П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Києва Гладій С.В. за участі:

особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

захисника - адвоката Логвиненка С.П.,

представників Київської митниці Держмитслужби - Тищенка Ю.В.,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Київської митниці Держмитслужби Клімова С.Г. на постанову Солом`янського районного суду м Києва від 05 червня 2020 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Узбекістана, тимчасово не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у порушенні митних правил, передбачених ст. 471 МК України, та на нього за цим законом накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700,00 грн.

Цією ж постановою, валюта, вилучена згідно протоколу про порушення митних правил №0227/10000/20 від 07 лютого 2020 року у розмірі 1881 доларів США повернута ОСОБА_1 .

Згідно з постановою суду, 07 лютого 2020 року о 14 год. 20 хв. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» громадянин України ОСОБА_1 , який прилетів до України з Туреччини, м. Стамбул, рейсом № ТК 1255 літаком а/к «Турецькі Авіалінії», своїми діями обрав канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, тобто своїми діями засвідчив факти, що мають юридичне значення.

На підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 Митного Кодексу України громадянину було задано запитання щодо наявності готівкових коштів, пасажир відповів, що має приблизно 11500 доларів США. Після цього пасажиру було запропоновано пред`явити всю готівку. В службовому приміщенні митниці (зоні митного контролю) пасажиром було видано готівку в розмірі 12883 доларів США, що знаходилися у наплічній сумочці та яка переміщувалась без ознак приховування і з його слів належала йому.

Пасажир обрав проходження митного контролю «зеленим коридором», де передбачено наявність у громадян готівки у сумі, що не перевищує в еквіваленті 9999 євро, у зв`язку з чим з виявленої суми, пасажиру було пропущено 11002 доларів США (еквівалент 9999 євро станом на 07 лютого 2020року), а 1881 доларів США за протоколом про порушення митних правил вилучено.

На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажир не надав, до моменту перетину ним «зеленої лінії» для отримання довідкової інформації в інформаційній зоні та роз`яснення митних правил і порядку використання двоканальної системи до інспектора митниці не звертався.

Таким чином, своїми діями громадянин України ОСОБА_1 , під час проходження митного контролю в залі «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» порушив встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, представник Київської митниці Держмитслужби в апеляційній скарзі просить скасувати постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року, постановити нову, якою визнати ОСОБА_1 винним у порушенні митних правил за ознаками ст. 471 МК України, застосувати до нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн. з конфіскацією товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил (грошових коштів).

При цьому, представник Київської митниці Держмитслужби хоча й зазначає, що постанова винесена без врахування дійсних обставин справи, норм чинного законодавства, проте апеляційна скарга не містить жодного обґрунтування наведених в ній доводів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника Київської митниці Держмитслужби Тищенка Ю.В. на підтримку доводів апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 та в його інтересах захисника Логвиненка С.П., які заперечували щодо апеляційних вимог, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження за протоколом про правопорушення митних правил, перевіривши доводи апеляційної скарги, слід прийти до наступного висновку.

Відповідно до ч. 5 ст. 529 Митного кодексу України порядок оскарження постанови суду (судді) у справі про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, з накладенням відповідного стягнення - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.ст. 283, 284 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 правопорушення митних правил, обставини чого фактично не оспорюється в апеляційній скарзі.

Так, стаття 471 МК України передбачає відповідальність особи за вчинення дій, щодо порушення встановленого порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через "зелений коридор", товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України, що тягне за собою накладення штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України - також конфіскацію цих товарів.

Об`єктивна сторона правопорушення ст. 471 МК України полягає в недекларуванні іноземної валюти при проходженні митного контролю в зеленому коридорі, тобто в зоні спрощеного митного контролю, відповідальність за що передбачена ст. 471 МК України.

Відповідно до п.п. 4, 5 ст. 366 Митного кодексу України громадянин самостійно обирає "зелений коридор" або "червоний коридор" для проходження митного контролю.

Обрання "зеленого коридору" вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території, свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Статтями 196, 197 МК України встановлено порядок переміщення через митний кордон України.

Частиною 3 ст. 197 МК України та Постановою Правління Національного банку України № 148 від 27 травня 2008 року (із змінами та доповненнями), якою затверджено Інструкцію про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України встановлено порядок переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню.

Відповідно до розділу 2 Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України фізична особа-резидент має право ввозити в Україну та вивозити за межі України готівку в сумі, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування митному органу, а готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі та за наявності документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах), виключно на ту суму, що перевищує в еквіваленті 10000 євро.

На підставі п. 1.10 Правил застосування спрощеного порядку здійснення митного контролю предметів, які переміщуються громадянами, які прямують авіаційним транспортом, затверджених наказом Державної митної служби України від 18 лютого 2006 року № 137 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 01 березня 2006 року за № 217/12091 після перетину пасажиром "білої лінії" позначає закінчення "зеленого коридору" та після перетину якої настає відповідальність за порушення митних правил, про що зазначено на інформаційному стенді, розміщеному в зоні митного контролю.

ОСОБА_1 як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції вину в скоєному визнав, щиро розкаявся, просив суворо не карати та повернути вилучену валюту.

Крім того зазначив, що неодноразово здійснював подорожі за кордон під час навчання, знав про встановлені правила щодо необхідності декларування надлишкових коштів при перетині українського кордону, однак припустився прикрої помилки про розмір суми готівки, яку він перевозив.

При цьому просив врахувати, що вказане правопорушення є незначним, оскільки збитки та шкоду державі своїми діями не завдав; його необережні дії не були направлені на ухилення від сплати мита, податків чи інших зборів; у чому потерпіла держава від його дій, так це в неотримання інформації, передбаченої декларацією, яку мала б отримати. Вказав, що переміщував готівку без ознак приховування; провозив суму близьку до гранично-допустимої; добровільно видав готівку.

Представник ОСОБА_1 захисник Логвиненко С.П., окрім іншого, просив врахувати, що ОСОБА_1 не судимий, до адміністративної відповідальності раніше не притягувався, є внутрішньо переміщеною особою (вимушений переселенець з АР Крим через ймовірні переслідування за політичну та релігійні переконання, позицію та погляди); одружений; батько 6 дітей, 5 з яких малолітні; активний громадський та релігійний діяч (голова ГО та РО, заступник РО, які є неприбутковими організаціями); має вищу релігійну освіту; позитивно характеризується; один з піклувальників матері-інваліда.

Дослідивши з достатньою повнотою матеріали провадження за протоколом про порушення митних правил та додаткові дані, суд першої інстанції ґрунтовно прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, яке в повній мірі підтверджується матеріалами справи, і, зокрема, протоколом про порушення митних правил (а.с. 1-4), поясненнями ОСОБА_1 (а.с. 5-6), доповідною запискою головного державного інспектора ВОР № 2 управління запобігання та протидії контрабанді та порушення митних правил Київської митниці Держмитслужби Дейнеко О. (а.с. 7-8), описом предметів від 07 лютого 2020 року (а.с.9-11).

Погоджується суд апеляційної інстанції і з прийнятим рішенням суду першої інстанції в частині повернення ОСОБА_1 вилученої валюти, відповідно до протоколу про порушення митних правил № 0227/10000/20, а саме - 1881 доларів США з огляду на наступне.

Шкода, яку ОСОБА_1 потенційно міг завдати державі, була незначною: він не ухилявся від сплати мита та інших зборів і не завдав державі іншої шкоди, якби він віз гроші не задекларувавши їх, органи влади лише не отримали б інформацію про те, що ці кошти ввозилися з території держави.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, а також ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. У разі встановлення міжнародним договором правил, що суперечать чи не відповідають правилам, передбачених законодавством України, застосуванню підлягають правила міжнародного договору України.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод», а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Так, зокрема, у своєму рішенні від 06 листопада 2008 року по справі «Ісмаїлов проти Російської Федерації» Європейський Суд з прав людини зазначив, що при вирішенні питання про конфіскацію валютних цінностей, як стягнення (на прикладі порушення громадянином встановленого порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю) необхідно враховувати співрозмірність шкоди, завданої державним та суспільним інтересам, і шкоди, завданої особі.

Отже, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Щодо загальних інтересів суспільства, для досягнення яких і мало місце втручання в право на мирне володіння майном, слід зауважити, що держави мають законний інтерес, а також обов`язок на підставі різних міжнародних договорів, таких як Конвенція Організації Об`єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності, вживати заходи з метою виявлення та відстеження руху коштів через їхні кордони, оскільки значні суми можуть використовуватися під час відмивання грошей, торгівлі наркотиками, фінансуванні тероризму чи організованої злочинності, ухилення від сплати податків чи вчинення інших тяжких фінансових злочинів. Загальна вимога щодо декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, котра перетинає державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезення з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства.

