Справа № 428/3678/20
Провадження №3/428/1005/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Луганський В.І., за участю особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспортні дані відсутні, громадянина України, посвідчення водія НОМЕР_2 , від 10.08.2007, працює у ПП « ОСОБА_2 », проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколів про адміністративне правопорушення, 26.04.2020 о 17 год. 50 хв. в м. Сєвєродонецьку по просп. Космонавтів, 29, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ИЖ-56», д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_3 , проігнорував законну вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу подану завчасно за допомогою звукового сигналу та ввімкненого проблискового маячка синього і червоного кольору та був зупинений шляхом переслідування і штучного блокування. Крім того, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що було встановлено під час проведення огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров`я, який має право на проведення такого огляду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 провину у вчиненні правопорушень не визнав, зазначене в протоколах про адміністративні правопорушення, заперечував, та пояснив, що алкогольні напої він не вживав, правил дорожнього руху не порушував, працівники поліції порушили його права та штучно створили ситуацію стосовно нього, сфабрикувавши протоколи. Так, 26.04.2020 року він на вказаному у протоколі мотоциклі, рухався по проспекту Космонавтів, при цьому правил дорожнього руху не порушував, коли почув вимогу з поліцейського автомобіля зупинитись. Для того, щоб припаркуватись, треба було вибрати місце, так як по дорозі був інтенсивний рух транспорту, він продовжував рух шукаючи місце, коли знову почув вимогу зупинитись, при цьому було вказано, що буде застосовано зброю, тоді відповідно злякавшись за своє життя, він перетнув перехрестя, та залишивши мотоцикл став тікати і був затриманий. Коли його затримали, то поліцейські права йому не роз`яснювали, на його пропозицію скористатись правовою допомогою нічого не відповіли. Доставивши до медичного закладу було здійснено його перевірку на стан алкогольного сп`яніння, та коли він подув у прибор, то спочатку він нічого не показав, потім він другий раз у нього подув і медсестра сказала, що прибор показав 0,8 проміле алкоголю, але результати йому ніхто не показував, в тому, що це дійсно так і підтвердження результатів огляду у висновку лікаря немає, тому вважає висновок лікаря неналежним доказом та лікар просто забув поставити перед словом перебуває префікс «не». Стосовно нього було складено два протоколи за те, що не зупинився на законну вимогу поліцейських та те, що керував мотоциклом у алкогольному сп`янінні. На мотоциклі, він перевозив пасажира, його як свідка подій опитано не було, очевидці пригоди не встановлювались та не опитувались, протоколу, щодо порушення ним правил дорожнього руху, за що його було зупинено, не складалось, і він до цього часу не зрозумів за яке порушення ПДР до нього була вимога зупинитись. Після перегляду у присутності судді відеозапису з дисків наданих до протоколів, вказав, що відсутнє відео, де він просить надати йому правову допомогу, на відео чітко видно, що він не п`яний, його права було роз`яснено уже після сплину деякого часу при складанні протоколів. Просить суд, закрити справу за відсутністю події та складу адміністративних правопорушень, так як підстав для притягнення його до відповідальності немає.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні пояснення водія ОСОБА_1 , судом також досліджено: протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 310129 від 26.04.2020 складений в присутності ОСОБА_1 ; протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 310127 від 26.04.2020; висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 269 від 26.04.2020 відповідно до якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння; довідки інспектора взводу № 2 роти № 4 батальйону УПП в Луганській області ДПП Лозінської О. про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія та про те, що ОСОБА_1 протягом календарного року до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП не притягувався; диски з відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП не знайшла свого підтвердження у суді, з наступних підстав.

Так, суд зобов`язаний виконувати завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачені ст. 1 КУпАП, у якій зазначено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 9 КУпАП встановлено, що адміністративне правопорушення (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Встановлення у правопорушника стану сп`яніння здійснюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно п. 6 Постанови КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п.п. 15, 16 розділу ІІІ Інструкції за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. На підставі акта медичного огляду видається висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння).

Згідно п. 22 розділу ІІІ Інструкції висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Так, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 269 від 26.04.2020 не містить будь яких даних щодо стану ОСОБА_1 виявленням в його біосередовищах (сечі та (або) крові) наявності або кількісного вмісту речовини (алкоголю), яка спричинила стан сп`яніння за допомогою лабораторного хіміко-токсикологічного дослідження (що є обов`язковою вимогою Наказу та Інструкції); зазначаючи, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, лікар ніяким чином це не підтвердив, що свідчить про те, що Висновок був складений з порушенням вимог Інструкції, а тому не може вважатися дійсним, також у висновку не вказано кількість проміле алкоголю у повітрі яке видихнув ОСОБА_1 та відеозапис його освідування підтверджує те, що порушник двічі продував у трубку приладу який застосовувався, тому висновок визнається судом неналежним доказом у справі.

Протокол у справі про адміністративне правопорушення не може бути визнано належним та допустимим доказом та не може бути підставою для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , окрім того йому не надано право скористатись правовою допомогою, що свідчить про порушення його права на захист за допомогою особи яка має на це право, захисника.

Інші належні докази, що підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, суд вважає, що при складенні матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 не долучено переконливих доказів його вини, що позбавляє суд можливості вирішити питання про наявність складу правопорушення.

Суд, зазначає, що ст. 122-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за невиконання водіями вимог про зупинку.

Частина 1 ст. 122-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Відповідно до п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення та доданих матеріалів, водій ОСОБА_1 , рухався в установлених межах безпечної швидкості руху, без порушень ПДР, як вбачається з матеріалів відеозапису з камер відеоспостереження поліцейських, вказаним записом не спростовано пояснення ОСОБА_2 , що для зупинки водію мотоциклу потрібно було знайти місце зупинки так як рух транспортних засобів був інтенсивним та щодо застосування зброї якщо він не зупиниться, тобто у нього були підстави, щоб кинути мотоцикл та тікати, задля збереження свого життя, у зв`язку з чим обставини, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1. ст.122-2 КУпАП відсутні.

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.1. ст. 122-2 ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В рішеннях Європейського суду з прав людини, як приклад у справі «Карелін проти Росії», зазначається, що винність особи у скоєнні правопорушення має доводитись у суді. Суд, не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

За таких обставин, провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122-2, ст. 130 КУпАП підлягає закриттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення, а склад правопорушення, це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тому, на підставі викладеного, п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2 , ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 9, 10, 33, 36, 40-1, ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130, п. 1 ч. 1 ст. 247, 251, 252, 256, 276, 277, 280, 283, 284 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд Луганської області.

Суддя В. І. Луганський