ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1507/20 Справа № 205/7968/20 Суддя у 1-й інстанції - Таус М. М. Суддя у 2-й інстанції - Кононенко О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Кононенко О.М., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її представника адвоката Душацького С.С., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та адвоката Душацького С.С. на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2020 року щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої продавцем ФОП, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винуватою за ст. 44-3 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 ( сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, 05.10.2020 року о 13-15 години ОСОБА_1 знаходилась у приміщенні магазину «Конфетка» по вул. Коробова, 1 у м. Дніпро, без захисної маски, чим порушила вимоги пп.1 п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 зі змінами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та її адвокат Душацький С.С. просять постанову скасувати та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що норма ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, тобто лише називає або описує правопорушення, а для його повного визначення відсилає до інших нормативних актів. Вказує, що під час складання протоколу, посадовою особою не було зазначено п.п. 1 якого саме пункту постанови КМУ № 461 від 22 липня 2020 року було порушено ОСОБА_1 , тобто не розкрито об`єктивної сторони обвинувачення.

Також вказує, що оскільки постанова КМУ № 461 від 22 липня 2020 року є підзаконним актом, то згідно ст. 64 Конституції України, не може обмежувати конституційні права і свободи людини, а тому наявні підстави вважати, що ОСОБА_1 безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Окрім цього вказує на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення, в графі місце роботи ОСОБА_1 , вказано продавець ФОП, проте належних та допустимих доказів, що остання є суб`єктом господарської діяльності, матеріалами справи не доведено.

Зазначає, що ОСОБА_1 призначено доволі великий штраф в розмірі 17 000 гривень, проте при його призначенні не були враховані характери вчиненого правопорушення, особу порушника, її майновий стан та наявність кількох помякшуючих обставин.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та адвокат Душацький С.С. підтримали вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити.

Вислухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 245, 278, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом. При підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, а при розгляді справи слід з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням вимог ст.ст. 251, 252, 283 КУпАП в постанові суду зазначаються опис обставин, установлених при розгляді справи, докази та дається їм належна оцінка в їх сукупності.

Вказаних вимог закону під час розгляду даної справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції було дотримано.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП є законними, обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Так, судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив висновок про доведеність вчинення останньою інкримінованого адміністративного правопорушення, з чим погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 001497 від 05 жовтня 2020 року, письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 05 жовтня 2020 року, в яких остання зазначила, що вона працює продавцем у магазині «Конфетка» по вул. Коробова, 1 у м. Дніпро, де 05 жовтня 2020 року, близько 13-15 годин перебувала без засобів індивідуального захисту, оскільки вживала каву, фотознімками, з яких вбачається, що ОСОБА_1 здійснює продаж товарів без засобів індивідуального захисту.

Зауваження ОСОБА_1 та її адвоката стосовно того, що ст. 44-3 КУпАП носить бланкетний характер, хоча і заслуговують на увагу, проте, зі змісту постанови та матеріалів справи вбачається, що висновки судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП ґрунтуються на сукупності досліджених суддею доказів.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що відповідальність за ст. 44-3 КУпАП можуть нести тільки суб`єкти господарювання, а не їх працівники чи інші особи, оскільки вони не здійснюють господарську діяльність, оскільки ОСОБА_1 свідомо здійснювала продаж товарів без засобів індивідуального захисту в приміщенні магазину, який належній суб`єкту господарювання.

З огляду на встановлені судом першої інстанції обставини справи, які викладені в оскаржуваній постанові, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду і є доведеною, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Досліджені та перевірені обставини у їх сукупності, поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 , у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбачених ст. 44-3 КУпАП, та узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Разом з тим, відповідно до частин 1 та 2 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативні правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

За загальним положенням, встановленим цією статтею Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти, не мають зворотної сили в часі, тобто не поширюються на поведінку, що мала місце в той період, коли відповідний акт ще не був прийнятий або ще не набрав чинності.

Не має зворотної сили як закон, що вперше встановлює юридичну відповідальність за певну поведінку, так і акт, який обтяжує відповідальність за вчинення будь-якого діяння порівняно з діючим законом.

Виняток з цього правила становлять закони або інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність і саме тому мають зворотну силу.

Так, після розгляду справи в суді першої інстанції, 04 листопада 2020 року Верховною Радою України внесено зміни до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID 19)» за № 1000-ХІ, який набрав чинності 21 листопада 2020 року, згідно якого ст. 44-3 КУпАП доповнено частиною другою такого змісту «Перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Таким чином, за змістом цих змін, відповідальність за вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, пом`якшена.

Приймаючи до уваги вищевказане, вважаю необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції в частині накладення адміністративного стягнення змінити та з врахуванням вимог ст. 33 КУпАП та даних про особу і враховуючи розкаяння ОСОБА_1 і її освідомлення вчиненого, накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції ч.2 ст. 44-3 КУпАП ( в редакції Закону України від 04.11.2020 року).

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її представника адвоката Душацького С.С., - задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП, - змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ст. 44-3 КУпАП, у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

В іншій частині постанову судді залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Кононенко