ПОСТАНОВА

іменем України

13 серпня 2020 року м. Володимир-Волинський

Суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Лященко О.В., з участю особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності гр-на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, за ч.1 ст.130, ст.122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №229136, складеного 27 червня 2020 року інспектором СРПП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області Тарнавським Б.В., вбачається, що 27 червня 2020 року о 19 год 10 хв в м.Володимир-Волинський по вул.. Привокзальній, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Passat НОМЕР_1 , на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою жезла та проблисковими маячками синього та червоного кольору та звуковою сигналізацією, не зупинився. Був затриманий шляхом переслідування на патрульному автомобілі на вул.. Шевченка, шляхом утворення штучного затору, чим порушив п.2.4 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.122-2 КУпАП. Додатків до протоколу не вказано.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №229136, складеного 27 червня 2020 року інспектором СРПП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області Тарнавським Б.В., вбачається, що 27 червня 2020 року о 19 год 10 хв в м.Володимир-Волинський по вул. Привокзальній, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем Volkswagen Passat НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння:нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. Додатків до протоколу не вказано.

У судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе не визнав, суду пояснив, що 27 червня 2020 року близько 19 год він вийшов до свого автомобіля, який був припаркований у дворі багатоповерхового будинку в АДРЕСА_2 , забрати деякі особисті речі. В цей час в двір заїхав службовий автомобіль поліції, з якого вийшов поліцейський та наказав йому надати документи та зупинитись. На цю незаконну вимогу він відмовився, але відразу до нього було застосовано грубу фізичну силу та удари по обличчю та тілу, внаслідок чого його даний поліцейський повалив обличчям в асфальтне покриття, застосував сльозогінний газ, затримав та помістив у службовий автомобіль у кайданках та повіз в невідомому напрямку. Приблизно через 30 хв його доставили до приміщення лікарні, де він знаходився у цьому ж автомобілі. Жодних пропозицій пройти медичне обстеження на стан сп`яніння, надати йому медичну допомогу через кровотечу з обличчя та голови, поліцейський не реагував. На вимогу надати адвоката та показати протокол затримання - теж не реагував. Пізніше його все таки було доставлено на огляд до лікаря, який не зафіксував стану сп`яніння, але зафіксував лише травми та тілесні ушкодження, отримані від дій працівника поліції при затриманні. Вважає, що працівник поліції перевищив свої повноваження.

У судове засідання за клопотанням особи, яка притягується до відповідальності, викликався інспектор СРПП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області Тарнавський Б.В., який не з`явився за викликом суду, а також свідки правопорушення, вказані у протоколі.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_2 суду показав, що ОСОБА_3 є його другом. ОСОБА_4 подзвонив йому та пояснив, що він затримав п`яного водія і треба під`їхати в лікарню засвідчити відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. Коли він приїхав до приймального відділення ТМО, побачив патрульний автомобіль, групу людей, серед яких був інспектор ОСОБА_5 та в стакані автомобіля сидів закривавлений чоловік, руки якого були в кайданках і він відмовився на пропозицію інспектора проходити обстеження за допомогою приладу Драгер. При цьому інспектор здійснював відеофіксацію на боді-камеру. Після чого він поїхав, а через трохи приїхав у міськвідділ та поставив підпис в бланку протоколу.

Свідок ОСОБА_6 для допиту в судове засідання не з`явився і його явка не була забезпечена поліцією.

Допитавши свідка, дослідивши зібрані у справі письмові докази, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст.280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться щодо особи правопорушника і в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходам впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставі і в порядку встановленому законом, а застосування заходів адміністративного впливу проводиться в межах компетенції того органу, який його застосовує у точній відповідності із законом.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Обов`язок щодо збирання доказів, відповідно ст.251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.122-2 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Закон України Про Національну поліцію містить вичерпний перелік підстав зупинення транспортного засобу. Згідно зі статтею 35 зазначеного Закону, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

У той же час, поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені органами доходів і зборів відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Як вказано у справах «Малофєєва проти Pocії» (рішення від 30 травня 2013 року заява № 36673/04) та «Карєлін проти Pocії» (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) Європейського суду з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Жодних належних, допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом доводили факт керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, вказаних у протоколах, складених відносно нього, а також правомірність вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу під його керуванням, а також невиконання цієї вимоги водієм ОСОБА_1 , суду не надано та в додатках до протоколів не зазначено, а тому за ст.122-2 КУпАП провадження у справі слід закрити за відсутності події правопорушення.

Стосовно порушення ч.1 ст.130 КУпАП, то суд, окрім вказаного вище, виходить з наступного.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.2, 3 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та оформлення результатів такого огляду визначено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 р.

Відповідно до п.п. 6, 7 розділу І Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив не згоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п.9 Розділу ІІ Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Згідно з ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Із пояснень ОСОБА_1 та наданих ним відеозаписів події, що відбувалась у дворі багатоквартирного житлового будинку вбачається, що вимоги поліцейського, а так само і свідків, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, не було. Вказану обставину також підтвердив свідок ОСОБА_2 , який приїхав під приміщення лікарні по дзвінку свого знайомого інспектора і не був очевидцем керування транспортним засобом ОСОБА_1 та відмови від пропозиції поліцейського пройти медичне обстеження на місці зупинки транспортного засобу.

Разом з тим, з наданих ОСОБА_1 відеозаписів вбачається, що він був затриманий у дворі житлового будинку із застосуванням фізичної сили та поміщений в кайданках у службовий автомобіль поліції.

З інших відеозаписів, наданих ОСОБА_1 вбачається, що на його неодноразові вимоги випустити його з службового автомобіля поліції, йому відмовлено, оскільки він затриманий. На вимогу надати адвоката йому відмовлено. На неодноразові вимоги поліцейського чи бажає він пройти огляд на стан сп`яніння, ОСОБА_1 відповідав ствердно що бажає.

З показань свідка ОСОБА_2 вбачається, що під час події здійснювався відеозапис на боді-камеру. Даний відеозапис до протоколу про адміністративне правопорушення не доданий та суду для дослідження не наданий.

При цьому суду також не надано жодних доказів, котрі б підтверджували, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, що поліцейський пропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці і на його вимогу ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та відмовився пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я, що давало б право поліцейському не направляти його на огляд у медичний заклад і складати протокол про адміністративне правопорушення та адміністративне затримання.

Поліцейський, в порушення вимог даної Інструкції та положення ст. 266 КУпАП не направив ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а доставив його у відділ поліції, після чого його було доставлено на територію Володимир-Волинського ТМО, однак з автомобіля його не випустили, до лікаря направлення для проходження медичного огляду не виписали, а оформили відмову від проходження медичного огляду в присутності свідків, вказаних у протоколі.

Наведене свідчить про порушення поліцейським при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, як вимог Інструкції, так і положення ст. 266 КУпАП.

При цьому суд звертає увагу на показання свідка ОСОБА_2 про його особисті відносини з поліцейським та обставини справи, які він ствердив як свідок, що відповідно до закону ставить під сумнів його показання як допустимий доказ.

Конституція України гарантує: «кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника» (ч. 4 ст. 29).

ч. 1 ст. 261 КУпАП визначено, що адміністративне затримання особи допускається з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного та правильного розгляду справ і виконання постанов у справах про адміністративні правопорушення.

Під час складання протоколу про адміністративне затримання посадова особа, що здійснює адміністративне затримання, роз`яснює особі, яка вчинила адміністративне правопорушення, її права, передбачені ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Затриманому роз`яснюються його права, зокрема він має право ознайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою, виступати рідною мовою та користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження, а також оскаржити постанову по справі (ст. 268 КУпАП).

З наявного у справі протоколу АЗ №160704А про адміністративне затримання ОСОБА_1 , вбачається, що він був складений інспектором СРПП Володимир-Волинського ВП ГУНП Шимчуком М.М. за ч.1 ст.130 КУпАП, о 21 год 15 хв 27 червня 2020 року. Звільнено ОСОБА_1 було о 22 год 17 хв 27 червня 2020 року. Даних про те, що йому під час затримання роз`яснювались його права, передбачені Конституцією України (ст.ст.55, 56, 59, 63) та положення ст.268 КУпАП, в протоколі затримання не відображено та застережень жодних не зазначено.

З урахуванням часу адміністративного затримання, відображеного у протоколі, суд звертає увагу на записи лікаря, наявні у медичній картці ОСОБА_1 , якими стверджується, що він під час адміністративного затримання, будучи доставлений в лікарню, оглядався лікарем, зокрема о 20 год 45 хв його оглядав ургентний хірург, який зафіксував ряд тілесних ушкоджень на обличчі та тілі ОСОБА_1 , отриманих ним при затриманні поліцією, і не зазначив жодним чином про стан його алкогольного сп`яніння. Даним доказом стверджуються пояснення ОСОБА_1 що він сам наполягав на проходженні огляду в лікарні, оскільки мав кровотечу та потребував невідкладної медичної допомоги та йому таку допомогу було надано.

Разом з тим, з досліджених судом відеозаписів, наданих ОСОБА_1 вбачається, що він вимагав надати йому адвоката, вимагав його випустити з службового автомобіля, однак йому було відмовлено у цьому та роз`яснено що він затриманий.

Суд зауважує при цьому, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» особи, до яких застосовано адміністративне затримання, мають право на правові послуги, що полягають у здійсненні представництва їх інтересів у судах, інших державних органах (зокрема, органах внутрішніх справ), органах місцевого самоврядування, перед іншими особами та складенні документів процесуального характеру. Про це у протоколі про адміністративне затримання робиться відповідний запис та зазначаються число, місяць, рік і час, кого повідомлено та в який спосіб.

За таких обставин справи суд приходить до висновку про незаконне затримання ОСОБА_1 , за відсутності на те підстав та з грубим порушенням його права на захист.

За таких умов сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Оцінивши всі докази в сукупності, приходжу до висновку про недоведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі, оскільки обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення в суді спростовані як поясненнями самого ОСОБА_1 , так і свідка ОСОБА_2 , а також наданими ним відеозаписами, котрі є належними та допустимими, а тому суд не вбачає підстав для ненадання їм доказового значення.

Інших доказів, котрі б давали можливість поза розумним сумнівом зробити висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП у матеріалах справи не має та не надано таких на судовий розгляд справи.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що справа підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись п.1 ст. 247, ст. ст. 283,284 КУпАП,-

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130, ст.122-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:/-/ підпис.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду Волинської області О.В. Лященко