Справа №766/8776/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2020 року м. Херсон

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Валігурська Л.В.,

за участю секретаря Зими А.Б.,

розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Херсонській області про адміністративні правопорушення, передбачені

ч. 1 ст. 130, ст. 173 Кодексe України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , -

в с т а н о в и в:

1. ОСОБА_1 27.05.2020 р. о 23:45 години, перебуваючи за адресою: вул. Залаегерсег, 18, в м. Херсоні, керував транспортним засобом «FORD FIESTA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп?яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя, проте від проходження огляду на стан сп?яніння в присутності двох свідків відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306 (далі по тексту ПДР).

В діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп?яніння.

2. Також відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №065869, відповідно до якого останній 28.05.2020 р. о 01:00 годині, знаходячись за адресою: вул. Залаегерсег, 18, м. Херсон, висловлювався нецензурною лайкою в бік поліцейських, образливо чіплявся до громадян, хапав поліцейських за формений одяг, намагаючись його пошкодити, чим порушував громадський порядок і спокій громадян.

Дії ОСОБА_1 за вказаним протоколом кваліфіковано за ст. 173 КУпАП, а саме: дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 свою вину у вчиненому правопорушенні за ч. 1 ст. 130 КУпАП визнав повністю, дав показання про те, що дійсно, перебуваючи за адресою вул. Залаегерсег, 18 в м. Херсоні керував транспортним засобом «FORD FIESTA», перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння. Поліцейські зупинили його в той момент, коли він намагався перепаркувати свій автомобіль. Дійсно перед тим вживав спиртне, а від запропонованого огляду на місці, або в лікарні відмовився. На місці були присутні свідки, а тому обставини вчинення правопорушення за ст. 130 КУпАП не спорює.

Вину за ст. 173 КУпАП не визнав, пояснив, що конфлікт з поліцейськими виник вже в той момент, коли його автомобіль забирав евакуатор, проте в ньому залишилась його собака, яку він намагався забрати, проте поліцейські не підпускали до автомобіля, а коли він став знімати їх дії, то вихопили у нього з рук мобільний телефон.

Оцінюючи показання ОСОБА_1 , суд приходить до наступних висновків, з огляду на таке.

1. Так вина останнього у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджена наступними дослідженими та перевіреними судом доказами.

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №289631 від 28.05.2020 р., в якому викладені обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Так, встановлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, а також засвідчено факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, що є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України;

-письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 28.05.2020 р., з яких вбачається, що їх було запрошено в якості свідків та в їх присутності запропоновано водію ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «FORD FIESTA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп?яніння, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі або на місці зупинки, на що він відмовився;

-відео файлами з нагрудних відео реєстраторів поліцейських, з яких вбачається, що ОСОБА_1 у присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, як із застосуванням Драгеру, так і в медичному закладі.

Наведені докази узгоджуються між собою та є достатніми для підтвердження вчинення ОСОБА_1 викладеного правопорушення, яке полягає саме у відмові в проходженні огляду.

Так п. 2.5. ПДР України покладає на водія певний обов`язок, а саме: водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Наведена норма не містить виключень і обставин, які б надавали водію право відмовитись від такого огляду.

Дії поліцейських в наведеній ситуації в першу чергу регламентовані нормами Наказу МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 р. №1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», відповідно до п. 2 розділу І якого огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Так з вищевикладених доказів вбачається, що поліцейськими були встановлені відповідні ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , що в свою чергу мало своїм наслідком законну вимогу про проходження огляду на встановлення стану спя?ніння. Оскільки ж відповідно до п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. №1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду, представниками поліції з дотриманням вищевикладених вимог Інструкції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

2. Так, на підтвердження протиправності дій ОСОБА_1 , а саме: вчинення правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП, суду було надано наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №065869 від 28.05.2020 р., в якому викладено обставини подій, які мали місце 28.05.2020 р., зокрема викладено які саме дії вчинені ОСОБА_1 , розцінені як хуліганські, а саме: нецензурна лайка в бік поліцейських, образливе чіпляння до громадян, хапання поліцейських за формений одяг;

- рапорт інспектора поліції Андреєвої В.А., в якому зазначено, що під час оформлення відносно ОСОБА_1 матеріалів справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП, останній виражався в бік поліцейських та громадян нецензурною лайкою, хапав за формений одяг, на зауваження не реагував. Наведені факти зафіксовані на боді-камери.

Інших доказів, окрім вищезазначеного протоколу серії АПР18 №065869 та рапорту інспектора поліції, на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, матеріали справи не містять, а записи боді-камер, долучені до матеріалів справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП не містять фіксації дій ОСОБА_1 , про які було зазначено як в рапорті, так і в протоколі про адміністративне правопорушення.

Оцінюючи досліджені докази (протокол та пояснення ОСОБА_1 ), приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв?язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що було виявлено правопорушення, однак, матеріали справи не містять жодних доказів, окрім «візуального спостереження» представників поліції, оформленого складеним відповідним протоколом, на основі яких можна б було встановити наявність у діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Проте таке спостереження працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку (Постанова Верховного Суду від 26.04.2018 р. у справі №338/1/17), а обґрунтування матеріалів справи про адміністративне правопорушення лише позицією самих поліцейських ставить під сумнів їх неупередженість та незаінтересованість. Не зважаючи на те, що протокол про адміністративне правопорушення є самостійним видом доказу відповідно до ст. 251 КУпАП, проте без обґрунтування іншими видами доказів, останній не може бути беззаперечним свідченням протиправних будь-якої особи, зокрема і ОСОБА_1 . Крім того, враховуючи ту обставину, що спілкування з останнім було зафіксовано на боді камери поліцейських, останні не були позбавлені можливості належним чином зафіксувати і протиправні дії ОСОБА_1 , якщо останні містили ознаки хуліганських дій.

Оцінюючи встановлені факти, суд враховує наступне.

Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. №23-рп/2010 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП зазначено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30.05.2013 р.», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції.

При цьому суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 р., «Коробов проти України» від 21.10.2011 р. ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява №36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що жодних доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення хуліганських дій суду надано не було. За таких обставин, з урахуванням загального принципу про те, що всі сумнів щодо доведеності вини особи у вчиненні правопорушення необхідно тлумачити на її користь (ст. 62 Конституції України), суд приходить до висновку, що обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 173 КУпАП, що на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України має своїм наслідком закриття провадження, оскільки провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

При вирішенні питання щодо міри адміністративної відповідальності виходжу з наступного.

Відповідно до вимог ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень. Оскільки ОСОБА_1 вчинив два адміністративних правопорушення, які розглядаються одночасно одним і тим же органом, у відповідності до ч. 2 ст. 36 КУпАП стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Враховуючи викладене вище, характер та обставини вчиненого правопорушення, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 33 КУпАП суд приходить до висновку про необхідність застосувати відносно ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, що відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, у зв`язку з чим на вимогу п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 36, 40-1, 130, 173, 247, 250-252, 280, 283, 284 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

(Рахунок отримувача: UA0021001, Одержувач ГУК у м. Херсон обл./Херсон обл./21081300, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37959517, Банк отримувач Казначейство України (ЕАП), Код класифікації доходів бюджету: 21081300).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 (сорок) копійок.

(Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UA0026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом 10 (десяти) днів з дня винесення через Херсонський міський суд Херсонської області до Херсонського апеляційного суду.

В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.

Суддя: Л.В. Валігурська