328/766/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року м. Токмак

Суддя Токмацького районного суду Запорізької області Петренко Людмила Василівна, розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Управління соціального захисту населення Токмацької міської ради про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, фізична особа-підприємець, юридичне місцезнаходження: АДРЕСА_1 , фактичне місцезнаходження: АДРЕСА_2 ,

за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 41 КУпАП,

встановила:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № ОМС-ЗП8003/2131/АВ/П/ПТ від 08 квітня 2020 року, складеного інспектором праці Тараном Вячеславом Олександровичем про те, що ОСОБА_1 , фізична особа-підприємець, вчинив адміністративне правопорушення щодо фактичного допуску 6 працівників до роботи без оформлення трудового договору за фактичним місцезнаходженням фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , що відповідно до ч. 3 ст. 41 КУпАП тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, асаме: 20.03.2020 року під час проведення інспекційного відвідування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 встановлено: до перевірки надані цивільно-правові договори з додатками, укладені між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - підприємець) та громадянами України щодо виконання робіт в обсягах та на умовах, передбачених даними угодами, а також акти виконаних робіт до цивільно-правових договорів: - договір від 01.10.2019 року (без номеру), укладений між Підприємцем та громадянином ОСОБА_2 ; відповідно до додатку № 1 від 01.10.2019 року ОСОБА_3 доручає виконання робіт з мурування окремих ділянок простих зовнішніх стін із цегли; відповідно до акту виконаних робіт до даного договору від 02.12.2019 року, дані роботи виконані; - договір від 01.10.2019 року (без номеру), укладений між Підприємцем та громадянином ОСОБА_4 , відповідно до додатку № 1 від 01.10.2019 року ОСОБА_3 доручає виконання робіт з укріплення кроквяних ніг розшиванням дошками з двох боків та заміни кроквяних ніг із брусків, прогонів, відповідно до акту виконаних робіт до даного договору від 02.12.2019 року, дані роботи виконані; - договір від 01.10.2019 року (без номеру), укладений між Підприємцем та громадянином ОСОБА_5 , відповідно до додатку № 1 від 01.10.2019 року ОСОБА_3 доручає виконання робіт з розбирання покриттів з хвилястих азбестоцементних листів; відповідно до акту виконаних робіт до даного договору від 02.12.2019 року, дані роботи виконані; - договір від 01.10.2019 року (без номеру), укладений між Підприємцем та громадянином ОСОБА_6 , відповідно до додатку № 1 від 01.10.2019 року ОСОБА_3 доручає виконання робіт з улаштування цементної стяжки товщиною 20 мм по бетонній основі, улаштування покриттів з керамічних плиток на розчині із сухої клеючої суміші, готування важких кладкових цементних розчинів; відповідно до акту виконаних робіт до даного договору від 02.12.2019 року, дані роботи виконані; - договір від 01.10.2019 року (без номеру), укладений між Підприємцем та громадянкою ОСОБА_7 ; відповідно до додатку № 1 від 01.10.2019 року ОСОБА_3 доручає виконання робіт з фарбування стін приміщення; відповідно до акту виконаних робіт до даного договору від 03.01.2020 року, дані роботи виконані; - договір від 01.10.2019 року (без номеру), укладений між Підприємцем та громадянином ОСОБА_8 , відповідно до додатку № 1 від 01.10.2019 року ОСОБА_3 доручає виконання робіт з утеплення покриттів плитами з легких бетонів або фіброліту насухо та обгородження покрівель перилами; відповідно до акту виконаних робіт до даного договору від 03.01.2020 року, дані роботи виконані.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ОСОБА_3 є діяльність за КВЕД 41.20 «Будівництво житлових і нежитлових будівель». Таким чином, роботи, які виконувались за вище зазначеними цивільно-правовими договорами, належать до розділу 7 Класифікатора професій (із змінами, затвердженими наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 15 лютого 2019 року N 259) «Кваліфіковані робітники з інструментом», є основним видом діяльності ОСОБА_3 та мали б виконуватись на підставі укладення саме строкових трудових договорів, оскільки є будівельними професіями.

Таким чином, оскільки не укладено трудовий договір між працівником та Підприємцем, порушено вимоги ч. 1ст. 21 КЗпП України, п. 1 ч. 1 ст. 24 КЗпІІ України в частині укладення трудового договору у письмовій формі з фізичною особою, ч. 3 ст. 24 КЗпП України щодо неможливості допущення до роботи працівників без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове, державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу та ч. 2 ст.23 КЗпП України щодо укладення строкового трудового договору у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду належним чином повідомлений, через канцелярію суду надав клопотання про закриття справи та просив розглядати справу за його відсутності. В клопотанні зазначив, що у період з 10.03.2020р. по 20.03.2020р. головним спеціалістом, інспектором праці Управління соціального захисту населення Токмацької міської ради ОСОБА_9 було проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , який використовує найману працю. За результатами інспекційного відвідування інспектором праці був складений акт від 20.03.2020р. № ОМС-ЗТ18003/2131 /АВ, який отримала для ознайомлення бухгалтер - ОСОБА_10 20.03.2020р. Для здійснення перевірки, інспектору праці були надані сім цивільно-правових договорів з додатками та актами виконаних робіт, які були укладені у період: чотири договори - з 01.10.2019р. та роботи по яким закінчені 02.12.2019р.; один договір - з 01.10.2019р. та роботи закінчені 03.01.2020р.; один договір - 16.10.2019р. та роботи закінчені 03.01.2020р.; один договір-29.11.2019р. та роботи закінчені 10.12.2019р. В описовій частині Акту, інспектор праці виклав, хто та що саме виконував за цивільно-правовими договорами, але не зазначив, що у додатках до договорів, які є їх невід`ємною частиною описаний конкретний обсяг і вартість послуг, що також підтверджується і в актах виконаних робіт. Інспектор зробив висновок, що оскільки не укладено трудовий договір між працівником та Підприємцем, порушено вимоги ч. 1 ст. 21 КЗпІІ України, п. 1 ч. 1 ст. 24 КЗпП України, ч. 3 ст. 24 КЗпП України, ч. 2 ст. 23 КЗпП України, по шести договорах цивільно-правового характеру із семи.

Інспектор зробив помилковий висновок про порушення ним вимог трудового законодавства. Він поверхнево дослідив цивільно-правові договори та не встановив суть ймовірного порушення, зокрема не вказав, в чому саме полягає допуск до роботи осіб без належного оформлення, адже під час перевірки навіть не були встановлені самі особи.

08 квітня 2020 року інспектор праці Таран В.О. склав протокол про адміністративне правопорушення № ОМС - ЗП 8003/2131 /АВ/П/ПТ/ про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП.

Вважаю, що зазначена справа підлягає закриттю з наступних підстав:

Згідно ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою.

Відповідно до ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи: центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю (частини перша - четверта, сьома статті 41).

Вважає, що інспектор праці Управління соціального захисту населення Токмацької міської ради ОСОБА_9 неправомірно склав протокол, так як не є уповноваженою на те посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Крім того, інспектор праці ОСОБА_9 не надав йому (об`єкту відвідування) копію направлення на проведення інспекційного відвідування, та не ознайомив з підставами проведення позапланового інспекційного відвідування, що виключає адміністративну відповідальність.

Цивільно-правова угода має містити наступні умови: термін початку і закінчення (менший за календарний рік); вид і обсяг роботи (послуг) у певних одиницях; винагороду за кожний вид роботи і загальну винагороду суму договору; відповідальність виконавця у разі невиконання робіт (ненадання послуг) своєчасно, або у разі неналежного виконання (критерії належності /якості/ комплектності мають бути визначені в договорі); вказівку, що виконавець сам себе забезпечує засобами виробництва, сам облаштовує робоче місце і обладнує його всім необхідним, сам сплачує за електроенергію, засоби зв`язку, інтернет і решту всього необхідного для виконання завдання.

У період, який перевірявся, він, як фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , мав шість укладених цивільно-правових угод, що мають уніфіковану форму, зміст їх ідентичний. У кожній угоді зазначено, що виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підпадає під дію внутрішнього трудового розпорядку.

Пунктом 2.1 кожної угоди визначено, що за виконану роботу Замовник повинен сплатити Виконавцеві винагороду, розмір якої визначається у додатку № 1, який є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 2.2. кожної угоди вказано, що підставою для виплати винагороди Виконавцю є акт виконаних робіт, який підписується сторонами не пізніше 10 днів з моменту фактичного виконання робіт. За результатам виконаних робіт складені відповідні акти виконаних робіт. Підставою для складення вказаних актів виконаних робіт є фактичні обсяги виконаних робіт (наданих послуг), підтвердженні замовником та обумовленій сторонами у кожному конкретному договорі у додатку № 1 до нього.

Що стосується самих додатків № 1 до договорів, то вони у повні мірі розкривають зміст наданих послуг та містять вид і обсяг роботи (послуг) у певних одиницях; винагороду за кожний вид роботи і загальну винагороду суму договору.

Крім того, усі угоди містять вказівку про відповідальність виконавця у разі невиконання робіт (ненадання послуг), а також вказівку, що виконавець самостійно організовує виконання робіт.

Отже основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певно визначеного обсягу робіт.

Цивільно-правові угоди, з урахуванням додатків до них між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичними особами укладалися саме для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання певних результатів. У зв`язку з досягненням зазначеної мети взаємовідносини між ним та відповідними працівниками припинилися.

Укладені угоди не містять обов`язку виконавців бути присутнім на роботі у нього у визначені робочі години, дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу.

Таким чином, оскільки для трудових відносин характерна систематична виплата заробітної плати, то у спірному випадку, згідно договорів цивільно-правового характеру, оплата здійснюється разова, при цьому, підставою для її виплати є підписані акти виконаних робіт, що також є ознакою саме цивільно-правових відносин, отже вказані угоди містять умови притаманні саме цивільно-правовим угодам, та не регламентують самим процесом праці що є ознакою трудових договорів.

При цьому інспектор праці не наділений повноваженнями згідно діючого законодавства надавати юридичну оцінку правочинам, а тому оскільки сторони вільні в укладенні правочинів (цивільно-правових договорів) та дотримуються умов визначених в договорі, інспектор не вправі визначати правову природу даних договорів на свій розсуд, тобто визнавати їх по суті недійсними.

ОСОБА_1 вважає, ним не було вчинено адміністративного правопорушення, підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності не має.

Суд, перевіривши адміністративний матеріал, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно зі ст. 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Враховуючи вимоги ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 254 КУпАП обов`язок надання доказів покладено на осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення.

На підставі цих вимог закону, а також ст. 251, 252 КУпАП суд у постанові повинен навести докази вини особи у вчиненні правопорушення та дати їм належну оцінку в їх сукупності.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Частиною 3 ст. 41 КУпАП передбачено, що фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства, тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В даному випадку протокол про адміністративне правопорушення складено за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Законодавством України передбачені різні шляхи реалізації цього прав. Виходячи з положень Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) та ЦК України, реалізувати своє право на працю можна шляхом укладення трудового договору, контракту або цивільно-правового договору, зокрема: договору підряду, договору доручення, авторського договору та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У постанові від 26.09.2018 у справі № 822/723/17 Верховний Суд, в п. 23, зробив такий правовий висновок: «Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт».

Відповідно до постанови Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №802/2066/16-а, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від цивільно-правових є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Відповідно до ч.1 ст.24 КЗпП трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Згідно зі ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

У ч.1 ст.903 ЦК України зазначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Аналізуючи надані цивільно-правові договори, суддя приходить до висновку, що вони не містять ознак трудового договору, зокрема в договорах немає: обов`язку виконавця бути присутнім на підприємстві у визначені робочі години; обов`язку дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку; обов`язку підприємства забезпечувати виконавця матеріально-технічною базою; регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу; тощо.

Предметом цивільно-правових договорів є те, що виконавець зобов`язується замовнику виконати роботу в обсязі і на умовах передбаченим договором, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити дані роботи. Вид та вартість робіт встановлена додатком до договору, який є його невід`ємною частиною. Виконавець самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, сам забезпечує себе усім необхідним для виконання роботи. В кожному договорі визначено строк виконання робіт, порядок оплати послуг.

Пунктом 2.1 кожної угоди визначено, що за виконану роботу Замовник повинен сплатити Виконавцеві винагороду, розмір якої визначається у додатку № 1, який є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 2.2. кожної угоди вказано, що підставою для виплати винагороди Виконавцю є акт виконаних робіт, який підписується сторонами не пізніше 10 днів з моменту фактичного виконання робіт. За результатам виконаних робіт складені відповідні акти виконаних робіт. Підставою для складення вказаних актів виконаних робіт є фактичні обсяги виконаних робіт (наданих послуг), підтвердженні замовником та обумовленій сторонами у кожному конкретному договорі у додатку № 1 до нього.

Додатки до договорів у повні мірі розкривають зміст наданих послуг та містять вид і обсяг роботи (послуг) у певних одиницях; винагороду за кожний вид роботи і загальну винагороду суму договору.

Крім того, усі угоди містять вказівку про відповідальність виконавця у разі невиконання робіт (ненадання послуг), а також вказівку, що виконавець самостійно організовує виконання робіт.

Зміст положень КЗпП України свідчить, що невід`ємною ознакою трудових відносин є їх систематичність, а також і систематичність їх оплати.

В той же час, всі надані послуги за цивільно-правовими договорами, з урахуванням додатків до них між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичними особами укладалися саме для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання певних результатів. У зв`язку з досягненням зазначеної мети взаємовідносини між ним та відповідними працівниками припинилися.

Отже, як слідує з обставин, що склались, усі 6 виконавців, із якими укладені цивільно-правові договори, виконали конкретну роботу обумовлену договором, і разово отримали за це на підставі підписаних актів виконаних робіт, обумовлену винагороду.

Звертає на себе увагу, що договорами не передбачена систематична оплата робіт, що притаманно як раз трудовим відносинам, натомість визначена разова оплата, яка була здійснена за виконання обумовлених робіт.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 352/108/17 за трудовим договором працівник знаходиться із роботодавцем у тривалих відносинах і зобов`язаний виконувати будь-яку роботу в межах своєї професії, спеціальності, кваліфікації і посади.

В кожному цивільно-правовому договорі визначено строк виконання робіт.

Враховуючи зазначене, кожна зі сторін повністю виконала свої зобов`язання. Виконавці здійснили обумовлену договором роботу, а фізична особа-підприємець повністю оплатила винагороду обумовлену договором. З огляду на викладене, після того як підприємець прийняв надані послуги та повністю розрахувався за них згідно погоджених умов, усі ці договори припинили свою дію.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 та ч.1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти). Визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Оскільки, чинне законодавство України не містить жодного обов`язкового припису щодо того, у яких саме випадках сторони певного зобов`язання зобов`язані укладати саме трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт. Отже, потенційні сторони такого зобов`язання цілком вільні у своєму виборі форми втілення власних правових відносин.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України закріплено принцип презумпції правомірності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Цивільно-правові договори недійсними не визнані.

Слід також зазначити, що відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Зі змісту ст.124 Конституції України, глави 16 ЦК України, можливо встановити, що визнати правочин удаваним та недійсним може лише суд, і лише за заявою сторін правочину. Інспектори праці, у свою чергу, правом визнавати правочини удаваними не наділені.

Таким чином, укладені ФОП ОСОБА_1 цивільно-правові договори додані до протоколу, є договорами про надання послуг, удаваними судом не визнані, а тому були чинними у строк їх дії.

Інспектори праці не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами цивільно-правового договору.

Надання зазначеними особами послуг не є трудовими відносинами, а тому ФОП ОСОБА_1 вимоги статей 21 та 24 КЗпП України не порушені.

Враховуючи вище вказане, у діях ФОП ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 (п.4.1) встановлено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не порушив вимог законодавства про працю та про охорону праці, цивільно-правові договори укладені з дотриманням норм Цивільного кодексу України та не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Застосовуючи закріплений в ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, який, передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП не доведена.

Суддя не бере до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що інспектор праці Управління соціального захисту населення Токмацької міської ради ОСОБА_9 неправомірно склав протокол, так як не є уповноваженою посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 КУпАП усправах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати: посадові особи, уповноважені на те виконавчими комітетами (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчими органами, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад (частини перша - четверта статті 41,статті 44-3, 96-2, 103-1, 103-2, 103-3, 104, частина перша статті 106-1, статті 106-2, 127-2, 149 - 152, частини третя - п`ята статті 152-1, статті 154, 155, 155-2, 156, частини перша - четверта статті 156-1, статті 156-2, 159 - 160, стаття 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 183, 185-1, 186-5, 197, 198).

Так, інспектор праці Управління соціального захисту населення Токмацької міської ради ОСОБА_9 мають право складати протоколи.

Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, судом не встановлено протиправної поведінки ОСОБА_1 , у зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку про необхідність закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст. 1, 7, 9, 10, 11, 41 ч. 3, 245, 247, 251, 252, 279, 280, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

постановила:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця, за ч. 3 ст. 41 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Запорізького апеляційного суду через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя: