ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/323/20 Головуючий в 1-й інстанції Клименко Л.В.
Єдиний унікальний №331/758/20 Доповідач в 2-й інстанції Фомін В.А.
Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника-адвоката Стратія О.І. на постанову судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

постановою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2020 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого підручним сталевара ПАТ «Дніпроспецсталь», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 гривень.

Як зазначено в постанові, 11 лютого 2020 року, о 22 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_1 , поблизу будинку № 36 по вул. Козачій в м. Запоріжжі, керував автомобілем ВАЗ 21083, реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (почервоніння очей, не реагування зіниць ока на світло, тремтіння кінцівок пальців рук, поведінка, яка не відповідає дійсності). Від проходження повного медичного огляду у встановленому законодавством порядку в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Стратій О.І. вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення було складено з порушенням вимог ст.256 КУпАП, в якому не зазначено реквізити документу, який посвідчує особу, тобто протокол не відповідає вимогам закону, фактично складений відносно іншої особи « ОСОБА_2 », та відповідно є недопустимим доказом на підтвердження обставин подій та доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні відповідного адміністративного правопорушення, як наслідок недопустимими є докази, додані до протоколу.

В порушення вимог Інструкції поліцейський не інформував ОСОБА_1 про порядок застосування технічного засобу, якого саме. Фактично ОСОБА_1 був зупинений о 22 год. 00 хв., при цьому, поліцейські з ним не спілкувалися, а «оформлювали» інших водіїв, на місці від проходження огляду ОСОБА_1 не відмовлявся, коли він був доставлений до медичного закладу, то з`ясувалося, що там не приймають на огляд, тимчасово медзаклад закритий. ОСОБА_1 поспішав на роботу, про що повідомив поліцейських, які фактично його спровокували на відмову від медогляду, сказавши, що він може відмовитися та бути вільним.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості, що поліцейський проводив огляд водія на стан сп`яніння та складав відповідний акт з долученням його до протоколу про адміністративне правопорушення, що не відповідає вимогам ч.5 «Порядку направлення водіїв...». Не встановлено, чи мав поліцейський взагалі для використання спеціальний технічний засіб і який саме.

Також зазначає, що ОСОБА_1 не був присутній в судовому засіданні, про день та час розгляду справи не був повідомлений належним чином, що призвело до порушення судом вимог ст.268 КУпАП, та як наслідок порушення права ОСОБА_1 на захист.

Враховуючи викладене, просить скасувати постанову районного суду, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

В судовому засіданні суду першої інстанції 16.03.2020 року ОСОБА_1 свою провину не визнав та пояснив, що 11.02.2020 року, керуючи автомобілем ВАЗ 21083, направлявся в сторону свого місця роботи. Поблизу зупинки громадського транспорту «Трампарк», його автомобіль був зупинений працівниками патрульної поліції з підстави перевірки документів. Під час спілкування, поліцейські запідозрили його перебування в стані наркотичного сп`яніння. У зв`язку з чим йому запропонували пройти огляд у медичному закладі, на що він відмовився, мотивуючи це запізненням на роботу та, як наслідок, підставою для звільнення.

Разом з цим, доводи заявлені ОСОБА_1 на свій захист спростовуються наданими матеріалами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №168997 від 11 лютого 2020 року, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомився, йому роз`ясненні права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, його копію отримав, що засвідчив своїм особистим підписом (а.с.1); направленням на огляд водія до КУ «ЗОКНД» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11 лютого 2020 року (а.с.3); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.4-5); відеозаписом, який міститься на доданому до матеріалів справи оптичному носії DVD-R, на якому зафіксовані обставини події від 11.02.2020 року.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Диспозицією ст.130 КУпАП, окрім іншого, передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом і факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджений наявними і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Тим більше, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є порушенням пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, та окремим (самостійним) складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №168997 від 11 лютого 2020 року відносно ОСОБА_1 містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року. З зазначеним протоколом ОСОБА_1 був ознайомлений, копію його отримав, як зазначено вище, йому роз`яснені права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, що він засвідчив особистим підписом.

Посилання захисника на те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, оскільки зазначена в ньому суть правопорушення не відповідає фактичним обставинам справи та складений відносно іншої особи, є непереконливими. В наявному в матеріалах справи протоколі докладно викладена суть адміністративного правопорушення, а саме: ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження огляду у закладі охорони здоров`я у встановленому порядку останній відмовився у присутності двох свідків, також нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, та інші необхідні відомості. Будь-які виправлення в протоколі відсутні. Зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, в протоколі наявні підписи свідків, які були присутні на місці події. Посилання в апеляційній скарзі на те, що протокол був складений відносно іншої особи, також є непереконливими, оскільки судом першої інстанції особа порушника була встановлена в судовому засіданні, який не заперечував факт керування транспортним засобом, тобто фактичні обставини справи не оскаржував.

Крім того, зауважень до протоколу від ОСОБА_1 під час його складання не надходило. Також не надходило від останнього будь-яких зауважень під час огляду, що підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що останній відмовився від про проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я у присутності двох свідків. Підстав сумніватися в достовірності вказаних пояснень у апеляційного суду немає. Таким чином, доводи апеляційної скарги про невідповідність протоколу вимогам Закону та порушення працівниками поліції вимог Інструкції при його складанні, є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я спростовуються наданими матеріалами, а саме відеозаписом вказаних подій, з якого вбачається, що на пропозицію поліцейського пройти огляд у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відповів відмовою у присутності двох свідків. Більш того, у протоколі ОСОБА_1 власноруч зазначив, що відмовляється від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки поспішає на роботу.

Посилання захисника на відсутність в матеріалах справи акту огляду не спростовують висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Перевіряючи доводи сторони захисту про те, що суд розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 , тим самим порушив вимоги ст.268 КУпАП, апеляційних суд доходить наступного.

Відповідно до ст.8 Конституції, в Україні визнається і діє принцип Верховенства права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії», в пункті 31 зазначив, що принцип верховенства права одне з підвалин демократичного суспільства закріплений в усіх статтях Конвенції, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Згідно з пунктом 34 вказаного рішення, суд повинен проаналізувати, чи дотримали органи влади розумний баланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищатися від обвинувачення.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.41) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_1 дійсно не був присутнім в судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулось 22 квітня 2020 року. Між тим, суд першої інстанції вже допитував останнього в судовому засіданні 16.03.2020 року та повідомив його про наступне судове засідання, яке через перебування судді у відпустці не відбулось та було відкладено.

До того ж, права передбачені ст.268 КУпАП були поновленні ОСОБА_1 шляхом виклику його до суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції переконався у обізнаності ОСОБА_1 про судовий розгляд справи та надання йому можливості бути присутнім в суді апеляційної інстанції, надавати пояснення і користуватися передбаченими ст.268 КУпАП правами. Реалізації зазначених прав пов`язана виключно із волевиявленням особи і ОСОБА_1 скористався своїм правом та надав пояснення в судовому засіданні.

Крім того, законодавством України про адміністративні правопорушення не передбачено необхідності обов`язкового скасування постанови суду першої інстанції через розгляд справи у відсутність особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Таким чином, порушення, на які звертав увагу ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Стратій О.І. в апеляційній скарзі, є суто формальними, які не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення, до того ж останній не заперечував факт керування транспортним засобом, тобто фактичні обставини справи не оскаржував взагалі.

Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та відповідають фактичним обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наявні в матеріалах справи докази є допустимими, достовірними, належними і достатніми для висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу захисника-адвоката Стратія О.І. залишити без задоволення.

Постанову судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2020 року, якою до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, притягнуто ОСОБА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.А. Фомін

Дата документу Справа № 331/758/20