Справа№718/1205/20
Провадження№3/718/546/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2020 року м. Кіцмань Чернівецька область

Суддя Кіцманського районного суду Чернівецької області Мінів О.І., за участю захисника Ковч Т.Б., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця за національністю, із вищою освітою, неодруженого, приватного підприємця, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченогост.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

У С Т А Н О В И В:

Відносно ОСОБА_1 26.05.2020 року, складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР 18 №416481 за ст. 44-3 КУпАП, який надійшов 18.06.2020 на розгляд суду та у відповідності до якого 24.05.2020, в період часу з 17 год. по 22 год., ОСОБА_1 , будучи посадовою особою, власником ресторану «Ganok», допустив порушення підпункту 7 та 8, п.2 Постанови КМУ від 11.03.2020 №211, а саме здійснив проведення масового заходу (весілля) в середині приміщення ресторану «Ganok» за участю відвідувачів без засобів індивідуального захисту (рукавичок, масок, тощо).

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи щодо нього. Жодних клопотань від нього не надходило.

Разом із тим,у судове засідання з`явився його захисник Ковч Т.Б., який діє в його інтересах.

Так, ОСОБА_2 у судовому засіданні клопотав перед судом про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо його довірителя ОСОБА_1 за відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях останнього. Подав з даного приводу письмове клопотання, яке підтримав у судовому засіданні.

Заслухавши пояснення захисника, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступних висновків.

Згідно із вимогами ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП під час провадження у справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, статтею 44-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, а тому при вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності за цією статтею потрібно звертатися до конкретних правил і норм, які регулюють відносини боротьби з інфекційними хворобами.

В Рішенні Конституційного Суду України від 19.04.2000 № 6-рп/2000 у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статті 58 Конституції України, статей 6, 81 Кримінального кодексу України (справа про зворотну дію кримінального закону в часі) визначено: основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний і конкретизований зміст. Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює правову норму більш конкретним змістом.

Відповідно сама по собі указана стаття наведеного Кодексу не передбачає конкретних порушень правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і їх норм, як ознак адміністративного порушення, що впливають на його кваліфікацію, так її диспозиція є бланкетною - для встановлення ознак об`єктивної сторони складу діяння, передбаченого цієї статтею належить звертатися до аналізу нормативно-правових актів, у яких сформульовано правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і їх норми.

Так, згідно статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06квітня 2000року визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб, а санітарно-протиепідемічні правила і норми - нормативно-правові акти (накази, інструкції, правила, положення тощо) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, вимоги яких спрямовані на запобігання виникненню та поширенню інфекційних хвороб.

Згідно зі ст.29 вказаного Закону карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 ставиться у провину невиконання вимог п.п.7,8 п.2 Постанови Кабінету Міністрів України № 211від 11 березня 2020 року.

Однак, до вказаної Постанови№ 211 неодноразово вносилися зміни та доповнення, якими розширювалися та доповнювалось відповідні карантинні (обмежувальні) заходи.

Тобто, у протоколі не вказано чинну редакцію Постанови на нас вчинення описаного діяння.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11 березня 2020 року ( у редакції від 16 травня 2020 року) у пп.7 та 8 п.2 дійсно було заборонено проведення всіх масових (культурних, розважальних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних та інших) заходів, а також роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури.

Більше того, цією постановою було установлено на всій території України карантин з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р.

Однак, 20 травня 2020 року КМУ прийнято нову Постанову «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 392, якою установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 р. до 31 липня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Тобто, на період, визначений у протоколі про адміністративне правопорушення 24.05.2020 діяла зовсім інша редакція Постанови КМУ, аніж вказана у протоколі.

Таким чином, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, слід виходити із діючих обмежень станом на 24.05.20 з безпосереднім урахуванням положень нормативно-правових актів, у яких сформульовано правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і їх норми.

Враховуючи вищезазначене, підпункти 7 та 8 п.2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11 березня 2020 року, на час вчинення адміністративного правопорушення 24.05.2020 року були скасовані, а отже не діяли, а відповідні дії ОСОБА_1 підлягали кваліфікації за іншою, діючою на той час Постановою КМУ «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 392 від 20 травня 2020 року.

Відповідно до ст. 256 ч.1 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: відомості про особу, яка притягається до відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення… інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Порядок оформлення в органах Національної поліції України, у тому числі в їх структурних (відокремлених) підрозділах, матеріалів про адміністративні правопорушення передбачено «Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затвердженої наказом Міністра МВС України №1376 від 06.11.2015 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 р. за №1496/27941.

Згідно з п. 9 Розділу ІІ.Документування адміністративних правопорушень вказаної Інструкції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема: у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол), а відповідно до п. 15, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також іншідокументи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, обставини, наведені у протоколі про адміністративне правопорушення, суб`єктом, який його склав, повинні підтверджуватись іншими зібраними цим суб`єктом доказами.

Поза увагою суду не може залишитися і той факт, що правопорушення, згідно протоколу було вчинене 24 травня 2020 року у період з 17 год. по 22 год., що нічим не підтверджено, однак повідомлення з приводу вчинення правопорушення отримано анонімно лише біля 22 год.03 хв., у відповідності до рапорту працівника поліції.

Крім того, сам протокол, з невідомих причин складено лише 26.05.2020 року, тобто з порушенням визначеного ст. 254 КУпАП строку його оформлення не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.

Також, окрім самого протоколу про адміністративне правопорушення, до нього на доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, додано лише рапорт слідчого СВ Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області лейтенанта поліції Гаврилюка О. та письмові пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Разом із тим, жодних доказів на підтвердження проведення останнім масового заходу у ресторані не долучено. Свідків не встановлено. Незважаючи на те, що згідно долученого до матеріалів справи рапорту поліцейського здійснювався виїзд на місце події за анонімним повідомленням.

Так Касаційний адміністративний суд Верховного Суду в постанові від 29.04.2020 у справі № 161/5372/17 вказав, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень (аналогічна позиція висвітлена у справі № 524/5741/16-а від 20.05.2020).

Також поза увагою суду не може залишитися і той факт, що в протоколі вказано, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, будучи посадовою особою та власником ресторану, однак до матеріалів справи не долучено жодних належних, допустимих, достовірних та переконливих доказів на підтвердження того, що останній є суб`єктом підприємницької діяльності, чи більше того власником закладу, а отже не підтверджено належними доказами і те, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання та несе адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства.

Доводи з приводу того, що останній не є суб`єктом відповідальності, оскільки не є посадовою особою у розмінні вимог законодавства, суд не бере до уваги, оскільки сам ОСОБА_1 у своїх поясненнях та його захисник у судовому засіданні не заперечують того факту, що останній є співвласником ресторану «Ganok».

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП (абз. 2 ст. 251 КУпАП).

Перекладання такого обов`язку на суд, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення є неприпустимим.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу.

В рішенні ЄСПЛ «Карелінпроти Російської Федерації» (KARELINv.RUSSIA), заява №926/08,остаточне від 06.03.2017, суд дійшов висновку, що суддя не може самостійно відшукувати докази винуватості особи, адже це становитиме порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Таким чином, суд вважає, що матеріали справи не містять достатньо належних і допустимих доказів того, ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП, а враховуючи те, що складений щодо нього протокол про адміністративне правопорушення не містить опису конкретних обставин вчинення адміністративного правопорушення з посиланням на відповідні діючі правові норми, зважаючи на бланкетність диспозиції ст. 44-3 КУпАП, а тому не може вважатись допустимим доказом винуватості.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно приписівст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до п. 1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні, а судом не здобуті належні та допустимі докази на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, а тому провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказаною статтею слід закрити.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 62 Конституції України, п. 1 ст. 247, ст. 44-3,ст.ст. 251, 252, 256, 266, 280, 283, 284- 285, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд Чернівецької області.

Суддя : О.І. Мінів