Номер справи 220/981/20
Номер провадження 3/220/649/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року Суддя Великоновосілківського районного суду Донецької області Якішина О.М., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління Державного агентства рибного господарства у Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

18.05.2020 року о 20 год. 22 хв., старшим державним інспектором відділу ОВБР «Рибоохоронного патруля» ОСОБА_2 О.О. на річці Вовча, біля с.Костянтинопіль Великоновосілкііського району Донецької області (Костянтинопільська сільська рада), був виявлений факт грубого порушення правил рибальства ОСОБА_1 , який здійснював лов риби під час нерестової заборони своїм забороненим сітестнастним знаряддям лову риби - павуком (1 шт). ОСОБА_1 рибу не впіймав. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 3.15, 4.4. Правил любительського і спортивного рибальства, ст.63 Закону України «Про тваринний світ», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 85 КУпАП.

Правопорушник в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений судом через поштове відправлення з повісткою про виклик в судове засідання на 02.07.2020 р. та 16.07.2020 р. (на адресу вказану ним в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме: АДРЕСА_1 ). Будь яких заяв від ОСОБА_1 , в тому числі з зазначенням іншої адреси проживання, до суду не надходило.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки у судове засідання ОСОБА_1 , якому було відомо про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що призводить до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті.

Приймаючи до уваги, що судом вжито всіх необхідних заходів для забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому засіданні, клопотань про відкладення розгляду справи від останнього не надходило, причини його неявки до суду визнано неповажними та, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, а також беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність, вважаючи його належним чином повідомленим про день та час розгляду справи.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_1 , у зазначеному вище адміністративному правопорушенні повністю доведена та підтверджена матеріалами адміністративної справи, у тому числі протоколом про адміністративне правопорушення № 003096 від 18.05.2020 року, згідно якого викладені обставини скоєного правопорушення (а.с.3); письмовими поясненнями самого правопорушника викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення відповідно до яких він свою провину визнав (а.с.3); описом-оцінкою знаряддя лову згідно протоколу № 003096 від 18.05.2020 р. (а.с.6); квитанцією про отримання речей вилучених під час здійснення провадження про адміністративне правопорушення № 201; фото таблицею до протоколу (а.с.8); поясненнями свідка ОСОБА_3 згідно яких він зазначив обставини скоєного адміністративного правопорушення, а саме те, що 18.05.2020 року близько 20 год. 30 хв. він знаходився на р.Вовча біля с.Костянтинопіль Великоновосілківського району Донецької області, де бачив як невідомий чоловік здійснював лов риби з моста підхваткою. Після чого був запрошений співробітниками рибоохорони в якості свідка та був присутній при складанні адміністративного протоколу (а.с.5).

Дослідивши подані матеріали, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 3.15, п. 4.4 Правил любительского і спортивного рибальства, відповідно до яких в нерестовий заборонний період любительське рибальство може бути дозволено органами рибоохорони на спеціально визначених ділянках водойм однією поплавковою або донною вудкою із одним гачком і спінінгом з берега (п. 4.4), та забороняється лов водних живих ресурсів знаряддям лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів та найменувань (п. 3.15).

Стаття 63 Закону України «Про тваринний світ» передбачає, що порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону; відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи, винні, зокрема, в незаконному вилученні об`єктів тваринного світу з природного середовища.

Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 85 КпАП України.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 85 КпАП України, тобто грубе порушення правила рибальства, із застосуванням заборонених знарядь лову.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КпАП України, при накладенні стягнення за правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи характер скоєного ОСОБА_1 правопорушення, ступінь його вини, особу порушника, стосовно якої даних, які б з негативного боку його характеризували, суду не надані, а також враховуючи обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, яким є визнання своєї вини порушником у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення, суд піддає ОСОБА_1 адміністративному стягненню у межах санкції ч.4 ст.85 КУпАП у вигляді штрафу з конфіскацією знаряддя лову.

Керуючись ст.ст. 33, 221, 283, 85 ч. 4 КпАП України, суд

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.85 КУпАП, та призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340,00 грн.

Знаряддя лову павук у кількості 1 штуку L 1.4 х 1.4 Ф-13, вилучений згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 003096 від 18.05.2020 року - конфіскувати в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.М. Якішина