Справа № 183/1980/20
№ 3/183/1280/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 року м. Новомосковськ

суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Березюк В.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянки України, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ст. 44-3 КУпАП,

в с т а н о в и в :

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що 03.04.2020 року приблизно о 16.30 годині по АДРЕСА_3 області ОСОБА_1 , будучи особою, що підписала інформовану згоду на самоізоляцію, покинула межі карантину (самоізоляції), які були вказані нею в згоді, чим порушила вимоги Постанови головного державного санітарного лікаря України МОЗ № 2 від 21.03.2020 року та Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

В суді ОСОБА_1 вину свою не визнала та пояснила, 03.04.2020 року вона дійсно повернулася з Польщі. На кордоні вона підписала згоду, якою зобов`язалася 14 днів бути на самоізоляції за адресою: АДРЕСА_2 . 03.04.2020 року вона приїхала додому приблизно о 05.30 годині і нікуди не ходила. В цей день вона спала, її навіть не міг добудитися дільничний поліцейський, якого викликали сусіди. Приблизно о 06.30 годині вона виходила до туалету, який знаходиться на вулиці. Також пояснила, що в них у гуртожитку немає ані санвузла, ані води.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_1 вона знає як сусідку і приятельку. 03.04.2020 року ОСОБА_1 повернулася з Польщі додому, і вона приходила до неї додому по АДРЕСА_2 . Вони поспілкувалися в гуртожитку, після чого ОСОБА_1 пішла спати, а вона пішла на вулицю. Вдень приїхала поліція. В цей час вона була на подвір`ї. Поліцейський її запитав, чи не знає вона, де ОСОБА_1 . Вона відповіла, що ОСОБА_3 спить, і вони разом з поліцейським пішли її будити. Вони ледве добудилися ОСОБА_1 стукали і у двері, і по вікнах. Коли ОСОБА_1 прокинулася, вона пішла додому, а поліцейський зайшов до ОСОБА_1 . ОСОБА_2 також пояснила, що туалету в гуртожитку немає, він знаходиться на початку вулиці один на все поселення.

Судом безпосередньо досліджено наступні докази, додані до матеріалів справи: протокол про адміністративне правопорушення; письмові пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Суд, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Як слідує зі змісту ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією ст. 44-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.

У відповідності до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Постановою Головного державного санітарного лікаря України № 2 від 21.03.2020 року "Про запобігання подальшого занесення на територію України випадків коронавірусної хвороби (COVID-19)" зі змінами, внесеними постановою Головного державного санітарного лікаря України №3 від 24 березня 2020 року, запроваджено використання форми інформованої згоди особи на проведення протиепідемічних та/або профілактичних заходів.

Саме таку інформовану добровільну згоду особи на проведення протиепідемічних та/або профілактичних заходів було підписано ОСОБА_1 03.04.2020 року. Приймаючи умови евакуації з країни поточного перебування і правила проходження карантину, вона погодилася на власну самоізоляцію в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , протягом 14 діб, починаючи з 03 квітня 2020 року.

Однак, на порушення своїх зобов`язань, 03.04.2020 року о 16.30 годині ОСОБА_1 вийшла з дому на вулицю, порушивши умови домашньої самоізоляції. Дана обставина підтверджується письмовими поясненнями свідків і не заперечувалася самою ОСОБА_1 .

Отже, будучи особою, що підписала інформаційну згоду на карантин «самоізоляція», ОСОБА_1 покинула межі карантину, які були вказані у згоді, а саме: АДРЕСА_2 , чим порушила Постанову КМУ № 239 від 25.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Однак, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суд, керується вимогами ст.23,33 КУпАП, в силу яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами, а також враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Судом встановлено, що мікрорайон «Цегельний завод» являє собою уособлену місцевість гуртожитку, де мешкає ОСОБА_1 , в якому не має ані санвузла, ані каналізації, ані води, ані газу. А відтак, іноді залишати місце мешкання (місце самоізоляції) є фізичною потребою людини. Як зазначала ОСОБА_1 вона виходила за водою і в туалет. Зазначену обставину підтвердила в судовому засіданні і свідок ОСОБА_2 .

З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до наступного.

Відповідно до вимог ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Враховуючи усі обставини у справі, особу правопорушника, зокрема, те, що ОСОБА_1 порушила умови карантину вперше, з урахуванням умов її проживання, а саме те, що в будинку немає санвузлу і вона була вимушена вийти на вулицю до туалету, враховуючи відсутність шкідливих наслідків для інших осіб, суд вважає, що ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю вчиненого нею адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, чого буде достатньо для забезпечення виховного впливу та запобігання вчиненню нових правопорушень.

Керуючись 22, 44-3, 247, 251, 256, 280 КпАП України, суд

п о с т а н о в и в :

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, за малозначністю, обмежившись усним зауваженням.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Суддя В.В. Березюк