справа № 415/6729/20
провадження № 3/415/1792/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" грудня 2020 р. м. Лисичанськ

Суддя Лисичанського міського суду Луганської області Старікова М.М., розглянувши матеріали справи, що надійшли від Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Лисичанська, громадянки України, не працюючої, не є особою з інвалідністю, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП,-

В С Т А Н О В И Л А:

27 жовтня 2020 року о 16 годині 20 хвилин ОСОБА_1 в районі будинку АДРЕСА_2 перебувала на вулиці без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, чим порушила п.п.2 п.10 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби «COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2».

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП визнала повністю, пояснивши, що вона дійсно 27 жовтня 2020 року допустила порушення, перебуваючи на вулиці без документів, що посвідчують особу, так як її паспорт був нею загублений, а копії паспорту для підтвердженні своєї особи вона при собі не мала. На даний час порушення усунуто, тепер при собі завжди має документи, що посвідчують особу.

У вчиненому щиро розкаялася, свою провину усвідомила, зобов`язалася надалі такого не вчиняти, про те, що сталося жалкує. Просила суд суворо її не наказувати, оскільки, на її утриманні знаходиться мати похилого віку ОСОБА_2 , 1952 року народження, яка має ряд хронічних захворювань і потребує постійного медикаментозного лікування та догляду та рідний брат ОСОБА_3 , 1975 року народження, який являється інвалідом 2 групи і теж потребує догляду та допомоги . Вона не працює, перебуває у тяжкому фінансовому стані і сплата штрафу у визначеному санкцією статті розмірі для неї є взагалі непомірним.

Суд, вислухавши пояснення правопорушниці ОСОБА_1 та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що винність ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, знайшла своє повне підтвердження у суді: крім визнання своєї провини правопорушницею в судовому засіданні, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які відповідно до ст. 251 КУпАП суд визнає належними, допустимими, та які повністю доводять провину ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, за обставин, викладених у протоколі:

- відтвореною і дослідженою в судовому засіданні відеозйомкою з нагрудних камер співробітників патрульної поліції від 27.10.2020, що міститься на СD носії, з якої вбачається, що дійсно гр. ОСОБА_1 перебувала на вулиці в районі будинку АДРЕСА_2 без документів, що посвідчують особу.

Даючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 вбачається порушення п п.п.2 п.10 постанови КМУ від 22.07.2020 року № 641 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби «COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 44-3 КУпАП.

На час складання протоколу про адміністративне правопорушення стаття 44-3 КУпАП складалася з однієї частини наступного змісту: «Порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами».

Диспозиція норми ст.44-3 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні правила щодо карантину людей.

З підпункту 2 пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби «COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» (далі Постанова КМУ) вбачається, що на території України на період дії карантину забороняється перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи.

21 листопада 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19)» №1000-ІХ від 06.11.2020 року, відповідно до якого статтю 44-3 КУпАП доповнено частиною другою, диспозиція якої передбачає відповідальність за перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, що тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

При цьому законодавцем, санкцію та диспозицію ч.1 ст.44-3 КУпАП, під ознаки якої підпадають дії ОСОБА_1 , змінено не було.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Згідно вимог ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Оскільки, Законом України № 1000-ІХ від 06.11.2020 не було пом`якшено чи скасовано відповідальність за діяння, котрі не охоплюються частиною другою (якою було доповнено ст.44-3 КУпАП), зазначений Закон до інших діянь не має зворотної дії в часі і застосуванню підлягає закон в редакції, чинний на час вчинення таких діянь, тобто в редакції Закону України № 530- ІХ від 17.03.2020.

Вирішуючи питання про застосування до правопорушниці виду адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суд враховує, що відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень, як самим порушником, так і іншими особами.

При призначенні стягнення, суд відповідно до ст. 33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушниці, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

В якості обставин, що згідно зі ст. 34 КУпАП, пом`якшують відповідальність правопорушника, суд приймає до уваги щире розкаяння винної.

Обставин, що згідно зі ст. 35 КУпАП, обтяжують відповідальність правопорушниці, суд не вбачає.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У пункті 18 рішенні Європейського суду з прав людини від 16.10.2008 року у справі «Ізмайлов проти Росії» (пункт 18) Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар.

Відповідно до статті 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо пропорційності покарання, його відповідності тяжкості правопорушення та недопущення особистого надмірного тягаря для особи, з урахуванням обставин вчиненого правопорушення, оцінивши подані докази у їх сукупності, з огляду на те, що ОСОБА_1 вперше вчинила вказане правопорушення, визнала факт порушення умов карантину, щиро розкаялася, надала критичну оцінку своїх дій, порушення усунула, а також враховуючи те, що наслідки даного правопорушення не представляють суспільної небезпечності, вчинене правопорушення не спричинило і не могло спричинити істотної шкоди державним і суспільним інтересам та громадянам, зокрема, життю та здоров`ю інших осіб, приймаючи до уваги відомості про особу, що притягується до адміністративної відповідальності, яка не працює, в неї на утриманні знаходиться непрацездатна мати похилого віку, яка має ряд хронічних вікових захворювань та потребує догляду і допомоги та рідний брат, який є інвалідом та теж потребує догляду, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, на підставі ст.22 КупАП за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі закрити, що буде достатнім для забезпечення виховного впливу та запобігання вчиненню нових правопорушень.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 44-3, 221, 284, 285, 289, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 44-3 КУпАП, і обмежитись усним зауваженням, справу провадженням закрити.

Постанову може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд.

Суддя: М.М. Старікова