ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2020 Справа №607/11021/20

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Н.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , зареєстрований як фізична особа-підприємець, одружений,

за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з протоколу серії АПР18 №715829 від 30 червня 2020 року, 26 червня 2020 року о 21 год. 30 хв. директор закладу громадського харчування «Хінкальня», який знаходиться по вул. Руська, 23 у м. Тернополі громадянин ОСОБА_1 , допустив розміщення у зазначеному закладі громадського харчування 9 відвідувачів за одним столом без застосування перегородки, чим порушив вимоги п.п. 6 п. 3 постанови КМУ від 20 травня 2020 року №392 із внесеними змінами від 17 червня 2020 року №500 та п.п. 2, 3 п. 3 постанови головного державного санітарного лікаря України від 02 червня 2020 року №32.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , пояснивши, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, винним себе у вчиненому адміністративному правопорушенні визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому. Пояснив, що ним забезпечено дотримання карантинних заходів у ресторані «Хінкальня», де він здійснює свою підприємницьку діяльність, зокрема столи розраховані не більш як на 4 осіб, перегородок на них немає, оскільки всі столи розставлені з дотриманням установленої дистанції. Того дня (26 червня 2020 року) ресторан обслуговував відвідувачів із дотриманням зазначених заходів, під час якого він особисто присутній не був. Як йому стало відомо зі слів офіціантки закладу, вона, обслуговуючи кілька столів, побачила, що кілька молодих людей із компанії, яку вона обслуговувала, самовільно підсунули до свого столу сусідній стіл, попідсували стільці та до них підсіли їхні знайомі, на що вона одразу зробила їм зауваження і вимагала все повернути в попередній стан. У той час як вона відійшла до інших клієнтів, надійшли працівники поліції та зафіксували порушення. Після цього випадку він, ОСОБА_1 , вжив заходів для знерухомлення столів та стільців і на даний час вони закріплені таким чином, що підсунути їх не можливо. Жодних порушень карантину в закладі не допускається.

Для вирішення питання про те, чи було вчинено дане правопорушення, та чи винен ОСОБА_1 у його вчиненні, судом досліджено зібрані у справі докази.

Як убачається з рапорту інспектора-чергового Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області Гутман Є.П. від 26 червня 2020 року, 26 червня 2020 року о 21 год. 44 хв. надійшло повідомлення про те, що 26 червня 2020 року о 21 год. 43 хв. в кафе «Хінкальня» виявили порушення карантину, а саме за столом перебувало 9 осіб.

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 30 червня 2020 року вбачається, що він ознайомлений з правилами карантину. 26 червня 2020 року о 21 год. до закладу прийшли троє відвідувачів та зайняли столик, замовивши їжу. За деякий час до них підсіли інші люди, самовільно підсунувши ще один столик. На зауваження персоналу про те, що не можна сидіти за столиком більше ніж 4 особи, відвідувачі не реагували. В той час його в закладі не було та він під`їхав пізніше. Згодом прибули працівники поліції та зняли все на відео.

Із відеоматеріалів на CD-диску, які долучені до матеріалів справи, вбачається, що працівник поліції, прибувши на територію закладу громадського харчування «Хінкальня», виявила компанію молодих осіб кількістю дев`ять громадян, які сиділи разом за двома зсунутими разом столами. При спілкуванні з вказаною компанією громадян, вони повідомили працівнику поліції про те, вони самі зсунули столи та сіли разом, на що їм робили зауваження.

Статтею 44-3 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Як убачається з протоколу серії АПР18 №715829 від 30 червня 2020 року, ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 6 п. 3 Постанови КМУ від 20 травня 2020 року №392 в редакції Постанови КМУ від 17 червня 2020 року №500.

Відповідно до п.п. 6 п. 3 Постанови КМУ від 20 травня 2020 року №392 в редакції Постанови КМУ від 17 червня 2020 року №500 (яка набрала чинності 22.06.2020р. та була чинною станом на 26 червня 2020 року) на період дії карантину забороняється діяльність дитячих закладів оздоровлення та відпочинку.

Наявними у справі доказами не підтверджується факт порушення ОСОБА_1 зазначених вимог, оскільки у протоколі йдеться про порушення розміщення відвідувачів у закладі громадського харчування, а не про діяльність дитячого закладу оздоровлення чи відпочинку.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/ 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, у тому числі, й закріпленій у статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідна позиція Конституційного Суду України узгоджується з правовими позиціями Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зокрема, в рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», Європейський Суд зазначив, що презумпція невинуватості насамперед є процесуальною гарантією у кримінальних справах, але сфера застосування цього принципу значно ширша: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. Презумпція невинуватості є одним із аспектів справедливого судового розгляду.

Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у порушенні ним п.п. 6 п. 3 Постанови КМУ від 20 травня 2020 року №392 в редакції Постанови КМУ від 17 червня 2020 року №500 (яка набрала чинності 22.06.2020р.), не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи.

Однак, відповідно до п. 3 постанови Головного державного санітарного лікаря України №18 від 09 травня 2020 року (в редакції постанови Головного державного санітарного лікаря України №32 від 02 червня 2020 року), якою затверджені тимчасові рекомендації щодо організації протиепідемічних заходів у закладах громадського харчування на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), у закладах громадського харчування повинно забезпечуватись дотримання відстані не менше 1,5 м. між сусідніми столами та розміщення не більш як чотирьох клієнтів за одним столом (без урахування дітей віком до 14 років), якщо столи не відокремлені один від одного суцільною перегородкою.

Таким чином, при розгляді справи на підставі досліджених наявних у справі доказів, установлено, що зазначених вимог ОСОБА_1 не виконав, оскільки 26 червня 2020 року о 21 год. 30 хв., будучи директором закладу громадського харчування «Хінкальня», який знаходиться по вул. Руська, 23 у м. Тернополі, допустив розміщення 9 відвідувачів за одним столом.

За таких обставин, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, тобто порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Однак, враховуючи обставини справи, беручи до уваги, що ОСОБА_1 вперше притягується до відповідальності за вказаною статтею, у вчиненому розкаявся, враховуючи обставини вчиненого правопорушення, беручи до уваги, що його вчиненню сприяли самовільні дії відвідувачів, ОСОБА_1 вжив заходів для запобігання аналогічних порушень у подальшому, суд приходить до переконання, що вчинене правопорушення є малозначним.

Відповідно до ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

За вказаних обставин суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за малозначністю правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 34, 44-3, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за малозначністю правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяН. М. Сташків