Провадження № 33/810/48/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду Тополюк Є.В., при секретарі Василович Г.Ю., за участю ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 березня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про відстрочення строку виконання постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 грудня 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 грудня 2019 року у справі № 428/11170/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 384,20 грн. судового збору.

27 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з клопотанням, в якому просив відстрочити виконання постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 грудня 2019 року на один рік.

Постановою судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 березня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення строку виконання вищевказаного судового рішення було відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 березня 2020 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить дану постанову скасувати та ухвалити нову, якою надати йому можливість відстрочки виконання судового рішення до 16.12.2020 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що у задоволені клопотання йому відмовлено необґрунтовано, оскільки на цей час він перебуває на обліку в Луганському обласному центрі зайнятості, є внутрішньо переміщеною особою, у той же час як відстрочка виконання надала би йому можливість у будь-який час протягом строку відстрочки при наявності відповідної суми грошових коштів виконати рішення суду.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , якій підтримав доводи своєї апеляційної скарги та додатково пояснив, що він зараз перебуває на обліку у Луганському обласному центрі зайнятості, де з лютого 2020 року отримує приблизно 8 000 грн., він одружений, дружина працює фельдшером, дітей не має, має вищу юридичну освіту, йому не відомо про відкриття виконавчого провадження щодо нього, вважає, що у нього наявні виключні обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту постанови суду першої інстанції, клопотання ОСОБА_1 на відстрочку виконання постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16.12.2019 року надійшло до суду 27.01.2020 року, після того, яка його апеляційна скарга на вказане судове рішення було залишено без задоволення 24.01.2020 року. У зв`язку з чим він вважає, що строк виконання постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності обчислюється до 07.02.2020 року. У межах цього строку він звернувся до суду на підставі ч.1 ст.33 Закону України « Про виконавче провадження» з даним клопотанням.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив з того, що норми чинного КУпАП не передбачають можливості розстрочки сплати штрафу за постановою про адміністративне правопорушення. Згідно ч. 2 ст. 301 КУпАП відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу здійснюється в порядку, встановленому законом, згідно з положеннями статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а на даний час відсутні відомості про відкриття виконавчого провадження.

При цьому суд першої інстанції керувався положеннями ст.124 Конституції України, ст. 298 КУпАП, якою передбачено ,що постанова про накладання адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на положення ст. 307 КУпАП, згідно якої штраф має бути сплачений порушником не пізніш, як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

При ухваленні рішення суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 301, ст. 304 КУпАП, згідно яких відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (за винятком стягнення штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення) здійснюється в порядку, встановленому законом. Питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про відстрочку до суду на підставі ч.1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Однак при цьому, ОСОБА_1 до свого клопотання не надав докази того, що щодо нього суд, якій виніс постанову, вже видав виконавчий документ, на підставі чого державним виконавцем було відкрито виконавче провадження.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції вірно зазначив, що положення ст.33 Закону України « Про виконавче провадження» стосуються прав сторін, які є учасниками виконавчого провадження.

Суд правильно звернув увагу на роз`яснення, викладені в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», відповідно до яких при вирішення заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання, суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Постанова суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочку строку виконання постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16.12.2019 року є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до частини 6 цієї статті, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 21.02.2019 року при розгляді питання про відстрочення виконання судового рішення вказав, що відстрочка виконання судового рішення - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому; надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки, рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування знаходиться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. При цьому, надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

З урахуванням вищевикладеного та того, що ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не було надано доказів наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», а також тих, які підлягають доведенню з урахуванням правової позиції Верховного Суду, висловленої у його постанові від 21.02.2019 року, а також ураховуючи, що положеннями КУпАП не передбачено наявності інших обставин (підстав), при існуванні яких можливо відстрочити виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу (відповідно, сама по собі наявність скрутного матеріального становища ОСОБА_1 не може бути підставою для відстрочення виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення), тому у суду апеляційної інстанції також відсутні передбачені законом підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 березня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення строку виконання постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16.12.2019 року у справі № 428/11170/19 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Луганського

апеляційного суду Є.В. Тополюк