Справа № 583/3651/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 грудня 2020 року суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Плотникова Н.Б., розглянувши матеріали, що надійшли від Охтирського відділу поліції Головного управління національної поліції в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, працюючого слюсарем БУТ АГРО ПЛЮС, проживаючого АДРЕСА_1

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до суду надійшов протокол серії ДПР18 № 236392 від 24.09.2020 про адміністративне правопорушення, складений інспектором СРПП № 4 Охтирського ВП Кіяшко В.І., згідно якого ОСОБА_1 24.09.2020 року о 17.50 год. в м. Охтирка по вул. Пушкіна керуючи автомобілем ВАЗ-2109 ДНЗ НОМЕР_2 не вибрав безпечної швидкості та допустив наїзд на собаку, яка перебігала проїзну частину дороги, чим порушив п. 12.1 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав та пояснив, що собаки він не збивав, і в той час, який вказано в протоколі про адміністративне правопорушення, його не було на вул.. Пушкіна, він в цей час був на роботі.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Собина П.М. просить закрити провадження по справі за п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, так як матеріали справи не містять доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАп. Працівники поліції зупинили ОСОБА_1 близько 18.20 год., коли він, керуючи автомобілем ВАЗ-2109 ДНЗ НОМЕР_2 повертався з дому на роботу, та почали стосовно нього складати протокол про адміністративне правопорушення, не надавши доказів, які б підтверджували його вину. Крім того, номера автомобіля, які зазначені в поясненнях свідків, їм продиктували працівники поліції.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно з п. 1.10 ПДР України дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Отже, об`єктивною стороною правопорушення, за вчинення якого ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності, є порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження іншого майна.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, судом встановлено, що вказані матеріали, окрім протоколу серії ДПР18 № 236392 від 24.09.2020 р. щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 124 КУпАП, не містять доказів вини останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав та пояснив, що правил дорожнього руху він не порушував, безпідставно був зупинений близько 18.20 год. працівниками поліції, за кермом 24.09.2020 р. о 17.50 год. він не перебував, тому фактично не міг вчинити правопорушення.

Згідно письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 24.09.2020 р. водій автомобіля ВАЗ-2109 днз НОМЕР_2 здійснив навмисний наїзд на собаку, збивши її. Однак вказані пояснення свідків не підтверджують факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 12.1 ПДР України, які б знаходились в причинному зв`язку з подією ДТП.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_1 в своїх поясненнях спростовує зміст інкримінованого правопорушення та надає пояснення аналогічні тим, що надавав при складанні протоколу серії ДПР18 № 236392, а будь-які докази про наявність у діях водія ОСОБА_1 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які перебували б з технічної точки зору у причинному зв`язку з подією даної ДТП, у матеріалах адміністративної справи відсутні, суддя приходить до висновку, про відсутність у його діях порушень вимог п. 12.1 ПДР України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи із приписів зазначеної норми Конституції, суд не має права не тільки збирати докази у справі. Він має бути безстороннім і приймати рішення на підставі доказів наданих сторонами.

В даному випадку стороною, яка звинувачує від імені держави ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є особа, яка склала протокол і яка мала б не тільки скласти його із дотриманням вимог законодавства, а і надати відповідні докази на підтвердження своїх висновків.

В даному випадку посадовими особами, які складали протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , не надано суду переконливих доказів винуватості особи.

Презумпція невинуватості є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 року та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997р. передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доводити свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Маліге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, зважаючи на встановлені під час судового розгляду обставини, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності достатніх та переконливих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд доходить висновку, що сукупністю доказів у справі не доведено скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю в зв`язку з недоведеністю наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 40-1, 124, 247, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду : Н.Б. Плотникова