Справа № 587/779/20
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2020 рокусуддя Сумського районного суду Сумської області Степаненко О.А., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Сумського РВП ГУНП України в Сумській області відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого та зареєстрованого АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Зарічним РВ СМУ УМВС України в Сумській області, виданий 01.08.1996 року, РНОКПП НОМЕР_2 ,
про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП,
17 квітня 2020 року поліцейським СРПП №3 Сумського РВП ГУНП в Сумській області капралом поліції Кузьминчук А.П. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №322802, згідно якого 17.04.2020 о 13 год. 50 хв., на АПП «Юнаківка» ОСОБА_1 , яка останній час перебувала на території РФ приїхавши на територію України їй було запропоновано пройти обсервацію в місці визначеному Сумською обласною державною адміністрацією на що ОСОБА_1 відмовилась, чим порушила вимоги п. 5 Постанови КМУ № 211 зі змінами від 08.04.20 року за постановою КМУ №262.
23 квітня 2020 року вказаний протокол про адміністративне правопорушення з відповідними матеріали надійшов до суду.
06 травня 2020 року постановою судді Сумського районного суду Сумської області матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.. 44-3 КУпАП був повернутий до Сумського РВП ГУНП в Сумській області для належного оформлення.
02 червня 2020 року адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 знов надійшов до канцелярії Сумського районного суду Сумської області, в якому було зазначено про неможливість надати підтвердження щодо перетину ОСОБА_1 державного кордону та надані копії рішень щодо забезпечення облаштування спеціальних закладів для організації обсервації, та рішення керівника робіт з ліквідації наслідків НС.
ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що пребувала на території РФ останні декілька місяців, однак вже не мала коштів для подальшого перебування на території РФ та поїхала додому до України, відмовляючись від обсервації вона погодився на самоізоляцію, яку сумлінно дотримувалася і під час якої до неї приходили працівники поліції з метою контролю та перебувала під контролем сімейного лікаря.
Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали, суд приходить до наступних висновків.
Згідно із вимогами ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП під час провадження у справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин справи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
В межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин повинен провадитися їх судовий розгляд.
Статтею 44-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбаченихЗаконом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Диспозиція ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, а тому при вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності за цією статтею потрібно звертатися до конкретних правил і норм, які регулюють відносини боротьби з інфекційними хворобами.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» (далі Закон) карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб, а санітарно-протиепідемічні правила і норми - нормативно-правові акти (накази, інструкції, правила, положення тощо) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, вимоги яких спрямовані на запобігання виникненню та поширенню інфекційних хвороб.
Згідно зі ст. 29 вказаного Закону карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.
У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.
Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Згідно з положеннями ст. 31 Закону обсервації та самоізоляції підлягають особи, які підпадають під критерії, визначені в рішенні про встановлення карантину.
Абзацом 4 пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11 березня 2020 року (далі Постанова) у редакції, що була чинною на день складення протоколу, установлено, що обов`язковій госпіталізації до обсерваторів (ізоляторів), які визначаються обласними, Київською міською державними адміністраціями, підлягають особи, які здійснюють перетин державного кордону (крім осіб, які є працівниками дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв офіційних міжнародних місій, організацій, акредитованих в Україні, та членів їх сімей, водіїв та членів екіпажу вантажних транспортних засобів, членів екіпажів повітряних і морських, річкових суден, членів поїзних і локомотивних бригад, якщо немає підстав вважати, що вони були в контакті із хворою особою). Обов`язкова госпіталізація таких осіб до обсерваторів (ізоляторів) проводиться в порядку, визначеному цією постановою.
Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що керівники обласних, Київської міської держадміністрацій: визначають перелік спеціалізованих закладів для організації обсервації (ізоляції) та надсилають його до штабу з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації відповідної адміністративно-територіальної одиниці; забезпечують чергування біля пунктів пропуску через державний кордон бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги під час направлення осіб на обсервацію (ізоляцію); визначають обсяги витрат, які необхідні для забезпечення транспортування осіб до місць обсервації (ізоляції) та укладають відповідні договори з постачальниками послуг; забезпечують організацію харчування, яке здійснюється за рахунок коштів осіб, які перебувають в обсерваторах (ізоляторах); забезпечують організацію медичного (дистанційного) супроводу осіб у місцях обсервації (ізоляції), надання їм медичної допомоги та видачі листків непрацездатності у разі потреби.
Відповідно до п. 5 вказаного Порядку керівник робіт з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації відповідної адміністративно-територіальної одиниці своїм рішенням визначає уповноважених осіб, відповідальних за організацію процесу госпіталізації осіб до обсерваторів (ізоляторів) після того, як особи залишили територію пункту пропуску через державний кордон.
Розглядаючи справу в межах пред`явленого обвинувачення суд не вправі самостійно збирати докази чи виходити за межі зазначеного в протоколі.
Разом з тим, сам по собі напис в декларації особи, яка потребує обсервації, щодо відмови від такої свідчить лише про відмову особи від обсервації і не доводить фактів належного визначення місця та умов обсервації, обов`язковості перебування в обсервації, а не в самоізоляції та не доводить наявності фактів і підстав обов`язковості обсервації.
Відповідно до п. 5 Постанови обов`язковій госпіталізації до обсерваторів (ізоляторів), які визначаються обласними, Київською міською державними адміністраціями, підлягають в тому числі особи які здійснюють перетин державного кордону або які в`їжджають з тимчасово окупованих територій.
В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази про здійснення перетину кордону України громадянкою ОСОБА_1 та відповідно не долучено документів про встановлення щодо неї певних обмежень при перетині кордону і які зобов`язання вона повинна була виконувати. Неможливо зробити висновок про те, чи потребувала особа перебування в умовах обсервації.
Крім того, на час розгляду справи про адміністративне правопорушення всі пункти, в тому числі п. 5 Постанови виключено.
Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Згідно з приписами ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначенихстаттею 255 цього Кодексу.
В рішенні ЄСПЛ «Карелінпроти РосійськоїФедерації» (KARELINv.RUSSIA),заява №926/08,остаточне від 06.03.2017, суд дійшов висновку,що суддя не може самостійно відшукувати докази винуватості особи, адже це становитиме порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на те, що суду не надано жодного належного та допустимого доказу на доведеність вини ОСОБА_1 суд не вбачає в її діях об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.
Враховуючи обставини вчиненого правопорушення, взявши до уваги відсутність шкоди заподіяної інтересам окремих громадян, держави чи суспільства внаслідок вчиненні правопорушення, а також враховуючи що на час розгляду адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 відбулися суттєві послаблення щодо карантину, вона добровільно перебувала на самоізоляції за адресою свого мешкання, та аналізуючи зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази у їх сукупності, з огляду на те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, провадження по справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю через відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст. 44-3, п. 1 ст. 247, ст.ст. 251, 252, 256, 280, 283-285, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя
Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області.

Суддя О.А.Степаненко