Дата документу Справа № 336/8050/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/8050/19 Головуючий в 1 інст. Зарютін П.В.
Провадження №33/807/233/20 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1 , представника адвоката Шулякова Ю.К. розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, 19.12.2019 року о 21-10 год. ОСОБА_1 в м. Запоріжжі по вул. Солідарності, 74 керуючи автомобілем «Фольксваген», держномер CRA ET 54, та на вимогу працівника поліції відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 ,

звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що постанова судді незаконна та необґрунтована, а обставини і мотиви, якими вона обґрунтована не відповідають дійсності. Вказує, що він не керував транспортним засобом, не був водієм автомобіля «Фольксваген», д.н. CRA НОМЕР_1 , не порушував п. 2.5 ПДР, а отже не є суб`єктом правопорушення. Звертає увагу, що з відеозапису не вбачається рух автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , момент зупинки автомобіля, вихід ОСОБА_1 з автомобіля через водійські двері одразу після зупинки, факт визнання ОСОБА_1 керування автомобілем. Крім того, свідки, вказані в протоколі не були очевидцями і не можуть свідчити про обставини зупинки автомобіля, керування і таке інше. Зазначає, що покази свідка ОСОБА_2 стосовно того, що вона керувала автомобілем не спростовані. Просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , представника адвоката Шулякова Ю.К., які підтримали апеляційну скаргу,перевіривши доводи скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознакадміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення від 19.12.2019 року серія ОБ№ 215635 (а.с. 1), направленням на огляд водія транспортного засобу (а.с. 4), інформацією, зафіксованою на DVD диску, що надана відділом патрульної поліції.

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення

Доводи апелянта, що він не керував транспортним засобом, а отже не є суб`єктом правопорушення апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, з відеозаписів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що автомобіль повертає ліворуч та через декілька секунд працівники поліції підходять до автомобіля «Фольксваген», держномер CRA ET 54, двигун якого працює. Працівник поліції називаючи водія ОСОБА_3 повідомляє, що він вже позбавлений права керування і мабуть тому не хоче надавати документи, на що чоловік вказує на ч. 4 ст.126 КУпАП. Після чого, поліцейський пропонує проїхати на освідування, однак чоловік повідомляє, що спочатку необхідно запропонувати пройти огляд на місці за допомогою тесту Драгер. Після названих ознак наркотичного сп`яніння, водій вказує, що розбите лобове скло не перешкоджає руху та відмовляється від надання документів вказуючи про необхідність подзвонити адвокату.

Слід відмітити, що ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу не заперечував факту керування транспортним засобом чи керування іншою особою, зокрема, водієм ОСОБА_2 . Натомість, сам повідомляє працівнику поліції про ч. 4 ст. 126 КУпАП, в якій зазначено про керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування транспортним засобом.

Версія щодо керування водієм ОСОБА_2 з`явилася під час розгляду справи у суді першої інстанції та, з огляду на її спростування дослідженими матеріалами, давали суду підстави для критичної оцінки таких пояснень ОСОБА_1 , оскільки з ОСОБА_2 перебуває у приятельських відносинах.

При апеляційному перегляді справи ОСОБА_1 пояснив, що за кермом була саме ОСОБА_2 , а він пересів на водійське сидіння для того, щоб завести автомобіль, однак і ці доводи апеляційний суд відхиляє, оскільки на відеозаписі інших осіб біля автомобіля не вбачається, двигун транспортного засобу працює, а матеріали справи доказів щодо свідка ОСОБА_2 не містять.

Отже, на думку апеляційного суду факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у вказаний час та у зазначеному місці не викликає сумніву.

Доводи апеляційної скарги, що свідки, вказані в протоколі не були очевидцями і не можуть свідчити про обставини зупинки автомобіля і керування не заслуговують на увагу, оскільки вказані особи зазначені у якості свідків саме відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Між тим, накладаючи стягнення на ОСОБА_1 в частині позбавлення його права керування транспортними засобами строком на 1 рік, суд першої інстанції помилково дійшов до такого висновку у зв`язку з наступним.

Так, з матеріалів справи вбачається, що постановами Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2019 року та 15 листопада 2019 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді 20 400 грн. штрафу та позбавлено права керування транспортними засобами строком на три роки (а.с. 9-12).

З огляду на вказане, на момент винесення Шевченківським районним судом м. Запоріжжя постанови відносно ОСОБА_1 - 17 березня 2020 року, визнаючи його винним у вчиненні передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення та накладаючи на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, суд не звернув уваги на те, що такого права ОСОБА_1 вже позбавлений попереднім судовим рішенням, а тому застосувати до останнього стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, якого особа уже позбавлена, неможливо. Отже, такі висновки суду першої інстанції щодо накладення даного виду стягнення слід визнати помилковими.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що така позиція узгоджується з п. 28 постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», яким передбачено, що позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КУпАП. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Враховуючи вказані обставини, апеляційний суд вважає рішення суду першої інстанції таким, що підлягає зміні в частині накладення на ОСОБА_1 такого виду адміністративного стягнення як позбавлення його права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та вважає за необхідне його виключити, що обумовляює часткове задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КУпАП України суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП змінити.

Виключити накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

В іншій частині постанову судді залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник