ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2020 Справа №607/20634/20

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливка Л.М., за участі захисника Василишина К. В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення , що надійшли від Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України , жителя АДРЕСА_1 , тимчасово не працює,

за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

24 листопада 2020 року уповноваженою особою Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 038689 за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП, з якого вбачається, що « ОСОБА_1 24 листопада 2020 року, о 03 год. 06 хв., керував транспортним засобом БМВ735І, номерний знак НОМЕР_1 , вулицею 15 Квітня, 2Б , у м. Тернополі, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення вимоги. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Alkotest 7510 ARLМ - 0307 (повірка дійсна до 27. 03. 2021 р. ) відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху , за що відповідальність передбачена частиною 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.»

ОСОБА_1 , будучи належно сповіщеним, до суду не прибув, забезпечивши явку жо суду свого представника - захисника Василишина К. В.

Представник ОСОБА_1 адвокат Василишин К. В. у судовому засіданні вину ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення заперечив. Вказав, що зупинка транспортного засобу ОСОБА_1 працівниками поліції була безпідставною, матеріали справи не містять даних, які б свідчили про необхідність зупинки транспортного засобу із підстав, передбачених ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію « . Так , із матеріалів відеофіксації вбачається, що поліцейський як на підставу зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 посилається на порушення ним правил дорожнього руху, яке проявилось у невключенні покажчика повороту при здійсненні повороту праворуч. При цьому жодного документа на підтвердження вказаного не надано та поліцейськими не складено.Також вказав, що відсутність доказів, які підтверджують законність підстави зупинки транспортного засобу працівниками поліції , тягне за собою визнання недопустимими інших доказів , які були зібрані після зупинки транспортного засобу, тому просив провадження у адміністративній справі закрити . Про що подав письмове клопотання .

Оцінивши наявні у адміністративних матеріалах докази суд вважає за необхідне зазначити наступне:

згідно із вимогами частини 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (стаття 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Статтею 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Окрім протоколу серії ДПР18 № 038689 від 24 листопада 2020 року , у матеріалах про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наявні: письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 24 листопада 2020 року ; копія Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 12-01/1200, з якого вбачається , що повірка технічного приладу газоаналізатора Drager Alcоtest 7510 ARLМ-0307 чинна до 27 березня 2021 року ; відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції ВО-00093 та ВО-00104; копія електронного рапорта ЄО № 10431 від 30 березня 2020 року ; рапорт поліцейського взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП капрала поліції Л. Баглайв, без зазначення дати його складення ; копія постанови серії ЕЕАМ № 3470933 від 24 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_4 до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, за порушення вимог п. 2.1 г Правил дорожнього руху-керування транспортним засобом без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса .

Оцінюючи ці матеріали через призму доводів ОСОБА_1 та його представника про те, що поліцейські зупинили його транспортний засіб за відсутності підстав, передбачених ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію «, відтак відсутність доказів, які підтверджують законність підстави зупинки транспортного засобу працівниками поліції, є підставою для визнання недопустимими інших доказів , які були зібрані після зупинки транспортного засобу, суд вважає за необхідне зазначити таке:

Судом дослідженого оптичний диск, на якому знаходиться відео з відеореєстратора та нагрудних камер поліцейських , з якого вбачається, що 24 листопада 2020 року, о 03 год. 06 хв. по вулиці 15 Квітня, у м. Тернополі автомобіль марки обом БМВ735І, номерний знак НОМЕР_1 був зупинений працівниками поліції. Надалі патрульний поліції повідомив ОСОБА_1 про те , що причиною зупинки є повідомлення про порушення ним правил дорожнього руху , а саме здійснення повороту без попереднього включення покажчика повороту .

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353ХІІ передбачено ,що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху .

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно п. 2.3 Правил дорожнього для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

На вимогу поліцейського відповідно до п. 2.4 цих Правил водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

При цьому вимогами статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» чітко визначені підстави за наявності яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби , а саме : 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту , та підстави за наявності яких поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби , а саме :1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

В даному випадку вбачається, що працівник поліції як підставу для зупинки транспортного засобу марки БМВ735І номерний знак НОМЕР_1 посилався на вимоги п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію «, а саме на те, що водій порушив Правила дорожнього руху, оскільки здійснюючи поворот не увімкнув покажчик повороту .

Відповідно до ч.3 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Однак матеріали справи про адміністративне правопорушення таких доказів не містять, оскільки у наданих суду доказах та відеозаписі з місця зупинки відсутня будь-яка інформація, яка б свідчила про порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, яке виразилось у здійсненні повороту без увімкнення покажчика повороту . Натомість на долученому самими працівниками поліції записі із відеореєстратора чітко видно, що водій ОСОБА_1 перед здійснення повороту подав світловий покажчик повороту. З цих підстав ствердження працівника поліції про порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху , а саме здійснення повороту без попереднього включення покажчика повороту, як причину зупинки транспортного засобу , суд оцінює критично, адже доказування не може ґрунтуватися на самих лише припущеннях чи нічим не не підтверджених доводах.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово посилався на те, що провадження у справах про адміністративне правопорушення, за гарантіями може прирівнюватися з кримінальним для цілей застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.39 рішення «Лучанінова проти України» від 09.09.2011 (заява №16347/02), п.1 резолютивної частини рішення «Швидка проти України від 30.10.2014 (заява №17888/12)), обґрунтовуючи їх, зокрема, як характером законодавчого положення, яке порушувалося (КУпАП), так і профілактичною та каральною метою стягнень, передбачених цим положенням.

У відповідності до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Вказана норма закону відображає сформульовану Європейським судом з прав людини у своїх справах («Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України»,«Яременко проти України») доктрину «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree).

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.

На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших. Будь-яке порушення конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили.

Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня, а також зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів, визнаних недопустимими, оскільки визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших.

З огляду на викладене, і протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 038689 від 24 листопада 2020 року складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за наслідками такої зупинки, як і всі інші докази, вказані у протоколі та долучені до нього є недопустимими .

Згідно статті 62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях , а всі сумніви щодо доведеності особи повинні тлумачитись на її користь.

За даних обставин суд приходить до переконання, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутність події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

З цих підстав провадження у даній справі слід закрити.

Керуючись частиною 1 статті 130 , пунктом 1 частини 1 статті 247, статтями 221, 247, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну справу стосовно ОСОБА_1 за частиною 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

СуддяЛ. М. Сливка