. ОСОБА_1 23.03.2020 року о 02 годині 34 хвилини в Донецькій області, м. Маріуполь, Лівобережний район, вул. Пашковського, 5, керував транспортним засобом, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, (почервоніння очей, порушення мови, порушення координації рухів, різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук), від проведення огляду для визначення стану сп`яніння за допомогою технічного засобу Drager Alkotest на місці зупинки та від проходження огляду в медичному закладі КНП «Наркологічний диспансер м. Маріуполь» відмовився в присутності двох свідків - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 2).

У письмових поясненнях останніх викладені відомості про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду за допомогою приладу Драгер та у лікаря-нарколога (а.с. 6).

Рапорт поліцейського Поплавської Д.Г. містить відомості щодо підстав зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а також обставини складення протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 7).

Свідок ОСОБА_2 у суді першої інстанції підтвердив свої письмові показання, зазначивши, що ОСОБА_1 в його присутності пропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки шляхом продуття приладу Драгер, від чого водій відмовився. Чи пропонували ОСОБА_1 пройти огляд у закладі охорони здоров`я, він не пам`ятає.

Проте відеозаписом підтверджується, що водій у присутності двох свідків відмовився від проходження огляду як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я (файл ), що спростовує відповідні доводи апелянта та його захисника.

Апеляційний суд розглянув доводи щодо невідповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП через відсутність підписів свідків, номери їх телефонів та наявність виправлень.

Зміст протоколу про адміністративне правопорушення вказує на те, що виправлення внесено лише у зазначенні номеру будинку, до якого здійснювалася прив`язка місця правопорушення. Вказане виправлення внесено одночасно і в копію протоколу, від отримання якої ОСОБА_4 відмовився. Апелянт не заперечує правильність визначення місця вчинення правопорушення. Зважаючи на викладене, апеляційний суд відхиляє відповідне посилання водія, як несуттєве.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Отже положення ч. 2 ст. 256 КУпАП не встановлюють обов`язкової вимоги щодо підписання протоколу про адміністративне правопорушення свідками, а тому, враховуючи що до протоколу долучені письмові поясненнях вказаних осіб із їх особистими підписами, відсутні підстави вважати, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Крім того, наведені норми не вимагають зазначення номерів телефонів свідків у протоколі.

Відтак доводи апелянта щодо невідповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП не знайшли свого підтвердження.

Відсутність направлення водія на огляд до медичного закладу обумовлено тим, що водій відмовився від проведення огляду поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу та від проходження огляду у закладі охорони здоров`я одночасно - на місці зупинки транспортного засобу, тобто у поліцейського були відсутні підстави для доставлення ОСОБА_1 до медичного закладу.

Не знайшли свого підтвердження і доводи апелянта щодо відсутності у матеріалах справи даних про те, чи видавалося йому посвідчення водія, адже довідка від 23.03.2020 місить дані про номер посвідчення водія, дату його видачі - 04.03.2020 р.(а.с. 4).

Відомості про відсторонення водія від керування транспортним засобом та залишення автомобіля на місці зупинки без порушень вимог ПДР, викладені у рапорті поліцейського Поплавської Д.Г.

Є безпідставним посилання апелянта на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії», «Карелін проти Росії», адже суд першої інстанції самостійно не відшукував докази вини ОСОБА_1 , розглянувши справу лише на підставі матеріалів, що надійшли разом із протоколом про адміністративне правопорушення, що містить у тому числі і дані про свідка ОСОБА_2 , якого суд допитав за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з метою перевірки письмових пояснень свідка.

З огляду на наведене є безпідставним доводи апелянта про те, що він не довіряє судді, який розглянув справу, внаслідок того, що суддя перейняв на себе функції обвинувачення.

Не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги про порушення судом права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на захист.

Як наголосила Велика Палата Верховного суду у постанові від 23.08.2018 у справі № 11-237сап18, суд повинний дотримуватися необхідного балансу між забезпеченням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та самим розглядом справи з дотриманням як строків розгляду справи судом, так і строку можливого притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було відомо про наявність провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього.

Зокрема, саме за клопотанням ОСОБА_1 ще від 6 квітня 2020 року, яке мотивовано необхідністю ознайомлення із матеріалами справи та формуванням правової позиції, відкладено судове засідання Орджонікідзевським районним суду м. Маріуполя Донецької області

8 травня 2020 року ОСОБА_1 подав клопотання про передачу справи за підсудністю з Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області до Куйбишевського районного суду Запорізької області, яке було задоволено судом.

За клопотанням ОСОБА_1 , яке мотивовано необхідністю залучення захисника, Куйбишевський районний суд Запорізької області відклав судове засідання, призначене на 03.06.2020. Того ж дня ОСОБА_1 ознайомився із матеріалами справи.

Таким чином ОСОБА_1 мав достатньо часу для залучення захисника чи здійснення свого захисту будь-яким іншим чином, а отже суд першої інстанції дотримався необхідного балансу.

Аналогічні доводи привів суд першої інстанції у постанові, відмовляючи у задоволенні повторного клопотання про відкладення судового засідання.

Відтак, суд першої інстанції дослідив усі докази по справі та дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчинені

адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Підстави вважати, що вина особи не доведена відповідно до критерію «поза розумним сумнівом» немає.

Апеляційний суд відхиляє посилання захисника на те, що наразі ст. 130 КУпАП викладена в іншій редакції, адже відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Куйбишевського районного суду Запорізької області від 12 червня 2020 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 265/2388/20