Справа № 346/191/20
Провадження № 33/4808/178/20
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 березня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 01.01.2020 року о 23 год. 00 хв. в с. Рунгури по вул. Шевченка керував транспортним засобом марки "Ford Eskord", реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Згідно до висновку результатів медичного освідчення водій керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді винесена з порушенням його права на правову допомогу, що є порушенням його прав, що робить рішення суду завідомо незаконною та неправосудною.

Зазначає, що був безпричинно зупинений працівниками поліції, внаслідок чого були порушені його права, притаманні для водіїв. Після того, як він зробив працівникам поліції зауваження з даного питання, вони почали вимагати у нього пройти тест на визначення стану алкогольного сп`яніння, пред`являючи йому підозру в тому, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Звертає увагу на те, що на місці зупинки його транспортного засобу, крім працівників поліції та осіб, перебували разом із ним в його транспортному засобі, не було, які б могли бути очевидцями та засвідчити, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння не було.

Працівники поліції не реагували на його пояснення і під погрозою затримати його та його транспортний засіб, вимагали у нього пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Працівники поліції не пояснили йому причини зупинки транспортного засобу під його керуванням та не мали із собою прилад, за допомогою якого він мав проходити відповідний огляд. Прилад Драгер був доставлений на місце зупинки його транспортного засобу іншим екіпажом поліції, муштук якого вже був відкритий. Маючи підозри про можливість фальсифікації працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього, він відмовився на їхню пропозицію пройти зазначений огляд на місці зупинки транспортного засобу. Натомість, він погодився пройти огляд в медичному закладі, так як був переконаний в тому, що він тверезий.

В лікарні працівники поліції здійснювали на нього психологічний тиск, щоб він підписав медичний висновок та протокол, при цьому погрожували, що автомобіль помістять на штрафний майданчик. На медичне освідчення він чекав біля 40 хв., жодних свідків при цьому не було залучено, що є грубим порушенням.

Результат приладу, за допомогою якого він проходив огляд на стан сп`яніння, він не зрозумів, однак лікар йому вказала, що він знаходиться в стані алкогольного сп`яніння.

Вказує на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначені свідки, яких не було при його проходженні огляду та ні при складанні самого протоколу.

Вважає, що суд не в повній мірі вивчив матеріали справи щодо нього, в постанові суду не наведено його винність у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, судом не були допитані свідки, які нібито були присутніми при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього та порушено його право на захист.

Крім того, судом не було викликано в судове засідання працівника поліції, який сфальсифікував та склав протокол про адміністративне правопорушення відносно нього, що свідчить про те, що розгляд справи був поверхневим.

Суддею було направлено матеріали справи про адміністративне правопорушення на доопрацювання, так як в протоколі було вказано 2019 рік.

Також звертає увагу на те, що судом не було допитано лікаря, яка проводила огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння та не було витребувано наказ, чи має даний лікар право на проведення даного огляду.

При постановленні рішення, суддя не звернув уваги на те, що працівники поліції його зупинили о 23 год. в с. Рунгури Коломийського району, а свідки нібито були запрошені о 23 год. 10 хв., як це вбачається з їх пояснень, що наявні в матеріалах справи.

В медичному висновку зазначено час огляду 01.01.2020 року о 23 год. 15 хв., а на відеозаписі, долученому до матеріалів справи, час та дату проходження огляду 02.01.2020 року 00 год. 11 хв, що свідчить про фальсифікацію протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього.

При цьому, зазначає, що відстань від с. Рунгури до медичного закладу в м. Коломия 17-20 км., доїхати до якого не можливо за 5 хв. та зробити огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Просить постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив скасувати постанову суду.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Так, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції порушив його право на захист, оскільки розгляд справи відбувся без участі захисника.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до вимог ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції розглянув справу за участю ОСОБА_1 , якому були роз`яснені відповідні процесуальні права як при складанні протоколу про адміністративне правопорушення так і в суді першої інстанції.

Розгляд справи призначався судом на 25.02.2020 року та на 17.03.2020 року, однак матеріали справи не містять жодних даних про те, що ОСОБА_1 бажав, щоб його інтереси в суді представляв захисник або ж, щоб судом було призначено безкоштовного захисника, матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Зі змісту пояснень ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції вбачається, що він не заявляв клопотання про забезпечення захисником, оскільки бажання скористатися таким правом в нього з`явилося вже під час розгляду справи судом першої інстанції і він не встиг заявити таке клопотання.

Таким чином. апелянтом не подавались до суду клопотання про призначення захисника для представлення його інтересів суді або ж про відкладення розгляду справи та надання можливості укладення відповідної угоди із захисником.

Відповідно до принципу диспозитивності, сторони самостійно, на власний розсуд, вільно розпоряджаються своїми матеріальними і процесуальними правами та вирішують яким чином їм діяти в кожній конкретній ситуації.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що судом було порушено його право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 01 січня 2020 року; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01 січня 2020 року та відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів поліцейських, який містяться на компакт-диску «DVD-R» в матеріалах справи та поясненнями ОСОБА_1 .

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку є належними та допустимими.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від серія ДПР18 № 232758 від 01.01.2020 року, згідно якого водій ОСОБА_1 01.01.2020 року о 23 год. 00 хв. в с. Рунгури по вул. Шевченка Коломийського району, Івано-Франківської області керував транспортним засобом марки "Ford Eskord", реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Згідно висновку результатів медичного освідчення №1 водій керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим допустив порушення п. 2.9 "а" Правил дорожнього руху.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - інспектором Коломийського ВП старшим лейтенантом поліції Дяків Н.М., підписаний уповноваженою особою та свідками.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від підписання протоколу.

Отже, ОСОБА_1 був присутній при складанні вказаного протоколу, був ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться у Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП у разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від підпису та дачі пояснень по суті правопорушення, про що в протоколі працівником поліції зроблено відповідні записи.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та при проходженні огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння жодних свідків не було і долучені до протоколу про адміністративне правопорушення письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можна вважати належними та допустимими доказами, оскільки вони не були на місці зупинки транспортного засобу, яким він керував, не були і при проходженні ним огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, а також не були допитані в судовому засіданні суду першої інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту вищевказаних письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається (а.с. 4-5), що вони у вказаний день та час були запрошені працівниками поліції в якості свідків і в їхній присутності водій ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та виявив бажання пройти огляд в медичному закладі.

Разом з тим, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мають істотного значення для вирішання питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки їх зміст свідчить про те, що вказаним свідкам не відомі обставини, які мають важливе значення для розгляду справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону присутність двох свідків є обов`язковою тільки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і не є обов`язковою у разі відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що посилання суду першої інстанції на письмові показання вищевказаних свідків носить формальний характер, оскільки вказаним свідкам не відомі обставини, які стосуються вчинення правопорушення.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 та його пояснень в апеляційній інстанції вбачається, що він не заперечує факт керування транспортним засобом та відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального приладу, однак вважає, що поліцейські безпідставно зупинили транспортний засіб під його керуванням та сфальсифікували результати медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені ст. 266 КУпАП, п. 6, 7 Розділу І, Розділами П та Ш Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

Відповідно до вказаних нормативних актів за наявності ознак алкогольного сп`яніння, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Посилання апелянта на те, що працівники поліції в порушення вимог законодавства було порушено вимоги проходження водія огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, є необґрунтованими, оскільки носять вірогідний характер про те, що працівники поліції могли сфальсифікувати результати огляду.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції на неодноразові пропозиції працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Алкотест Драгер на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції та забажав пройти відповідний огляд в медичному закладі.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини, які мають істотне значення.

Відповідно до висновку КНП «Коломийська ЦРЛ» КРР щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01.01.2020 року №1 (а.с.3) складеному о 23 год. 15 хв. вбачається, що огляд ОСОБА_1 було проведено о 23 год. 15 хв. 01.01.2020 року лікарем ОСОБА_4 . Внаслідок огляду ОСОБА_1 було встановлено, що апелянт перебував в стані алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 було повідомлено, що за результатами огляду він перебував в стані алкогольного сп`яніння. В графі пояснення обстежуваної особи про ознайомлення з результатами огляду у медичному висновку міститься підпис ОСОБА_1 , що свідчить про його ознайомлення із результатами відповідного огляду.

Зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається. що при проходження огляду в медичному закладі ОСОБА_1 на визначення стану сп`яніння лікарем булим використано технічного прилад, результат якого показав 0.48 % проміле.

