Номер провадження: 33/813/1291/20
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2020 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 09 жовтня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

вказаною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 ,

було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення(далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в сумі 420, 20 грн.

У відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР №069233 від 29.07.2020 року, водій ОСОБА_1 29.07.2020 року о 06 год. 30 хв. у м.Одесі по вул. Єкатерининська, керував автомобілем «Lexus RX 330», д/н НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, неприродна блідість обличчя. Від проведення огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, за допомогою технічного засобу Alcotest Dragerна на місці зупинки т.з. та від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР), за що передбачена відповідальність по ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

При цьому суд вказав, що у відповідності до п. 2.9 а ПДР водіям забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Також суд обгрунтовано вказав, що керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, є адміністративним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_1 16.10.2020 року подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, або на підставі п.6 ч.1 с.247 КУпАП - у зв`язку зі скасуванням акту, який встановлює адміністративну відповідальність.

До суду апеляційної інстанції правопорушник ОСОБА_1 двічі не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання (а.с.31-32, 39-40).

Враховуючи викладені обставини, а також те, що про розгляд справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 був повідомлений завчасно, тобто майже за 3 неділі (а.с. 40), апеляційний суд вважає неповажною причину його неявки до суду апеляційної інстанції, у зв`язку з чим вважає за можливе розглянути справу у його відсутність на підставі наявних у матеріалах справи доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами.

За змістом статті 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП встановлено що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому для притягнення особи до адміністративної відповідальності обсяг доказів, долучених до матеріалів справи, в їх сукупності повинен бути необхідним та достатнім для беззаперечного висновку про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції розглянув справу повно, всебічно та об`єктивно, дослідив долучені до матеріалів справи докази та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Заперечуючи проти складеного протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 06923325.08.2020 року, ОСОБА_1 зазначав, що він не відмовлявся від проходження огляду на знаходження в стані сп`яніння ні на місці зупинки т/з під його керуванням, ні в медичному закладі.

Однак зазначені твердження спростовуються відеозаписом, складеним працівниками поліції на місці скоєння правопорушення, із якого чітко вбачається, що ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився як від проходження огляду на стан сп`яніння, за допомогою технічного засобу Alcotest Drager на місці зупинки т.з., а також від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я.

Крім того, зазначені обставини також підтверджуються наявними в матеріалах справи показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які також засвідчили відмову ОСОБА_1 від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу Drager Alcotest на місці зупинки т.з., та від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я в установленому законом порядку (а.с.4, 5).

Крім того, до суду першої інстанції від ОСОБА_1 надійшло клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, в обґрунтування чого він зазначив наступне.

29.07.2020 року о 07 год. 45 хв. він звернувся до медичного закладу ТОВ «МЕДАКОМ», з метою проведення незалежного і об`єктивного дослідження на стан алкогольного сп`яніння. Згідно звіту про тестування та встановлення факту вживання психоактивних речовин за допомогою імунохроматографічного аналізу (Довідка №12/7), за результатами лабораторних досліджень, слідів алкоголю та психотропних речовин в організмі - не виявлено. У зв`язку з чим ОСОБА_1 вважає, що поліцейський дійшов хибного висновку стосовно наявності ознак алкогольного сп`яніння, а зміст протоколу не відповідає реальним обставинам справи.

Однак, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що дата проведення дослідження 29.07.2020 року о 07 год. 45 хв., як про те вказав ОСОБА_1 , є неможливою, оскільки відповідно до протоколу ОД №002171 про адміністративне затримання від 29.07.2020 року, ОСОБА_1 був затриманий для складання адміністративних матеріалів, відсторонення від керування транспортним засобом, припинення правопорушення, та громадянин ОСОБА_1 був звільнений лише 29.07.2020 року о 08 год. 25 хв., що також підтверджується відеоматеріалами.

Таким чином, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не міг о 07 год. 45 хв. знаходитись в ТОВ клініка «Медаком» та проходити відповідне дослідження.

Крім того, суд вказав, що також відсутні докази щодо проходження лікарем тематичного удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством, що зазначено в п.3 розділу ІІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Крім викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що правопорушника ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальносте не за керування т/з в стані алкогольного сп`яніння, а за відмову від проходження перевірки на стан сп`яніння, за що також передбачена адміністративна відповідальність по ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Стосовно посилань ОСОБА_1 на ті обставини, що за діяння, яке було вчинено після 1 липня 2020 року, не можливо притягнути особу до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із скасуванням даної норми, з посиланням на те, що кваліфікація діяння є невірною з огляду на чинне законодавство України, то вони є безпідставними.

Так, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 720-IX від 17 червня 2020 року, починаючи з 01.07.2020 року відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яке інкримінується в вину ОСОБА_1 , не була передбачена.

Разом з тим, ч.3 ст. 21 Закону України «Про комітети Верховної Ради України» передбачено, що комітети з питань, віднесених до предметів їх відання, мають право надавати роз`яснення щодо застосування положень законів України.

Враховуючи положення ч.5 ст. 94 Конституції України Комітет вважає, що Закон № 720-IX набрав чинності 3 липня 2020 року, а саме в день його опублікування. Крім того, у зв`язку з набранням чинності 1 липня 2020 року Законом № 2617-VIII, відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, або за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного освідування з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого медичного освідування, була закріплена у статті 286-1 КК України: «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» України, а статтю 130 КУпАП було змінено.

Однак, Законом України № 720-IX було внесено зміни до Закону № 2617-VIII, відповідно до яких із Закону № 2617-VIII вилучені положення, які змінювали статтю 130 КУпАП та включали до КК України статтю 286-1.

Таким чином Комітет вважає, що з 3 липня 2020 року стаття 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII, а стаття 286-1 КК України виключена.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_1 порушення п. 2.5 ПДР, за яке передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

При цьому апеляційний суд також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 09 жовтня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда