ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/924/20

22 червня 2020 року

Костопільський районний суд Рівненської області в особі судді Грипіч Л. А. розглянувши матеріали, що надійшли від Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Костопільського районного суду Рівненської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії БД №201074 від 24.04.2020 року, з якого вбачається, що водій ОСОБА_1 24.04.2020 року о 02 год. 49 хв. по вул.В.Стуса,18 в м.Костопіль, керував транспортним засобом OPEL ZAFIRA, д.н.з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ за допомогою газоаналізатора "Alkotest Drager 7510 №0459" та проведення такого огляду в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив, що з даним протоколом повністю не згідний, оскільки вказаного у ньому правопорушення не вчиняв.

Вислухавши пояснення особи, стосовно якої був складений протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 та дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.245КУпАП України суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом.

Згідно ст.251КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.2.5. Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно положень ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Отже, чинне законодавство передбачає, що до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП може бути притягнена особа, яка являється водієм і керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, або якщо особа, що керує транспортним засобом відмовиться пройти, відповідно до встановленого порядку, огляд на стан сп`яніння.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247,280 КУпАП.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до п. 24 Постанови звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Пунктом 27 вказаної постанови визначено, що відповідальність за ч.1 ст.130К УпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Керування транспортним засобом слід розуміти, як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №201074 від 24.04.2020 року зазначено, що водій ОСОБА_1 24.04.2020 року о 02 год. 49 хв. по вул.В.Стуса,18 в м.Костопіль, керував транспортним засобом OPEL ZAFIRA, д.н.з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови, від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ за допомогою газоаналізатора "Alkotest Drager 7510 №0459" та проведення такого огляду в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків.

Проте, вказане не відповідає дійсності і спростовується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який додано до матеріалів справи.

Так, дослідженим в судовому засіданні відеозаписом з нагрудної камери поліцейського спростовано перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля.

Разом з тим суд, зазначає, що долучений до протоколу відеозапис з нагрудної камери поліцейського взагалі не містить інформації про керування особи транспортним засобом, встановлення особи та перевірки відповідних документів, процедури роз`яснення права проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ за допомогою технічних засобів та вразі незгоди в медичній установі, присутність свідків.

Натомість, наявність двох свідків зазначених у протоколі, у присутності яких нібито було запропоновано пройти відповідний огляд на стан сп`яніння, та в присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду, належними дослідженими у судовому засіданні доказами, поза розумним сумнівом суду не доведена.

З долучених пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що вони письмово засвідчили свою присутність під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та відмову ОСОБА_1 пройти медичний огляд на факт вживання алкоголю. Факт керування останнім транспортним засобом вони не посвідчували.

Однак відеозапис, зафіксований на нагрудну камеру поліцейського, не містить інформації про те, що ОСОБА_1 чи будь кому іншому взагалі було роз`яснено право проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ за допомогою газоаналізатора "Alkotest Drager 7510 №0459" та проведення такого огляду в медичному закладі, а саме в присутності свідків.

Тобто, переконливих доказів того, що ОСОБА_1 24.04.2020 року о 02 год. 49 хв. взагалі керував транспортним засобом OPEL ZAFIRA, д.н.з НОМЕР_1 , матеріали справи не містять.

За таких підстав суд приходить до висновку, що викладені в протоколі обставини того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не знайшло в судовому засіданні свого підтвердження.

Таким чином, оскільки, керування особою транспортним засобом є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення за ч. 1ст. 130 КУпАП, а керування самим ОСОБА_1 транспортним засобом в той період категорично заперечується, й нічим іншим, крім змісту самого протоколу про адміністративне правопорушення цей факт не підтверджується, суд, виходячи з принципу презумпції невинуватості, не може встановити наявність цього елементу складу правопорушення, а, отже, й складу самого правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановити неможливо.

З огляду на викладене відомості, викладені в протоколі про адміністративні правопорушення суд оцінює критично, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена, а обставини вказані в протоколі про адміністративні правопорушення є суперечливими та не відповідають дійсності.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п.50-55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону. Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява №25).

Крім того, у справі «Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Крім того, в порушення вимог ст.251 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених в протоколі.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень за ч. 1ст. 130 КУпАП.

За таких обставин суд вважає, що відповідно до п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 62 Конституції України, ст.130,245,247,251,252,266,280,283-285 КУпАП, ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» , суд

ПОСТАНОВИВ:

Справу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - закрити в зв`язку з відсутністю в його діях події та складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі скарги через Костопільський районний суд.

СуддяЛ. А. Грипіч