ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/340/20
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2020 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 11.02.2020 року у відношенні ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Московського районного суду м. Харкова від 11.02.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. і позбавлено його права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 18.11.2019 року о 00.36 у м. Харкові по пр. Ювілейному, 40-А водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW 520i, реєстраційний номер НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння за згоди водія проводився у Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер», за адресою м. Харків, вул. Шевченка, 26, за результатами якого лікарем було складено висновок № 2215 від 18.11.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, водій ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України (ПДР), за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 УКпАП

В скарзі її автор вказує, що з відеозапису видно, що він не керував транспортним засобом а знаходився поблизу нього, а працівниками поліції не було запропоновано пройти огляд на місці, і у них був відсутній газоаналізатор, а також під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не було залучено двох свідків.

Вказує, що згідно змісту цього протоколу взагалі не видно що він є водієм, йому не роз`яснено права, не вказано чи притягався він раніше до адміністративної відповідальності протягом року, крім того матеріали справи не містять доказів, що відповідно до п. 1.10 ПДР України він рухався на транспортному засобі, який не було затримано на строк до вирішення справи.

Посилається на те, що працівниками поліції не було складено направлення на огляд, та не надано йому копію акту огляду. Вважає, що огляд було проведено з порушеннями вимог ст. 266 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Апеляційним судом не було встановлено порушень судом першої інстанції вимог вказаних правових норм.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Відповідно до положень статті 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Приписи статті 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно зі статтею 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частина 2 статті 251 КУпАП встановлює, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до змісту частини 1 статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення окрім іншого, повинен вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

В частині 7 статті 294 КУпАП вказано, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник Лапко В.В. не прибули, при цьому ОСОБА_1 судову повістку не отримав з невідомих причин, зацікавленість в результаті розгляду його апеляційної скарги не проявив, його захисник Лапко В.В. був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання. Беручи до уваги позицію Європейського суду з прав людини у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», та встановлені законодавством стислі строки розгляду апеляційних скарг, вважаю за можливе розглядати справу без участі вказаних вище осіб.

Апеляційний суд не бере до уваги посилання апелянта, що він не керував транспортним засобом, а знаходився поряд з ним, оскільки наявного в матеріалах справи відеозапису 0165, під час ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №354536 від 18.11.2019 року він не заперечував щодо обставин викладених у ньому, після чого працівники поліції ознайомили ОСОБА_1 з відеозаписом того, як він керував транспортним засобом без увімкнених сигналів габаритів транспортного засобу. ОСОБА_1 при цьому заперечував лише факт роботи світлових сигналів.

Також апеляційний суд відкидає доводи, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер як беззаперечну підставу для скасування судовіого рішення, оскільки відповідно до правової конструкції ст. 266 КУпАП, визначальне значення під час встановлення у водіїв стану алкогольного сп`яніння має саме огляд в медичному закладі, і відповідно до відеозапису, останні цифри 0135 ОСОБА_1 в приміщенні медичного закладу пройшов огляд за допомогою газоаналізатора, результат якого встановив 0.9 проміле. Після чого було відібрано зразки сечі та проведено лабораторне дослідження, за результатами якого, було складено висновок №2215 та повідомлено ОСОБА_1 про те, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Безпідставними вважає, апеляційний суд доводи апелянта щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення за відсутності двох свідків, оскільки нормами КУпАП передбачено їх залучення під час огляду на місті зупинки за допомогою технічного засобу.

Відповідно до відеозапису 0163 ОСОБА_1 було роз`яснено його права, як особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд вважає, безпідставними.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858, за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акту медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння), видається на підставі акту медичного огляду. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку. Усі записи в акті медичного огляду та висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повинні бути розбірливими, не допускається формулювання «Норма». Акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я.

З викладено вбачається, що доводи апелянта про те, що йому не було надано копію акту огляду є безпідставні.

Також апеляційний суд вважає, що не спростовує правильність висновків суду першої інстанції доводи, що працівниками поліції не було складено направлення на медичний огляд, оскільки ОСОБА_1 не спростовує факт його проходження, у зв`язку з чим не встановлено порушень вимог статті 266 КУпАП.

Відповідно до п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного , наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозиції ч. 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 , що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, яким судом першої інстанції було надано повну та належну оцінку, та прийнято законне та обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративне правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 11.02.2020 року у відношенні ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Постанова набрала законної сили 14.04.2020 року.

Суддя Харківського апеляційного суду В.П. Цілюрик