ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 362/1400/20
Провадження 3/362/616/20
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.06.2020 року суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Лебідь-Гавенко Г.М., розглянувши матеріали, що надійшли з Центрального управління Військової служби правопорядку (по м.Києву і Київській області) Міністерства оборони України про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-10 КУпАП солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ,

в с т а н о в и в:
Згідно протоколу про військове адміністративне правопорушення серія КИ №21 від 25.02.2020 року, встановлено, що солдат ОСОБА_1 , являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, став на шлях їх порушень та скоїв адміністративне правопорушення при наступних обставинах: 04.01.2020 року близько 08 години 30 хвилин перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 при оголошені усного наказу командира вказаної військової частини про складня Військової присяги молодим поповненням, офіційно, в присутності інших військовослужбовців, відмовився від складання Військової присяги, аргументуючи свою відмову через релігійні переконання, так як є членом «Церкви Християн Віри Євангельської».

Разом з тим, згідно листа Рівненської районної державної адміністрації від 10.02.2020 № вих-1173/0/01-22/20 вбачається, що відповідно до розпорядження Голови Рівненської районної державної адміністрації від 09.10.2018 № 696 останньому було відмовлено в направлені на альтернативну (невійськову) службу у зв`язку із несвоєчасним поданням заяви та неявкою без поважних причин на засідання відповідної комісії.

Отже, солдат ОСОБА_1 усупереч вимог статей 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 11, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, будучи військовослужбовцем строкової військової служби, в умовах особливого періоду, не виконав наказ командира військової частини НОМЕР_1 про складня Військової присяги, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 172-10 Кодексу України про адміністративне правопорушення - відмову від виконання законних вимог командира (начальника), вчинене в умовах особливого періоду.

В судовому засіданні солдат ОСОБА_1 , свою провину у скоєному правопорушенні не визнав та пояснив, що він 10 липня 2016 р. прийняв святе по вірі водне хрещення та став членом Церкви ХВЄ «Благодать» м. Вараш і являється ним по теперішній час, 26 листопада 2019 року був призваний на військову службу та направлений на проходження служби до в/ч НОМЕР_2 де одразу повідомив командування про своє віро сповідування, заявив про відношення до присяги та зброї, а також повідомив, що від військової служби він не відмовляється та не ухиляється та просив вирішити питання про переведення його на альтернативну службу. 04.01.2020 року він разом ще з деякими солдатами, які також через релігійні переконання не бажали приймати присягу перебували у казармі в/ч НОМЕР_1 , офіційної відмови під час складання присяги він не давав, так як на урочистий захід його не запрошували.

В судове засідання викликались свідки, які зазначені в адміністративному протоколі, проте допитати їх в судовому засіданні не виявилося можливим, через неможливість встановлення їх місця перебування (проходження служби).

Суддя, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 172-10 КУпАП, відмова від виконання наказу або інших законних вимог командира (начальника) є підставою для притягнення винної особи до адміністративної відповідальності та накладення на неї адміністративного стягнення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ та організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію ( крім цільової).

Згідно за ст.1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в Україні з 17.03.2014 року діє особливий період, який діє до теперішнього часу.

Відповідно до пунктів 1-3, 5, 10, 11 додатку 1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України «Положення про складання Військової присяги» кожен громадянин України, який поступає на військову службу, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народові та скріплює її власноручним підписом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» передбачено, що право на альтернативну службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.

Згідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» для вирішення питання про направлення на альтернативну службу громадяни, зазначені у статті 2 цього Закону, після взяття на військовий облік, але не пізніше ніж за два календарні місяці до початку встановленого законодавством періоду проведення призову на строкову військову службу, особисто подають до відповідного структурного підрозділу місцевої державної адміністрації за місцем проживання мотивовану письмову заяву.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» заява про направлення на альтернативну службу розглядається відповідним структурним підрозділом місцевої державної адміністрації протягом календарного місяця після її надходження в присутності громадянина,а заява про звільнення від призову на військові збори - протягом чотирнадцяти календарних днів. Підставою для відмови громадянину в направленні на альтернативну службу або звільненні від призову на військові збори є: несвоєчасне подання заяви про направлення на альтернативну службу або звільнення від призову на військові збори; відсутність підтверджень щодо істинності релігійних переконань; неявка громадянина без поважних причин за викликом до місцевої державної адміністрації для розгляду його заяви про направлення на альтернативну службу або звільнення від призову на військові збори. Про відмову у направленні на альтернативну службу або звільненні від призову на військові збори відповідний структурний підрозділ місцевої державної адміністрації сповіщає громадянина у письмовій формі.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» рішення про направлення громадянина на альтернативну службу або звільнення від призову на військові збори приймається місцевою державною адміністрацією у разі встановлення істинності релігійних переконань і видається заявникові.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02 ,«Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ч.2 ст.172-10 КУпАП, необхідно виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Норма пункту 2 статті 278 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , суддя дійшов висновку про те, що матеріали справи не містять доказів наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення ст. 172-10 КУпАП, як відмови від виконання наказу або інших законних вимог командира (начальника), суддя позбавлений можливості допитати свідків, які були присутні 04.01.2020 року в в/ч НОМЕР_1 під час, як зазначено в протоколі відмови ОСОБА_1 від складання присяги, сам факт відмови солдат ОСОБА_1 спростовує тим, що його до складання присяги не запрошували та він перебував в казармі військової частини.

За таких обставин, суддя приходить до висновку про необхідність направлення протоколу про вчинення солдатом ОСОБА_1 правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.172-10 КУпАП, на доопрацювання.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Таким чином, зміст протоколу не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а тому його слід повернути особі, яка його склала для належного оформлення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 245, 256, 278, 280, 283-285 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:
Адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП направити до ГУ Центрального управління Військової служби правопорядку (по м. Києву і Київській області) Міністерства оборони України для доопрацювання та виконання вимог постанови.
Роз`яснити, що відповідно до частини другої статті 256 КУпАП, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Тому, після належного оформлення протоколу, його необхідно пред`явити особі відносно якої складено протокол для ознайомлення та підписання.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко