Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1575/19
Провадження №: 3/332/1/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2020 р. м.Запоріжжя

Суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя - Сінєльнік Р.В., за участю секретаря судового засідання - Васильченко Н.О., прокурорів - Кульчицької О.В., Ахмедової М.П., захисника Дзьобко В.О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління захисту економіки в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України у відношенні:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого заступником начальника Структурного підрозділу «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» ,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов вказаний протокол відносно ОСОБА_1

В протоколі № 201 від 26.04.2019р. зазначено, що ОСОБА_1 , працюючи заступником начальника структурного підрозділу «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве», отже будучи державним службовцем, будучи згідно з п.«а» ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», п.1 примітки до ст.172-6 КУпАП суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.172-6 КУпАП, 27.11.2018р. набув право власності на автомобіль марки «фольцваген» модель «пасат», вартістю 45830 грн. Отже ОСОБА_1 придбав майно на суму, яка перевищує 50 неоподаткованих мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01.01.2019 року (тобто суму 96050 грн.), та у порушення вимог ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції» не повідомив про суттєву зміну в майновому стані у десятиденний строк. В подальшому, 24.02.2019р. ОСОБА_1 подав до НАЗК декларацію про суттєві зміни в майновому стані, тобто з порушенням десятиденного строку, встановленого ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції».

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину не визнав та пояснив, що він не має будь-яких владних повноважень, до його компетенції не входить розпорядження грошовими коштами підприємства, на якому він працює, також організаційно-розпорядчі функції він не виконує, держслужбовцем не являється, отже він не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП України, а тому він не повинен подавати декларації про суттєві зміни свого майнового стану. Просив закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП України.

Аналогічну позицію висловив його захисник адвокат Дзьобко В.О.

Прокурор вважав за необхідне визнати ОСОБА_1 винним та притягнути правопорушника до відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд приходить до наступних висновків та міркувань.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон), у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство.

Абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 1 Закону визначено, що суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до підпункту "а" пункту 2 частини першої статті 3 Закону (в редакції від 25.09.2019) суб`єктами декларування є посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку.

Згідно роз`яснень НАЗК по цій справі під «посадовими особами юридичних осіб публічного права» слід розуміти працівників юридичних осіб публічного права, які наділені посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції. Визначальним при цьому є обсяг функцій (обов`язків) відповідного працівника. Для визначення посадових осіб юридичних осіб публічного права - підприємств необхідно враховувати положення частини третьої статті 65 Господарського кодексу України. Згідно вказаної норми керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи (а.с.183-185).

Також, згідно роз`яснень НАЗК по цій справі, невід`ємним елементом адміністративно-господарських функцій є обов`язки з управління або розпорядження державним або комунальним майном, а організаційно-розпорядчі функції це обов`язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості чи трудовим колективом на підприємствах та установах незалежно від форми власності (а.с.155-157).

Разом з цим, згідно Посадової інструкції заступника начальника Структурного підрозділу «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_1 не має повноважень щодо розпорядження майном підприємства чи вирішення питань щодо прийняття на роботу, звільнення чи накладення дисциплінарних стягнень на працівників вказаного підприємства, тобто не виконує функцій щодо керівництва та управління трудовим колективом. (а.с.30-32).

Отже, ОСОБА_1 не виконує адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі функції.

Доказів того, що ОСОБА_1 є державним службовцем, суду також надано не було.

За таким обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності. Вказане ЄСПЛ зокрема висловлює у рішеннях «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, «Фельдман проти України» від 08 квітня 2010 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, тощо.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Відповідно до вимог чинного законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст.ст. 9, 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Виходячи положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст.172-6, ст.247 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-6 КУпАП - закрити, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП України.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Р.В. Сінєльнік