Справа № 308/1695/19
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
12.06.2020 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисників адвокатів Пекаря В. І. та Коваленка О. М., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав захисник ОСОБА_1 адвокат Пекарь В. І.,
в с т а н о в и в :
постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 березня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживаючого АДРЕСА_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 , не працюючого, відомості про ідентифікаційний номер платника податку в матеріалах справи відсутні,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.
Згідно постанови, 13.02.2020 року, о 00 год. 40 хв. (час керування 23:08 -12.02.2020 р.) водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «KIA MAGENTIS», д.н.з. НОМЕР_1 , у с. Оноківці, по вул. Головній, буд. 144, Ужгородського району з ознаками алкогольного сп`яніння: запах з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, нечітка мова, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, у встановленому законом порядку, в присутності двох свідків, чим порушив вимоги передбачені п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).
В апеляційній скарзі адвокат Пекарь В.І. вказує на те, що постанова судді є незаконною. Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення містить ряд порушень, а саме: - місцем вчинення правопорушення вказано м. Ужгород, вул. Парижської Комуни, 8; - зазначено, що ОСОБА_1 керував т/з з ознаками алкогольного сп`яніння, що не відповідає суті адміністративного правопорушення встановленому ч. 1 ст. 130 КУпАП; - не вказано від проходження якого саме огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився ОСОБА_1 , а суд не давши належної оцінки цим порушенням і визнавши його належним доказом фактично перебрав на себе функції сторони обвинувачення, чим порушив принцип рівності сторін і вимоги щодо змагальності процесу. Окрім того вказує на те, що судом допитано одного свідка, який підтвердив, що не був на місці зупинки транспортного засобу і не може підтвердити факт керування ОСОБА_1 автомобілем та факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки і те, що ОСОБА_1 пропонували пройти такий огляд, однак, суд взагалі не вказав дану обставину в постанові. Просить постанову суду, а провадження в справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисників адвокатів Пекаря В. І. та Коваленка О.М., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Частиною 1 статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, а відповідно до ст. 280 цього ж Кодексу, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст. 252 цього Кодексу передбачено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд, дослідивши зібрані у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги вважає, що при розгляді справи щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону судом першої інстанції не було дотримано.
Між тим, зазначивши в постанові про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки KIA MAGENTIS», д.н.з. НОМЕР_1 , у с. Оноківці, по вул. Головній, буд. 144, суд першої інстанції не послався на докази, які підтверджують факт керування ОСОБА_1 автомобілем саме по вул. Головній, 144. При цьому, судом першої інстанції не враховано те, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 керував автомобілем по вул. Паризької Комуни, 8, у м. Ужгород.
Вищенаведене свідчить про те, що як у протоколі, так і в постанові суду першої інстанції належним чином не встановлено місце вчинення адміністративного правопорушення, що в свою чергу є неприпустимим.
При цьому, в письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не вказується на місце вчинення адміністративного правопорушення.
Разом із тим, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, матеріали справи не містять достовірних доказів про факт керування ОСОБА_1 автомобілем, у тому числі й у стані алкогольного сп`яніння,або з ознаками алкогольного сп`яніння: запах з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, нечітка мова, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вимоги працівників поліції на проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння не ґрунтуються на вимогах законодавства та фактичних обставинах справи. При цьому, поясненнями свідків не підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Крім того, з відеозапису з боді камер поліцейських не вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи за кермом автомобіля марки KIA MAGENTIS», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював рух, тобто керував транспортним засобом.
Також зі змісту протоколу вбачається, що зазначений у протоколі час нібито керування ОСОБА_1 транспортним засобом 13.02.2020 о 00:40, не підтверджується відеозаписом із боді камер поліцейських, з якого убачається, що працівниками поліції виявлено транспортний засіб KIA MAGENTIS», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у нерухомому стані, о 23:08 12.02.2020.
Тому, доводи апеляційної скарги про те, що складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення містить ряд порушень, а суд першої інстанції, не давши належної оцінки таким порушенням, і визнавши протокол належним доказом, фактично перебрав на себе функції сторони обвинувачення, чим порушив принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу, - визнаються не спростованими й заслуговують на увагу.
Разом із тим, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував щодо проходження огляду на стан сп`яніння у присутності адвоката, однак, працівниками поліції не було забезпечено ОСОБА_1 захисника, чим порушено його право на захист та, відповідно, і обґрунтованість наданих у ході апеляційного розгляду стороною захисту пояснень про порушення працівниками поліції права ОСОБА_1 на захист.
Під час розгляду справи апеляційним судом свідок ОСОБА_4 патрульний поліцейський, який склав щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, не спростував пояснення ОСОБА_1 про те, що на вимогу останнього ним не було забезпечено право особи на захист. ОСОБА_4 також пояснював, що до його повноважень не входить викликати на місце правопорушення для надання правової допомоги особам, щодо яких здійснюється провадження захисників (адвокатів). Не зміг ОСОБА_4 дати пояснення і у частині того, що приєднані до матеріалів справи докази (відеозаписи з боді-камер) не містять відомостей про факт керування ОСОБА_1 автомобілем. Вчинювані ним дії вважав законними.
Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять і відомостей про те у чому саме полягала поведінка ОСОБА_1 , яка не відповідала обстановці, про що вказується у протоколі про адміністративне правопорушення, які саме дії були вчинені ОСОБА_1 як такі, що суперечили вимогам законодавства. Окрім того, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено запах чого саме з порожнини рота було виявлено у ОСОБА_1 .
Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що, розглядаючи справу щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції у порушення вимог передбачених ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП не з`ясував усі обставини справи та не дав оцінки доказам у їх сукупності.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.
Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються зібраними у справі доказами, приєднані до справи докази породжують сумніви у достовірності викладених у них фактів, та ґрунтуються на припущеннях - суб`єктивних даних відповідних посадових осіб, що у свою чергу, з урахуванням вищенаведених норм та обставин, свідчить про відсутність події та складу вказаного адміністративного правопорушення.
При цьому, апеляційний суд вважає, що відсутність у матеріалах справи переконливих доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом виключає і допустимість протоколу як джерела доказів і, при цьому, запис у протоколі про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного спяніння не може бути визнаний законною підставою для вимоги щодо проходження ним огляду на стан сп`яніння, що в свою чергу виключає наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Пояснення сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих пояснень, тому керуючись принципом презумпції невинуватості, апеляційний суд при прийнятті судового рішення приймає до уваги вказані пояснення.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту скоєння правопорушення вичерпані, а апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування обставин, що мали місце за участі ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, а провадження в справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення на транспорті, їх огляд та огляд транспортних засобів, складання протоколів про адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів ( посвідчення водія та інших), покладаються на органи Національної поліції, їх територіальні підрозділи, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що саме на відповідних посадових осіб патрульної поліції покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого правопорушення на транспорті з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.
При прийнятті рішення апеляційний суд враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи; що справа про адміністративне правопорушення повинна бути розглянута у розумні строки.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав захисник ОСОБА_1 адвокат Пекарь В.І., задовольнити.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 березня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан