Справа № 129/1073/20
Провадження по справі № 3/129/660/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.06.2020 року м. Гайсин

Суддя Гайсинського районного суду Вінницької області Дєдов С.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління національної поліції у Вінницькій області Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Мочулка Теплицького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , водія ТОВ ПК «Зоря Поділля», паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Гайсинським РВ УМВС України у Вінницькій області 30.11.1995 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , до адміністративної відповідальності раніше не притягувався,

за ст. 44-3 КУпАП,

Установив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 316505 від 23.04.2020 р., ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП за те, що він 23.04.2020 р. о 08:00 год. у м. Гайсин по вул. 1-го Травня,117 здійснював регулярні спеціальні пасажирські перевезення за маршрутом смт. Дашів Іллінецького району Вінницької області вул. Заводська,буд. 150, м. Гайсин Вінницької області (цукровий завод) транспортним засобом «ПАЗ 3205307», реєстраційний номер НОМЕР_3 , чим порушив підпункт 9 пункту 2 Постанови КМУ №211 від 11.03.2020 р., скоїв правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_1 вини не визнав і пояснив, що він, 23.04.2020 р. виконуючи свої посадові обов`язки водія, здійснював перевезення працівників ТОВ «ПК «Зоря Поділля» службовим автобусом «ПАЗ 3205307» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить ТОВ «ПК «Зоря Поділля». Вказані перевезення здійснювалися на службовому автобусі, який не працює на міських маршрутах (не здійснює регулярні перевезення) та не здійснює нерегулярні пасажирські перевезення, а перевозить лише працівників підприємства до місця роботи Гайсинський цукровий завод (виробничий підрозділ ТОВ «ПК Зоря Поділля». Зазначені перевезення працівників здійснюються відповідно до внутрішнього наказу ТОВ «ПК «Зоря Поділля» № 7-3 від 02.01.2020 р., яким визначено та затверджено маршрути перевезення працівників товариства, а також транспортні засоби та водії за якими вказані маршрути закріплено, зокрема згідно із п.2 вказаного наказу за ним закріплено маршрут №1: м. Гайсин Вінницької області, вул. Заводська, 150 (Гайсинський цукровий завод ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля»); смт. Дашів Іллінецький район Вінницька обл., - с. Кисляк Гайсинский району Вінницька область, - с. Рахни Гайсинський район Вінницька область, - с. Карбівка Гайсинський район Вінницька область, - м. Гайсин Вінницька область, вул. Заводська, 150 (Гайсинський цукровий завод ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля». Перебування транспортного засобу на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення на вказаному маршруті підтверджується подорожнім листом №18683 від 23.04.2020 р., а тому просив закрити справу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 44-3, п.1), п.6) ст. 247 КУпАП, через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, а також скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

ОСОБА_1 у своєму письмовому клопотанні вказав, що стаття 44-3 КУпАП є бланкетною, відтак посилається на нормативний акт, який встановлює відповідні правила - заборони, а саме: постанову КМ України від 11.02.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» ( далі Постанова).

Проте, п. п. 9 п. 2 Постанови виключено на підставі Постанови КМ України від 20.05.2020 №392.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КУпАП закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Станом на дату розгляду Протоколу, нормативний акт, який на думку працівника поліції ним, ОСОБА_1 порушено, втратив чинність.

З урахуванням пояснень ОСОБА_1 , досліджених доказів та вимог закону визнаю за необхідне справу закрити з таких міркувань.

Відповідальність за ст. 44-3 КУпАП настає, зокрема, лише за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення; закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають; провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до вимог КУпАП, одним із завдань провадження у адміністративних справах є забезпечення судами своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, передбачених ст.ст. 247 і 280 КпАП.

Згідно із ст. 280 КУпАП суди при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, мають також з`ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв`язку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

Суди мають також з`ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв`язку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

Відповідно до положень ст. 9 КупАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Згідно із ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю Суд враховує.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд.

За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Розглядаючи дану конкретну ситуацію і досліджуючи питання про розповсюдження гарантій статті 6 Конвенції на даний випадок, Суд звертає увагу, що виходячи з прецедентної практики Європейського Суду з прав людини хоч і за національним законом ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності, йому пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні Європейським Судом, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Зокрема, в даному випадку Судом враховується, що адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (до 34000 грн.), має каральний і стримуючий характер.

Згідно з підпунктом 9 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 р., в чинній редакції на час складання 23.04.2020 р. протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 316505 від 23.04.2020 р., КМ України було встановлено, - заборонити до 11 травня 2020 р. регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, зокрема пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, крім перевезення: легковими автомобілями; службовими та/або орендованими автомобільними транспортними засобами працівників підприємств, закладів та установ незалежно від форми власності, які забезпечують охорону здоров`я, продовольче забезпечення, урядування та надання найважливіших державних послуг, енергозабезпечення, водозабезпечення, зв`язок та комунікації, фінансові та банківські послуги, функціонування інфраструктури транспортного забезпечення, сфери оборони, правопорядку та цивільного захисту, суб`єктів господарювання, які мають безперервний промисловий цикл, за умови забезпечення водіїв та пасажирів під час таких перевезень засобами індивідуального захисту в межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб і виключно за маршрутами руху, погодженими з органами Національної поліції, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів. Маршрути руху транспортних засобів, які були погоджені уповноваженим підрозділом Національної поліції в період дії карантину до 24 квітня 2020 р., вважаються такими, які продовжують діяти на період встановлення карантину згідно з цією постановою.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» регулярні спеціальні пасажирські перевезення - перевезення певних категорій пасажирів (працівників підприємств, школярів, студентів, туристів, екскурсантів та інших) на автобусному маршруті за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку замовником транспортних послуг або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень.

Відповідно до п. 46 Постанови КМ України від 18 лютого 1997 року № 176 «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» регулярні спеціальні перевезення здійснюються на підставі договору, з яким автомобільний перевізник надає підприємству, установі та організації, яка виступає замовником послуг, послуги з перевезення організованої групи пасажирів за певним маршрутом і визначеним розкладом руху, протягом передбаченого договором строку.

Відповідно до п. 46 Постанови КМ України від 18 лютого 1997 року № 176 «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» Нерегулярні перевезення пасажирів здійснюються на підставі замовлення юридичною або фізичною особою автобуса як разові перевезення організованої групи пасажирів за визначеним маршрутом згідно з договором про замовлення транспортного засобу.

Станом на час судового розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 316505 вимоги підпункту 9 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 р. втратив чинність, а саме Пункт 2 виключено на підставі Постанови КМ України № 392 від 20.05.2020 р.

Оскільки ОСОБА_1 вини у скоєнні правопорушення не визнає, він, ОСОБА_1 , на підставі наказу №40-ОС від 03.05.2007 р. виконував посадові обов`язки водія, 23.04.2020 р. на підставі внутрішнього наказу ТОВ «ПК «Зоря Поділля» № 7-3 від 02.01.2020 р., водій ОСОБА_1 здійснював перевезення працівників ТОВ «ПК «Зоря Поділля» до місця роботи на службовому автобусі «ПАЗ 3205307», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , належить ТОВ «ПК «Зоря Поділля», а тому вказані перевезення водієм ОСОБА_1 згідно підпункту 9 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 р., не були забороненими, а як виключення дозволялись, враховуючи те, що суд встановлює наявність чи відсутність події і складу адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи виключно на підставі доказів, а обов`язок щодо збирання доказів покладається виключно на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, а обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч.3 ст.62 Конституції України), а матеріали справи не містять беззаперечних, достатніх, допустимих, достовірних доказів про те, що перевезення службовим автотранспортом працівників підприємства було заборонено та маршрут руху не був погоджений із Національною Поліцією, а також враховуючи станом на час судового розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 316505 вимоги підпункту 9 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 р. втратили чинність, а саме Пункт 2 виключено на підставі Постанови КМ України № 392 від 20.05.2020 р., що відповідно до ст.8 КУпАП скасовує відповідальність за такого роду адміністративні правопорушення та ця норма закону має зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів, а тому з урахуванням вказаних встановлених судом обставин та доводів у своїй сукупності справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1), п.6) ст. 247 КУпАП.

За таких обставин протокол про адміністративне правопорушення серії АА № 316505 від 23.04.2020 р. та фото-відео фіксація від 24.04.2020 р. до уваги не приймаються та вказаний висновок суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. п. 1 ч. 1 ст. 247, 280, 283, 284 КУпАП,

Постановив:

Закрити справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпАП на підставі п.1), п.6) ст. 247 КУпАП. через відсутність в його діях події та складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: