ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №645/7567/19 Суддя 1-ї інстанції: Ульяніч І.В.
Провадження № 33/818/345/20
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2020 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., з участю особи, відносно якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.02.2020 року у відношенні ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.02.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн та позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 20.11.2019 року о 18.24 в м. Харкові по вул. Салтівське шосе, 240-А керував автомобілем Dacia Logan, номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, не стійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер 6820 та в Комунальному закладі охорони здоров`я «Обласний наркологічний диспансер» відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою звільнити його від адміністративної відповідальності, та передати матеріали справи на розгляд трудового колективу ФОП « ОСОБА_2 » для застосування заходів громадського впливу.

В апеляційній скарзі її автор вказує, що він не оспорює кваліфікацію вчиненого адміністративного правопорушення, визнає вину та щиро кається, має значний водійський стаж, ніколи не керував у стані алкогольного сп`яніння, адміністративних стягнень раніше не мав, позитивно характеризується за місцем роботи, зробив відповідні висновки.

Вказує, що позбавлення права керування транспортним засобом негативно впливає на його життя та обмежує у виконанні ним професійних і сімейних обов`язків, що потягне за собою звільнення з посади, чим поставить в скрутне матеріальне становище його родину.

Вказує, що перебуває у шлюбі з ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Має двох неповнолітніх дітей, які постійно хворіють та потребують його уваги, відвозить їх до лікарні на автомобілі.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вирішує апеляційну скаргу в межах її вимог та обґрунтувань, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Виходячи з вимог апеляційної скарги, апелянт не спростовує наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому апеляційний не дає оцінку доказав вини, а перевіряє судове рішення лише в частині відмови від передачі матеріалів на розгляд трудового колективу.

Відповідно до вимог ст. 21 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_1 на момент вчинення адміністративного правопорушення працював у ФОП « ОСОБА_2 » незначний термін з 12.12.2019 року, трудовий колектив ФОП « ОСОБА_2 » складається лише з 3 осіб. Враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 в суді першої інстанції вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнавав, апеляційний суд не вбачає підстав вважати необґрунтованим рішення судді щодо незастосування положень ст. 21 КУпАП. Посилання апелянта що притягнення його адміністративної відповідальності потягне обмеження у виконанні ним службових обов`язків апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідно до наданих ним документів він працює продавцем непродовольчих товарів, і доказів, що характер його роботи пов`язаний з необхідністю керувати автомобілем немає.

Статтею 23 КУпАП встановлено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи вище викладене, керуючись ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було вірно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, взято до уваги характер вчинено правопорушення та накладено на нього достатнє адміністративне стягнення для його виховання.

На підставі викладеного, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.02.2020 року у відношенні ОСОБА_1 без задоволення .

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Постанова набрала законної сили 14.04.2020 року.

Суддя Харківського апеляційного суду В.П. Цілюрик