Апеляційний суд вважає неспроможними доводи апелянта про те, що вищевказаний висновок КНП «Коломийського ЦРЛ» КРР не відповідає дійсності і не може бути визнаний допустимим доказом.

В результаті перевірки вищевказаних доводів апеляції не було встановлено порушень, передбаченого ст.266 КУпАП порядку проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.

Апеляційний суд вважає, що вищевказаний висновок зроблений лікарем ОСОБА_4 в межах наданих повноважень, відповідає вимогам Інструкції, містить необхідні дані, щодо особи, стосовно якої проводився медичний огляд, часу та місця його проведення.

Для перевірки доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 було витребувано копію Акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру №33 від 01.02.2019 року.

З даного акту обстеження вбачається, що ОСОБА_1 був оглянутий лікарем ОСОБА_4 01.01.2020 року о 23 год. 15 хв., яким була застосована сукупність різних методів з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, зазначені результати зовнішнього огляду та інші дані, які давали підстави прийти до висновку про перебування особи, стосовно якої проводився огляд у стані наркотичного сп`яніння, що свідчить про обґрунтованість вказаного висновку та можливість його використання в якості допустимого доказу.

До вказаного акту долучена копія результату токсикологічного дослідження №25 відповідно до якого в результаті дослідження крові ОСОБА_1 було виявлено етанол в концентрації (за методикою ГРХ) 0,86 г/л.

Зі змісту Акту т медичного огляду та пояснень ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції вбачається, що дійсно під час проведення огляду у нього відбиралися зразки біологічного середовища, а саме кров з ліктьової вени (10мл).

Апеляційний суд вважає безпідставними апеляційні доводи ОСОБА_1 стосовно того, що лікарем медичного закладу при проведенні огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння було використано прилад на який відсутні документи.

Так, зі змісту Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 вбачається, що лікар медичного закладу самостійно, у відповідності до вимог інструкції проводить медичний огляд обстежуваної особи.

Апеляційний суд критично ставиться до доводів ОСОБА_1 про необхідність допиту ОСОБА_4 , оскільки вказане клопотання не мотивовано належним чином і не обґрунтована необхідність допиту лікаря у судовому засіданні, а його незгода з результатами медичного огляду засноване на власному переконанні в тому, що він не перебував у стані алкогольного сп`янінні.

Апеляційний суд вважає, що висновок КНП «Коломийська ЦРЛ» КРР щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів та Акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру №33 від 01.02.2019 року містять достатню інформацію щодо порядку проведення медичного огляду, методів та досліджень, які були використані лікарем при проведенні огляду та достовірності і обґрунтованості отриманого результату.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не надані докази, які свідчать про те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений лікарем в медичному закладі не відповідав вимогам ст.266 КУпАП.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про наявність суперечливих даних щодо часу складання протоколу про адміністративне правопорушення і часу проведення медичного огляду з наступних підстав.

Зокрема, ОСОБА_1 звертає увагу на те, що в медичному висновку зазначено час огляду 01.01.2020 року о 23 год. 15 хв., а на відеозаписі, долученому до матеріалів справи, час та дату проходження огляду 02.01.2020 року 00 год. 11 хв, що на його думку свідчить про фальсифікацію протоколу про адміністративне правопорушення. Звертає увагу на те, що відстань від с. Рунгури до медичного закладу в м. Коломия 17-20 км. і доїхати до нього за 5 хв. та зробити огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння неможливо. Вказує, що в протоколі було неправильно зазначено рік і замість 2020 року було помилково вказано 2019 рік.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи носять безпідставний характер, оскільки фактично свідчать про неточності та описки, які носять суто технічний характер і які не мають істотного значення для встановлення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Так, сукупність досліджених доказів, відеозапис з персональних відеореєстраторів поліцейських та власні пояснення ОСОБА_1 свідчать про те, що він дійсно 01.01.2020 року о 23 год. 00 хв. був зупинений поліцейськими с. Рунгури по вул. Шевченка, коли керував транспортним засобом марки "Ford Eskord", реєстраційний номер НОМЕР_1 . після чого був доставлений до медичного КНП «Коломийська ЦРЛ» КРР в якому пройшов медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів поза всяким розумним сумнівом доводить факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання судом було враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та накладено стягнення в мінімальних межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 березня 2020 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв