Провадження № 3/742/332/20
Єдиний унікальний № 742/1127/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючого судді Павлова В.Г.

за участі секретаря Євтушенко О.М.

за участі сторін:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Матвієнко В.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення № 742/1127/20, які надійшли від Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з даних протоколу непрацюючого

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

28.04.2020 року о 15 год. 40 хв. в м. Прилуки по вул. Г. Авіаторів ОСОБА_1 керував автомобілем Volkswagen Tiguan /д.н.з. НОМЕР_1 з ознакою наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку в присутності двох свідків відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, що передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив керування транспортним засобом та відмову від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, не оспорював виявлену працівниками поліцію ознаку - не реагування його зіниць очей на світло, проте категорично заперечував наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Узагальнена позиція ОСОБА_1 зводиться до перебування в салоні автомобіля неповнолітнього сина та не бажання залишати його без нагляду або ж везти до лікувального закладу, що в сукупності і обумовило відмову від проходження огляду в лікувальному закладі. Останній не заперечував пропонування працівниками поліції вирішити питання щодо передачі сина його рідним або ж близьким особам.

Свідок ОСОБА_2 , будучи допитаним в судовому засіданні, підтвердив особисту присутність під час складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 за керування транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а також відмову останнього від проходження огляду в медичному закладі з мотивів перебування в салоні автомобіля його неповнолітнього сина.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_3 також підтвердив особисту присутність під час складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 за керування транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а також відмову останнього від проходження огляду в медичному закладі з мотивів перебування в салоні автомобіля його неповнолітнього сина. Свідок особисто не бачив в салоні дитини, оскільки вікна в автомобілі були тоновані. Позиція ОСОБА_1 базувалась на категоричній відмові на пропозицію працівників поліції пройти медичний огляд, не розглядаючи можливість залишити вдома сина.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_4 , надав показання, що він безпосередньо складав адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 , оскільки останній маючи ознаку наркотичного сп`яніння, категорично відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Свідок підтвердив перебування в салоні останнього неповнолітнього сина та висловлення ним різноманітних варіантів вирішення питання щодо передання його під нагляд рідним чи близьким особам. Водій категорично відмовлявся їхати з сином до лікарні, а також заперечував можливість його передати під нагляд іншим особам, які приїздили до місця складання протоколу, тим самим ігноруючи будь-який запропонований варіант.

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та доводи його захисника, допитавши свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Аналіз всіх показань ОСОБА_1 , що були надані ним в судовому засіданні, не дозволяють суду взяти їх за основу правдивого пояснення ним подій, оскільки спростовуються матеріалами справи, показаннями допитаних в судовому засіданні свідками та встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами.

Окрім того, факт вчинення ним інкримінованого адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних та досліджених матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №382882, який є документом, що офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій і є одним із джерел доказів, письмовими поясненнями особи-правопорушника, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , аналогічними показаннями останніх в судовому засіданні. Вище вказані докази є такими, що повністю узгоджуються між собою та не викликають жодних сумнівів щодо їх належності та достовірності.

Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до положень ч.1 ст.130 КУпАП складом адміністративного правопорушення є керування транспортними засобами особами в стані наркотичного сп`яніння, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. За встановлених фактичних обставин справи, беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п.2.5 ПДР України, скоїв правопорушення, що передбачене диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час судового засідання.

Пояснення ОСОБА_1 про відмову пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння з підстав перебування в салоні автомобіля його неповнолітнього сина, якому виповнилось вже 6 років, жодним чином не спростовує доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та була невдалою спробою штучного затягування часу.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Відсутність відео фіксації в матеріалах адміністративної справи жодним чином не спростовують правомірність складення працівниками поліції адміністративного протоколу, а відтак доводи сторони захисту і в цій частині є безпідставними.

Оскільки в судовому засіданні не здобуто доказів порушення працівниками поліції ст.266 КУпАП, приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 /далі - Постанова/, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 /далі - Порядку/, суд вважає письмові докази, що містяться в адміністративній справі, та показання безпосередньо допитаних свідків як належні та допустимі, оскільки стосуються предмета доказування.

Доцільності допиту в судовому засіданні інших осіб, заявлених стороною захисту, суд не вважає за необхідним, оскільки сукупність досліджених та перевірених доказів в судовому засіданні в їх взаємозв`язку переконливо свідчать про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд не враховує наданий стороною захисту висновок №40 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки він не стосується предмету доказування. Окрім того, суд звертає увагу на те, що вказаний висновок складений о 19 год. 30 хв. 28.04.2020 року, в той час як протокол був складений о 16 год. 28.04.2020 року, тобто більше аніж через 3 годин, що посилює висновки суду про його намагання створити умови для спливу часу, тим самим уникнути адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання щодо можливості передачі ОСОБА_1 на поруки трудового колективу суд враховує високу ступінь небезпеки для суспільства вчиненого адміністративного правопорушення, з огляду на особу правопорушника, та вважає очевидну невідповідність превентивній меті, яку переслідує Закон, адже наслідки його дій могли б бути набагато гіршими аніж можна уявити.

Окремо суд акцентує увагу на показання ОСОБА_1 в судовому засіданні, який повідомив про начебто обізнаність намірів його конкурента по роботі створити труднощі за допомогою правоохоронців. Тобто, ОСОБА_1 , достеменно знаючи про необхідність суворого дотримання вимог законодавства, і з огляду на особисту поінформованість, свідомо порушує вимоги ПДР щодо відмови на вимогу працівника поліції пройти огляд в лікувальному закладі, що є абсолютно взаємовиключним і вказує про його намагання вибудувати позицію захисту з урахуванням обставин справи.

Позиція захисника про те, що допущене ОСОБА_1 порушень вимог ПДР України вчинено не умисно, а відтак відсутній склад правопорушення, є абсолютно безпідставною, оскільки в судовому засіданні беззаперечно встановлено свідоме та умисне ухилення останнього від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку.

Положеннями ст.23 КУпАП визначено, що адміністративні стягнення є мірою відповідальності та застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно положень ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Обставин, які пом`якшують, чи обтяжують відповідальність у справі не встановлено.

Об`єктом правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Та обставина, що позбавлення прав керувати ОСОБА_5 транспортним засобом може поставити у скрутне матеріальне становище, з огляду на невизнання вини у інкримінованому правопорушенні, приписи ч.3 ст.30 КУпАП та безальтернативність санкції, не є сама по собі підставою для не призначення покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст.401 КУпАП суд стягує з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст.ст.23, 33,401, ч.1 ст.130, ст.283-285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст.307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу.

Постанова може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Прилуцького міськрайонного суду

Чернігівської області В.Г.Павлов