Справа № 125/2333/19
Провадження № 33/801/57/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач: Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., за участі осо-би, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розгля-нувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Барсь-кого районного суду Вінницької області від 24 грудня 2019 року у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , громадянина України, українця, пенсіонера, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , за статтею 173 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 22 жовтня 2019 року серії АПР18 № 326011, складеного ДОП СП Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Остапюком Я. М., 25 вересня 2019 року біля 15.00 години на території стадіону «Колос», що в м. Бар по вул. В. Комарова, 2 на другому поверсі адміністративної будівлі ОСОБА_1 під час розмови з ОСОБА_2 образливо чіплявся до неї та присутніх у приміщенні, висловлював образливі, нецензурні слова, на зауваження не реа-гував. Через такі дії ОСОБА_1 було зупинене заняття з танців у школі «Бара-куда». Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене стат-тею 173 КУпАП.

Постановою судді Барського районного суду Вінницької області від 24 гру-дня 2019 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного пра-вопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, та до нього застосоване ад-міністративне стягнення у виді шестидесяти годин громадських робіт. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 384,20 гривні судового збору.

Не погоджуючись з такою постановою суду, ОСОБА_1 оскаржує її в апе-ляційному порядку, посилаючись, зокрема, на норми статті 247 КУпАП, про-сить оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі. Скаржник вказує на надання свідками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 неправдивих свідчень суду, неповноту встановлення судом обставин, що мають значення для справи, неправильне дослідження та оцінку доказів, не взяття до уваги його інвалідності. У сукупності, за твердженням ОСОБА_1 , його позбавлено права на справедливий судовий розгляд. Крім ін-шого скаржник в апеляційній скарзі викладає норми статей КАС України.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 як особи, яка притягується до адмініс-тративної відповідальності, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд перегля-дає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм про-цесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не дослі-джувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному зако-ном порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адмі-ністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояснен-нями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинен-ні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а та-кож з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова судді згідно статті 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. ОСОБА_1 разом з ОСОБА_7 , маючи умисел на вчинення дрібного хуліганства, 25 ве-ресня 2019 року близько 15.00 години в м. Бар Вінницької області без відповід-ного дозволу увійшли до приміщення на другому поверсі будівлі, де розташова-на Дитяча школа сучасних танців «Баракуда», на території стадіону «Колос» по вул. Комарова, № 2 та заглядали у роздягальню, де переодягалися діти віком се-ми-восьми років, заходили до туалету, де перебували діти, злякавши їх своєю поведінкою. На зауваження керівника гуртка, тренера ОСОБА_2 , чисель-них батьків дітей, вимоги покинути приміщення, припинити антигромадську поведінку, не реагували, вели себе зухвало, принизливо по відношенню до при-сутніх.

Судом першої інстанції по суті вірно встановлені фактичні обставини спра-ви та встановлена винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопо-рушення, передбаченого статтею 173 КУпАП. Однак суд допустив помилку у визначенні виду адміністративного стягнення, яке має бути накладено на право-порушника, а також стягнув на користь держави з останнього судовий збір, який у даному випадку стягненню не підлягає. Вказані помилки постанови суду першої інстанції підлягають виправленню судом апеляційної інстанції.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопору-шення, передбаченого статтею 173 КУпАП, накладаючи на нього одне з адмі-ністративних стягнень, передбачене санкцією інкримінованої йому норми Зако-ну, суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, а саме протокол про ад-міністративне правопорушення від 22 жовтня 2019 року серії АПР18 № 326011, заяву ОСОБА_2 від 26 вересня 2019 року на ім'я т.в.о. начальника Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції Семенова Д., її ж заяву та батьків дітей, які відвідують танцювальні гуртки «Баракуда», від 27 вересня 2019 року, адресовану Барському ВП та Барському відділу Жме-ринської місцевої прокуратури про вчинення ОСОБА_1 кримінального пра-вопорушення, протокол огляду місця події від 26 вересня 2019 року з фото і таблицею до нього, допитавши в якості свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , проаналізу-вавши у сукупності представлені у справі та добуті під час її розгляду докази, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 та обґрунтованість при-тягнення його до адміністративної відповідальності, необхідність визначення для нього виду адміністративної відповідальності за вчинені протиправні дії.

Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, відпо-відає матеріалам справи, є цілком правильним, об'єктивним та справедливим.

З доводами апеляційної скарги погодитися не можна, оскільки вони є без-підставними, не доведеними, спростовуються наявними у матеріалах справи до-казами, у тому числі наявними письмовими поясненнями усіх осіб, причетних до події вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд критично оцінює посилання ОСОБА_1 на матеріали ін-шої адміністративної справи № 125/2335/19, у якій ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні аналогічного адміністративного правопорушення, передба-ченого статтею 173 КУпАП, та накладено відповідне адміністративне стяг-нення. У вказаній справі розглядалися обставини саме відносно ОСОБА_7 , давалася юридична оцінка його неправомірним діям, тому використання доводів вини (невинуватості) іншої особи у цій адміністративній справі є не-прийнятним.

Посилання ОСОБА_1 у скарзі на норми КАС України є помилковим, ос-кільки вказаний Закон не регулює питань, що вирішуються в межах норм КУпАП. Стосовно строку оренди приміщення, де відбулося вчинення адмініс-тративного правопорушення, який судом, за твердженням скаржника, визначе-ний невірно, то апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_1 посилається на окреме речення, вибране з контексту показів свідка ОСОБА_2 . Суд не пови-нен був і не оцінював умови договорів оренди приміщення, де мало місце пра-вопорушення. Достатньо того, що правопорушення беззаперечно вчинене у гро-мадському місці, де визначені певні правила поведінки, у присутності чималої кількості громадян та, що значимо, малолітніх дітей. Крім того оренда примі-щення фактично не впливає на вирішення питання притягнення особи до адмі-ністративної відповідальності за порушення громадського порядку і спокою громадян.

Заперечення скаржником правдивості показань усіх допитаних судом свід-ків зі сторони фактично потерпілих громадян, батьків дітей школи танців, які потерпали від незаконних дій правопорушників, є нічим іншим як способом, обраним ОСОБА_1 з метою захистити власні, особисті інтереси, які в дано-му випадку не відповідають, суперечать вимогам законів України. У суду пер-шої інстанції не було підстав, не знаходить їх і суд апеляційної інстанції, для визнання показань свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 такими, що не відповідають дійсності, є неправдивими.

Стосовно того, що за твердженням ОСОБА_1 . ОСОБА_2 не спросто-вувала, не заперечувала у судових засіданнях 18 та 24 грудня 2019 року його письмові пояснення від 10 грудня 2019 року, то належить мати на увазі нас-тупне. Позиція керівника Громадської організації «Дитяча школа сучасних тан-ців «Баракуда», тренера цієї школи ОСОБА_2 чітко та послідовно викла-дена, висловлена у її зверненнях до правоохоронних органів з приводу проти-правних дій ОСОБА_1 , в її показаннях, наданих суду в якості свідка, тому вишуковування скаржником окремих моментів, які на його думку доводять йо-го невинуватість у вчиненні хуліганства, не може слугувати виправданням його неправомірних дій. Такі дії ОСОБА_1 є нічим іншим, аніж намаганням уник-нути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Стаття 173 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинен-ня дрібного хуліганства, яке включає нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадсь-кий порядок і спокій громадян.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаче-ного статтею 173 КУАП, повністю доведена матеріалами справи, на які суд по-слався в своїй оскаржуваній постанові. З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов правильного, обґрунтованого та об'єктивного висновку про підставність та законність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відпо-відальності за скоєне правопорушення, у його протиправних діях безперечно є склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП.

Оскільки суд допустив помилку у визначенні виду адміністративного стяг-нення щодо ОСОБА_1 , то судова постанова від 24 грудня 2019 року підлягає зміні з урахуванням наявності у правопорушника інвалідності другої групи. Ад-міністративне стягнення скаржнику належить обрати в межах санкції статті 173 КУпАП та у відповідності до положень статті 33 КУпАП щодо загальних пра-вил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі аргументи, як уже зазначалося, не спростовують правильний висновок суду першої інстанції щодо його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, не свідчать про відсутність події чи складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 . З огляду на викладене апеляційний суд визнає відсутніми підстави для скасування поста-нови судді Барського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2019 ро-ку на вимогу скаржника та закриття провадження у справі.

Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Постанову судді Барського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 173 КУпАП змінити, застосувавши до нього адмі-ністративне стягнення у виді штрафу у розмірі семи неоподатковуваних мініму-мів доходів громадян, що становить 119,00 гривень ( сто дев'ятнадцять гривень 00 коп. ).

Звільнити ОСОБА_1 від сплати на користь держави судо-вого збору у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що ста-новить 384,20 гривні.

У решті постанову судді суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Денишенко