Провадження №3/756/7226/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

02 грудня 2020 року

Суддя Оболонського районного суду м.Києва Яценко Н.О. розглянувши матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, відомості про працевлаштування невідомі, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

04 жовтня 2020 року о 03.45 год. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Хундай, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Прирічна,3 в м. Києві, з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає обстановці. Огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря-нарколога КНП Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія», чим порушив п.2.9 А Правил Дорожнього руху України. З урахуванням притягненняОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП 12 березня 2020 року у справі №756/1748/20 та накладання адміністративного стягнення, його дії кваліфіковано за ч. 2 ст.130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, засобами телефонного зв`язку особисто ним зазначеними в протоколі, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи від нього суду не надходило.

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19 червня 2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення розумного строку розгляду судом справи, уникнення зловживання процесуальними правами особою, яка притягується до адміністративної відповідальності для ухилення від відповідальності, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності ОСОБА_1 , оскільки положення ч.2 ст.268 КУпАП не містять імперативного припису щодо обов`язкової його участі в судовому засіданні під час розгляду даної категорії справ.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

У розумінні ст.280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм правову оцінку в сукупності, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, яка підтверджується:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №422440 від 04 жовтня 2020 року, в якому зазначені обставини керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки Хундай, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Прирічна,3 в м. Києві, з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає обстановці. Огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря-нарколога КНП Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія»,

-Згідно висновку лікаря-нарколога КНП Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» №005702 від 04 жовтня 2020 року ОСОБА_1 під час обстеження перебував у стані наркотичного сп`яніння (стимулятори) (а.с.2).

-З довідки ст..інспектора ВАП УПП у м.Києві ДПП ст.лейтенанта поліції Т.Смиченко видно, що постановою Оболонського районного суду м.Києва від 12 березня 2020 року (справа 756/1748/20) ОСОБА_1 визнаний винним у правопорушенні за ч.1 ст.130 КУпАП. Дані обставини підтверджуються відомостями, що містяться в ЄДРСР.

В ході судового розгляду судом не встановлено жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність в ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння в момент його перевірки працівниками поліції 04 жовтня 2020 року. Підстави ставити під сумнів достовірність наявних у справі доказів висновку експерта відсутні, оскільки ці докази повністю узгоджуються між собою та поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення, порушенні вимог п.2.9А ПДР, та не спростовують правомірності дій інспекторів ПП щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, які діяли у повній відповідності до вимог КУпАП на Інструкції.

Факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення як особою, яка протягом року піддавалася адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ст.130 КУпАП, підтверджується постановою суду, та довідкою обліку адміністративних правопорушень.

Виходячи з наведеного, з дотриманням вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, суд всебічно, повно та об`єктивно з`ясував всі обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, дослідив письмові матеріали та дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП за ознаками -керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, вчинене особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за ст..130 КУпАП.

Обираючи вид і міру стягнення, суд відповідно до ст.33 КУпАП враховує особу ОСОБА_1 , його ухилення від явок до суду, систематичне вчинення аналогічних правопорушень, явне зневажливе ставлення до встановленого порядку керування транспортними засобами, суспільну небезпечність адміністративного проступку, який створює небезпеку і загрозу як його здоров`ю та життю, так і інших учасників дорожнього руху, неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності за допущення порушень в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тому вважає за необхідне піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, адже не дивлячись на те, що на момент оформлення матеріалів такого права він був позбавлений в судовому порядку.

Відповідно до п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами законодавства у справах про злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суд не застосовує адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами у випадку, коли винна особа позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Однак, як визначено в п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про призначення покарання» (яку суд застосовує за аналогією в силу наявної паралелі між адміністративними та кримінальними правопорушеннями в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху), позбавлення права керувати транспортними засобами може бути призначене судом незалежно від того, що особа вже позбавлена такого права в порядку адміністративного стягнення. Однак суд не вправі призначити це покарання особі, яка не має права керувати транспортними засобами.

Приймаючи рішення про застосування стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд вважає за необхідне відступити від висновку Пленуму Верховного Суду України, викладеного в п.28 Постанови №5 від 23 грудня 2005 року, виходячи з того, що строк позбавлення його такого права за попередньою постановою суду від 12 березня 2020 року спливає раніше, тому не призначення йому такого виду стягнення при винесенні судом даної постанови не забезпечуватиме мети його застосування, визначеної ст.23 КУпАП та не матиме превентивне значення для попередження вчинення ОСОБА_1 нових порушень, адже позбавленням права керування за результатами вирішення даної справи за ч.2 ст.130 КУпАП передбачає більш тривалий строк.

Згідно ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст. 23, 24, 27, 33-35, 40-1, 130 ч.2, 245, 268, 280, 283, п.1 ч.1 ст.284 КУпАП суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 20 400 (двадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня її постановлення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк пред`явлення до виконання три місяці, з дня набрання постановою законної сили.

Суддя: Н.О. Яценко