Разом з тим, слід враховувати і те, чи дотримано органами влади розумний баланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищати право особи на мирне володіння своїм майном, тобто, чи не стали вжиті заходи особистим та надмірним тягарем для заявника. Питання про те чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.

Правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 полягало у переміщенні через митний кордон не задекларованих митному органу грошових коштів, що підлягає обов`язковому декларуванню.

Як зазначив суд першої інстанції, з чим погоджується і апеляційний суд шкода, яку ОСОБА_1 потенційно міг завдати державі, є незначною. Недекларування вказаної суми грошей фактично призвело б до відсутності інформації у органів влади про те, що ці кошти ввезені на територію країни.

Окрім того, в протоколі про порушення митних правил відсутні докази, які б підтверджували завдання шкоди державним чи суспільним інтересам, в тому числі і доказів, які б підтверджували, що вилучені кошти будуть спрямовані на забезпечення можливої протиправної діяльності. Підстав вважати, що гроші, які ОСОБА_1 перевозив, були отримані незаконним шляхом - відсутні, і єдине протиправне діяння, яке вчинив останній полягає в ненаданні митному органу відповідної декларації.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 11 липня 2019 року «Садоча протии України» (скарга №77508/11) було констатовано порушення Україною статті 1 Першої протоколу до Конвенції. Суд установив, що конфіскація всієї незадекларованої під час проходження митного контролю суми грошей наклала на заявника індивідуальний та надмірний тягар і булла непропорційною до вчиненного правопорушення.

Разом з цим Європейський суд з прав людини зазначав, що його рішення, які до речі є джерелом права в Україні, фактично слугують не лише для вирішення справ, направлених до Суду, але, взагалі, для роз`яснення, захисту та розвитку правил, встановлених Європейською конвенцією з прав людини («Конвенція»), що сприяє дотриманню державами зобов`язань, які вони взяли на себе як Договірні Сторони (Irelandv. The United Kingdom, § 154). Таким чином, місія системи, створеної Конвенцією, полягає у визначенні питань державної політики в загальних інтересах, що підвищує стандарти захисту прав людини та розширює судову практику в сфері прав людини у всьому суспільстві держав-членів Конвенції (KonstantinMarkin v. Russia[ВП], § 89).

А тому, з огляду на зазначені вище обставини справи, практику Європейського суду з прав людини суд першої інстанції прийшов до висновку, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, що застосування до ОСОБА_1 і штрафу, і конфіскації предметів порушення митних правил, що передбачено санкцією ст. 471 МК України як безальтернативне стягнення, буде порушенням положень ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки буде непропорційним, не відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі правопорушника і буде очевидно неспіврозмірним практичній ролі "правопорушення та відповідальності".

Слід зазначити, що як пояснив ОСОБА_1 , конфіскація коштів поставить його та сім`ю в скрутне матеріальне становище, при наявності 6 дітей, 5 з яких є малолітніми та перебуванні на його утриманні матері-інваліда.

А тому, як вірно зазначив суд першої інстанції з чим погоджується суд і апеляційної інстанції, застосування конфіскації предметів порушення митних правил в даному випадку, призведене до порушенням положень ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, а саме - втручання в право ОСОБА_1 на повагу власності, так як є не пропорційним, оскільки покладає на нього "індивідуальний надмірний тягар", у зв`язку з чим і відсутні підстави для застосування конфіскації вилученої валюти.

Окремо слід зазначити, що апеляційна скарга представника Київської митниці Держмитслужби взагалі не містить будь-якого обґрунтування апеляційних вимог та доводів на підтвердження того, що судове рішення місцевого суду є незаконним та таким, що постановлено без врахування дійсних обставин справи, а тому, за наведеним апеляційна скарга представника Київської митниці Держмитслужби Клімова С.Г. задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 294 КУпАП, 529 МК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у порушенні митних правил, передбачених ст. 471 МК України, та на нього за цим законом накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700,00 грн.- залишити без змін, а апеляційну скаргу представника Київської митниці Держмитслужби Клімова С.Г.- без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду С.В.Гладій