Номер провадження: 33/813/745/20
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

судді - Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання Воронової Є.Р.,

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2019 року,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Постановою суду першої інстанції від 20 грудня 2019 року, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Стягнуто 384 грн. 20 коп. судового збору на користь держави.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

На дану постанову суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду змінити, вказавши в резолютивній частині постанови: « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 384, 20 грн.»

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що суд не в повній мірі та не всебічно і необ`єктивно розглянув справу та не з`ясував багато обставин по ній. Суд грубо порушив права ОСОБА_1 , розглянувши справу без участі останнього, оскільки про дату час і місце судового розгляду справи, ОСОБА_1 , належним чином сповіщено не було, також, не було направлено і копію постанови суду на адресу ОСОБА_1 . Більш того, у постанові, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП не вирішив питання щодо вини водія ОСОБА_2 . На думку апелянта, водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.12.1. та п.13.1. Правил дорожнього руху і є винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 05 жовтня 2019 року по Об`їзній дорозі в м. Одеса.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2019 року, а також просить суд змінити вищевказану постанову вказавши в резолютивній частині постанови: « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 384, 20 грн.»

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі та в клопотанні про поновлення строку, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Висновки за результатами розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновляється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.

З матеріалів справи вбачається, що судовий розгляд у суді першої інстанції відбувся без участі ОСОБА_1 , який був сповіщений про розгляд справи (а.с. 1, 8), відомостей про отримання ним оскаржуваної постанови суду, матеріали справі не містять.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції.

Отже, зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані поважними, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Частиною 7 ст.294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду даної справи суд першої інстанції дотримався вказаних норм права та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення ґрунтується сукупністю доказів, які були дослідженні в судовому засіданні суду першої інстанції та судовому засіданні апеляційного суду, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 155696 від 05 жовтня 2019 року, письмовими поясненнями учасників ДТП, схемою місця ДТП.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 05 жовтня 2019 року близько 08:22 годин, керуючи транспортним засобом марки MAN 8.180, р/н НОМЕР_1 , та рухаючись за адресою: м. Одеса, Об`їзна дорога, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення автомобілем марки Toyota Highlander, р/н НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, та зазначеними діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 155696 від 05 жовтня 2019 року (а.с.1);

- схемою дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до якої 05 жовтня 2019 року за адресою: м. Одеса, Об`їзна дорога 23 км+100 м, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілей: MAN 8.180, р/н НОМЕР_1 , та Toyota Highlander, р/н НОМЕР_2 . Відповідно до схеми у автомобіля MAN 8.180, р/н НОМЕР_1 , пошкоджено передній бампер, тоді як у автомобіля Toyota Highlander, р/н НОМЕР_2 , пошкоджено задній бампер, задні двері, праву фару (а.с.2);

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зазначив, що 05 жовтня 2019 року він керував транспортним засобом Toyota Highlander, р/н НОМЕР_2 , та рухався за адресою: м. Одеса, Об`їзна дорога, в бік с. Усатово в крайній правій смузі. Приблизно о 08:22 годині він рухався зі швидкістю 50 км/год та перед ним виник затор. Так як автомобіль, який рухався попереду зупинився, то ОСОБА_2 також зупинив свій автомобіль та в цей момент відчув удар у задню частину свого автомобіля, який було завдано автомобілем MAN 8.180, р/н НОМЕР_1 ;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 , відповідно до яких 05 жовтня 2019 року близько 07:55 - 08:22 годин він керував транспортним засобом MAN 8.180, р/н НОМЕР_1 , та рухався по Об`їзній дорозі в м. Одесі, в крайній правій смузі для руху зі швидкістю 50 км/год. Попереду нього зупинився автомобіль Toyota Highlander, р/н НОМЕР_2 , внаслідок чого ОСОБА_1 також зупинив свій автомобіль, проте через погані погодні умови - дощ, відбулось зіткнення транспортних засобів.

Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Метою застосування адміністративного стягнення є виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття; запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, покарання та виправлення правопорушника, відшкодування збитків.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ст.124 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що, судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП не вирішено питання, щодо вини водія ОСОБА_2 , оскільки саме водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.12.1. та п.13.1. Правил дорожнього руху і є винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 05 жовтня 2019 року по Об`їзній дорозі в м. Одеса є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на його ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки спростовується вищевикладеним.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова судді районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 - задовольнити.

Строк на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2019 року - поновити.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

ПостановуСуворовського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева