Справа № 496/2355/20
Провадження № 3/496/1479/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року суддя Біляївський районний суд Одеської області розглянувши заяву Алексеєнко Ю.І. про залучення у справу як представника ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Біляївського районного суду Одеської області на розгляді знаходиться протокол серії ОБ № 095365 від 06 червня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

До суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про залучення у справу у якості представника ОСОБА_1 . У заяві зазначає, що ОСОБА_1 не може представляти його інтереси як адвокат, тому що 17.09.2019 року Дисциплінарною палатою КДКА Одеської області було винесено рішення про зупинення на певний час адвокатського свідоцтва, адвокату Грицюку О.О. за наслідками скарги ОСОБА_3 до 17.07.2020 року. Разом з тим, 31.10.2019 року Конституційний Суд України надав Висновок у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. №1013) вимогам статей 157 і 158 Конституції України. Цим Висновком Конституційний Суд України визнав законопроект про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) таким, що відповідає вимогам статей 157 і 158 Конституції України. У Висновку зазначено, що поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю «представництво особи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом, тобто - юристом. ОСОБА_2 вважає за необхідне вирішити питання про допуск до представництва в суді іншим суб`єктом, а саме юристом ОСОБА_1 (паспорт: 003530853 від 27.06.2019 року).

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що на даний час він на має ані довіреності а ні жодного документу який підтверджував його повноваження.

В судовому засіданні ОСОБА_2 заяву про залучення ОСОБА_1 у справу у якості представника підтримав в повному обсязі.

Розглянувши заяву, заслухавши ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право зокрема при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Згідно з нормами ст. 271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Повноваження адвоката на участь у розгляді справи підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника. Витяг засвідчується підписами сторін.

З вищевикладених норм вбачається, що захисником особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, може бути адвокат або інший фахівець у галузі права, повноваження якого підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги.

При цьому, Конвенція про захист прав людини і основних свобод, ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 року, передбачає право кожного обвинуваченого захищати себе особисто або використовувати правову допомогу захисника, вибраного ним на власний розсуд (стаття 6). У Міжнародному пакті про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року, ратифікованому Указом Президії Верховної Ради Української PCP від 19 жовтня 1973 року № 2148-VIII, зазначено, що держава повинна гарантувати кожному, чиї права і свободи порушено, ефективний засіб правового захисту, і таке право повинно встановлюватись судовим або будь-яким іншим компетентним органом, передбаченим правовою системою держави (стаття 2), та можливість вільного вибору обвинуваченим захисника (пункт 3 статті 14). «Основні принципи, що стосуються ролі юристів», прийняті восьмим Конгресом ООН з питань попередження злочинності і поводження з правопорушниками 27 серпня-07 вересня 1990 року, передбачають, що кожна людина має право звернутися до будь-якого юриста за допомогою для захисту і відстоювання своїх прав та захисту їх на всіх стадіях кримінального судочинства (принцип І); жодний суд чи адміністративний орган, в якому визнається право на адвоката, не відмовляється визнавати права юриста відстоювати в суді інтереси свого клієнта, за винятком тих випадків, коли юристу було відмовлено в праві виконувати свої професійні обов`язки відповідно до національного права і практики та цих принципів (принцип 19).

В рішенні Європейського суду з прав людини від 24 листопада 2011 року у справі «Загородній проти України», заява № 27004/06 суд зазначив, що особа, проти якої висунуті кримінальні обвинувачення, яка не бажає захищатись особисто, повинна бути в змозі скористатись юридичною допомогою за власним вибором (див. рішення від 16 квітня 2009 року у справі «Ханжевачкі проти Хорватії» (Hanzevadki v. Croatia), заява № 17182/07, п. 21, з подальшими посиланнями).

Проте це останнє право також не може вважатись абсолютним і таким чином, національні суди можуть не прийняти вибір особи, коли існують відповідні та достатні підстави вважати, що того вимагають інтереси правосуддя (рішення від 25 вересня 1992 року у справі «Круассан проти Німеччини» (Croissant v. Germany), п. 29, Series A № 237 B) (п. 52 зазначеного рішення ЄСПЛ).

Таким чином, наведені міжнародно-правові акти передбачають право кожного обвинуваченого захищати себе особисто або через вільно вибраного ним на власний розсуд захисника з-поміж юристів, які можуть надати ефективний правовий захист. Ці положення міжнародно-правових актів щодо права фізичної особи на захист від обвинувачення відтворені у положеннях частини першої статті 59 Конституції України, які закріплюють право кожної фізичної особи на правову допомогу і право вільного вибору захисника з метою захисту від обвинувачення.

Разом з тим, Конституційний Суд України у рішенні № 1-23/2009 від 30 вересня 2009 року зробив наступний висновок про те, що положення ч. 2 ст. 59 Конституції України «для ... надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура» в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що особа під час допиту її як свідка в органах дізнання, досудового слідства чи дачі пояснень у правовідносинах з цими та іншими державними органами має право на правову (юридичну) допомогу від обраної за власним бажанням особи в статусі адвоката, що не виключає можливості отримання такої допомоги від іншої особи, якщо законами України щодо цього не встановлено обмежень.

При вирішенні питання про наявність у фахівців у галузі права повноважень на здійснення захисту в справах про адміністративне правопорушення суду належить також з`ясовувати, яким саме законом їм надано право брати участь у таких справах як захисникам. Інші фахівці в галузі права мають діяти у межах спеціального закону, який на даний час не прийнятий, тим самим законодавець обмежив участь таких осіб у якості захисника чи представника, які діють на праві довіреності та мають лише юридичну освіту.

Таким чином, за відсутності спеціального закону інші фахівці в галузі права не можуть приймати участь як захисники в справах про адміністративні правопорушення.

На підтвердження своїх повноважень на право представляти інтереси ОСОБА_2 , який притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не надано будь-яких документів про те, що він є іншим фахівцем у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто (довіреність, документи про здобуття кваліфікації ступеня вищої освіти за напрямом підготовки «Правознавство» і т.д.)

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_2 про долучення у справу у якості представника ОСОБА_1 є необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 173, 221, 268, 270, 271 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про залучення у справу як представника ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Галич