КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/2010/2020 Постанова винесена суддею Дідик М.В.
Категорія: ст. 44-3 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Підлісне Козелецького району Чернігівської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Як встановив суддя місцевого суду, 23 березня 2020 року о 16 год. 45 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи в кафе «Шашлик хаус», за адресою: м. Київ, вул. Антоновича 115-Д , здійснювала обслуговування населення без засобів індивідуального захисту, а саме медичної маски та гумових рукавичок, чим вчинила правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року, як незаконну та необґрунтовану.

Як зазначає ОСОБА_1 , вона працює прибиральницею в кафе « Шашлик хаус » та вранці 23 березня 2020 року кафе за розпорядженням директора було зачинено для відвідувачів у зв`язку з посиленням умов карантину відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Оскільки напередодні кафе ще працювало, то наступного дня за вказівкою директора вона повинна була з дезінфікуючими засобами прибрати усі приміщення закладу. 23 березня 2020 року в приміщенні кафе нікого не було, вона для полегшення прибирання та дихання у замкнутому приміщенні зняла засоби захисту. Вже під час закінчення прибирання до кафе зайшли працівники поліції та звинуватили її в порушенні умов карантину, оскільки вона знаходилась у громадському приміщенні без засобів захисту, про що склали протокол про адміністративне правопорушення.

Звертає увагу на те, що працівники поліції виявили начебто правопорушення, знаходячись на вулиці та з вулиці знімали відео на телефон, але бачили, що в приміщенні вона знаходилась лише одна. Про це також свідчіть відсутність будь-яких свідків у протоколі.

Вказує і про порушення працівниками поліції вимог п. 8 «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1376 від 06.11.2005, оскільки копія протоколу їй вручена не була.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила скасувати постанову судді місцевого суду та закрити провадження в справі щодо неї на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Розглядаючи справи про адміністративне правопорушення, суддя, як це визначено у ст. 245 КУпАП, повинен всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати всі обставини справи на основі належно досліджених та оцінених в судовому засіданні доказів та вирішити справу в точній відповідності з законом.

Водночас, згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, який є одним з основних джерел доказів, має містити дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Крім того, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Проте, як видно з матеріалів справи, наведені вимоги закону при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та оформленні матеріалів справи, розгляді справи в суді та винесенні суддею постанови стосовно ОСОБА_1 дотримані не були.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Диспозицією ст. 44-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.

У відповідності до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2» (далі - Постанова) на усій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин та визначені тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них з метою запобігання поширенню на території України вказаної хвороби.

Зокрема, згідно з п.п. 3 п. 2 цієї Постанови в редакції, яка діяла станом на 23 березня 2020 року (час вчинення правопорушення) - заборонено з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Між тим, як слідує з матеріалів справи, в протоколі про адміністративне правопорушення, який був складений щодо ОСОБА_2 за ст. 44-3 КУпАП, суть цього правопорушення викладена без посилання на конкретні порушення правил карантину людей, передбачені вказаною Постановою або іншими актами законодавства, водночас зміст викладеного в протоколі правопорушення, зокрема про те, що ОСОБА_2 23 березня 2020 року о 16 год. 45 хв. за адресою м. Київ, вул. Антоновича, 115-Д здійснювала обслуговування населення без засобів індивідуального захисту, а саме медичної маски та гумових рукавичок, не узгоджується з тими тимчасовими заборонами та обмеженнями, які діяли станом на 23 березня 2020 року відповідно до згаданої Постанови.

До того ж, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення документи, а це: рапорт ст. ДОП Голосіївського УП ГУНП в м. Києві Васильченка А.О. від 23 березня 2020 року про порушення ОСОБА_2 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та Постанови; пояснення ОСОБА_2 , в яких вона не заперечувала, що перебувала 23 березня 2020 року в приміщенні кафе « Шашлик хаус » без засобів індивідуального захисту; світлини, які підтверджують пояснення ОСОБА_2 , але свідчать про те, що в кафе, крім неї, інших осіб не було, як і не було таких осіб біля приміщення кафе; на переконання суду, жодним чином не доводять обставин, наведених у протоколі.

Не дивлячись на те, що викладений у протоколі зміст протиправних дій ОСОБА_1 , тобто суть адміністративного правопорушення є неконкретною, а сам протокол за наведених підстав не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та не узгоджується з відомостями у долучених до нього документах, за наслідками судового розгляду суддя місцевого суду визнав винною ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, та наклав на неї адміністративне стягнення у виді штрафу. Отже, судове рішення не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

При цьому, якщо вважати, що ОСОБА_1 не виконала заборону, передбачену п.п. 3 п. 2 Постанови, то така заборона стосується лише суб`єктів господарювання, якими згідно з положеннями Господарського кодексу України є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Однак, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем або безпосереднім суб`єктом господарювання, що здійснює відповідну діяльність, а тому, за викладених у протоколі фактичних обставин події, вона не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Крім того, доказами у справі не доведений і факт роботи 23 березня 2020 року кафе « Шашлик хаус », тобто надання суб`єктом господарювання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень, що можливо згідно з Постановою за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту. Немає в матеріалах справи доказів того, що ОСОБА_1 здійснювала обслуговування населення без засобів індивідуального захисту, а перебування ОСОБА_1 в приміщенні кафе, де не було нікого, крім неї, що слідує із світлин, долучених до протоколу, та за відсутності даних про те, що вона здійснювала без засобів індивідуального захисту будь-які дії, безпосередньо пов`язані з обслуговуванням населення, не свідчить, що ОСОБА_1 порушила правила щодо карантину людей, за що відповідальність передбачена ст. 44-3 КУпАП.

Враховуючи наведене, вважаю, що суддя місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення та прийнятті рішення стосовно ОСОБА_1 не дотримав вимог, передбачених ст.ст. 245, 251, 280 КУпАП, та неправильно застосував норм матеріального права, а тому судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження в справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, оскільки в матеріалах справі немає відомостей, які б розкривали зміст протиправних дій ОСОБА_2 і доводили наявність в таких діях ознак указаного правопорушення.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. та стягнуто судовий збір - скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко