Справа № 316/1263/20
Провадження № 3/316/328/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2020 рік м.Енергодар

Суддя Енергодарського міського суду Запорізької області Бульба О.М., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов Енергодарського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.Запоріжжя, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АРП18 №622622, 06.04.2020 р. близько 14 год. 50 хв. гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 знаходився без засобів індивідуального захисту, чим порушив вимогу постанови КМУ від 11.03.2020 р. №211, а саме: п.2.1 даної постанови, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст.44-3 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи, встановлення чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

За змістом ст.ст.279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має розглядатися суддею у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення, при цьому, суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно приписів ч.1 ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення, у тому числі, зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Диспозицією ст.44-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Отже, стаття 44-3 КУпАП носить бланкетний характер, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в редакції від 04.04.2020 р. (чинній на час складання протоколу про адміністративне правопорушення) (далі Постанова КМУ №211), на усій території України з 12 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року встановлено карантин.

У фабулі Протоколу про адміністративне правопорушення серія АПР18 №622622 складеного 06.04.2020 р. (далі Протокол), нормативний акт, порушення якого інкримінується ОСОБА_1 , зазначено як: «…вимогу постанови КМУ від 11.03.2020 р. №211, а саме: п.2.1 даної постанови».

Проте, Постанова КМУ №211, не містить п.2.1, як на це зазначено у Протоколі.

Також, слід зауважити, що суть адміністративного правопорушення викладена у фабулі Протоколу як: «…гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 знаходився без засобів індивідуального захисту…», яка не відповідає приписам законодавства, що виражається у наступному.

Постанова КМУ №211, містить, у тому числі, підпункти 1, 5, 6 пункту 2, якими заборонено до 24 квітня 2020 р. з 6 квітня 2020 р. перебування в громадських місцях без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, у тому числі виготовлених самостійно; відвідування парків, скверів, зон відпочинку, лісопаркових та прибережних зон, крім вигулу домашніх тварин однією особою та в разі службової необхідності; відвідування спортивних та дитячих майданчиків.

У національному законодавстві термін «громадське місце» наведений у статті 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення», відповідно до якої, громадське місце - це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Відповідно роз`яснень до Постанови КМУ №211, опублікованих Департаментом комунікацій Секретаріату Кабінету Міністрів України, що містяться на Урядовому порталі Єдиного веб-порталу органів виконавчої влади України, до переліку місць, які Уряд вважає громадськими у розумінні постанови КМУ №211, відносяться: під`їзди, підземні переходи, стадіони; парки, сквери, дитячі майданчики, зупинки громадського транспорту, ліфти, державні установи, медичні установи та ін.

Для віднесення певного місця до «громадського місця», з метою виконання постанови КМУ, є необхідним дотримання певних умов: 1) якщо це будівля, то до неї повинен бути відкритий доступ громадян; 2) за умови відкритої території (як парки, сквери, зупинки громадського транспорту, тощо) необхідною є така умова як скупчення людей.

Проте, ні з Протоколу, ні з доданих до нього матеріалів, не можливо встановити, чи є громадським місцем АДРЕСА_3 , знаходження на якій ОСОБА_1 без засобів індивідуального захисту зазначено у фабулі Протоколу, або іншим місцем зазначеним у Постанові №211, на якій заборонено знаходження без засобів індивідуального захисту.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Відповідно до висновків викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява №926/08), як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім, і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v.Turkey, п.282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.44-3 КУпАП, справа, відносно останнього, підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.247, 252, 283, 284, 287-289, 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі №316/1263/20 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О. М. Бульба