Справа № 433/1106/20
Провадження № 33/810/234/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Луганського апеляційного суду Руденко В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши «30» листопада 2020 року у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, на постанову судді Троїцького районного суду Луганської області від 03 листопада 2020 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Троїцького районного суду Луганської області від 03 листопада 2020 року визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 420 гривні 40 копійок.

У постанові суду зазначено, що 05 серпня 2020 року о 22 год. 10 хв. в с.Лантратівка по вул. Центральній, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-21051, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації руху, не чітка мова), від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки не відмовлявся. Вказує, що у протоколі зазначено, що начебто він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з допомогою алкотеста «Драгер» або у найближчому закладі охорони здоров`я. Між тим ОСОБА_1 стверджує, що йому взагалі не пропонувався огляд на місці з допомогою алкотеста «Драгера». Вважає, що суддя суду першої інстанції не звернув увагу на те, що у протоколі не сформульовано, який саме огляд і у який спосіб він повинен був пройти на вимогу поліцейського, та якими доказами підтверджується його відмова від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу. Оскільки в протоколі не сформульовано, який саме він апелянт має пройти на вимогу поліцейського (на стан алкогольного сп`яніння чи наркотичного) та у який спосіб (на місці із застосуванням спеціальних засобів чи в найближчому закладі охорони здоров`я правопорушник не має можливості надати однозначну відповідь (погоджується чи відмовляється і від чого саме). Невірне і нечітке формулювання суті правопорушення позбавляє водія права на захист, призвело до введення в оману та підписання ним пояснень не читаючи, адже обвинувачення йому незрозуміле. Таким чином апелянт вважає, що твердження суду про однозначну його відмову від проходження дійсного запропонованого йому огляду не узгоджується з матеріалами справи. Наголошує, що алкотеста «Драгер» у поліцейських не було при собі і пройти огляд на місці йомузапропоновано не було. Зазначає, що поліцейським було порушено процедуру огляду на стан сп`яніння, що свідчить про недійсність такого огляду і відсутність підстав для притягнення водія до адміністративної відповідальності.

Крім того у поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що у матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я. Таким чином, він був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти відповідний огляд.

Вказує, що на досліджених судом фрагментах записів відеокамер поліцейських не зафіксований факт його відмови від огляду на стан сп`яніння саме на місці зупинки транспортного засобу і пропозиція поліцейських пройти освідування у подальшому у лікарні. Однак вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на зазначені обставини і не врахував їх при винесенні оскаржуваної постанови.

Також апелянт зазначає, що в оскаржуваній постанові зазначено, що він 12.10.2020 року у судове засідання не з`явився. Натомість, як стверджує ОСОБА_1 , це не відповідає дійсності, оскільки він вчасно прибув до суду, зареєструвався у журналі обліку судової охорони і спостерігав, як до суду прибув свідок ОСОБА_2 , якого судова охорона не допустила до приміщення суду, після чого секретар судді ОСОБА_3 повідомила його про відкладення судового засідання. Все це звісно є на записах з камер відео спостереження та у журналі обліку Служби судової охорони Троїцького районного суду.

Водночас ОСОБА_1 вказує, що він є інвалідом 3 групи внаслідок захворювання хребта та періодично проходить лікування у лікаря невропатолога при виникненні загострення. З 19.10.2020 по 06.11.2020 він перебував на лікуванні у Троїцькій ТМО, внаслідок чого не міг брати участь у судових засіданнях. Стверджує, що він мав намір скористатись своїм процесуальним правом поставити ряд запитань свідкам та іншими процесуальними правами, ним були подані клопотання про відкладення розгляду справи з поважної причини від 19.10.2020р. та 28.10.2020 р. Однак суддя вирішив 29.10.2020 р., не зважаючи на його обґрунтоване клопотання та довідку лікарні, провести судове засідання і допитати свідка ОСОБА_2 за його відсутності, чим істотно порушив норми процесуального права. Також апелянт вказує, що в оскаржуваній постанові судом першої інстанції зроблено висновок про недопустимість його поведінки внаслідок систематичних неявок. Однак стверджує, що це не відповідає дійсності, оскільки він брав участь у судових засіданнях, зокрема, 01.10.2020 року, подавав клопотання та довідки про перебування на лікуванні, надав письмові пояснення по справі.

Разом з цим апелянт вказує, що 03 листопада 2020 року суд ухвалив оскаржувану постанову без його участі, зазначивши, що він був повідомлений належним чином, але не зазначив яким саме та це не відповідає дійсності, оскільки про судове засідання 03.11.2020 року його належним чином не повідомляли і в матеріалах справи відсутні будь які зворотні повідомлення про отримання ним судових повісток, таким чином порушивши норми ст.268 КУпАП.

Тому просить апеляційний суд скасувати постанову судді Троїцького районного суду Луганської області від 03 листопада 2020 року та закрити провадження по справі щодо нього у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням передбачених ст.38 цього Кодексу строків накладення адміністративного стягнення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні, але свої апеляційні вимоги уточнив, просив апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності доказів його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Від раніше заявлених апеляційних вимог про закриття провадження по справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із спливом передбачених ст.38 цього Кодексу строків накладення адміністративного стягнення - відмовився.

По суті обставин події додатково пояснив, що 05 серпня 2020 року приблизно о 22.00 годині він дійсно їхав по вул. Центральна с. Лантратівка на своєму а/м ВАЗ 21051 д.р.н. НОМЕР_1 до батьків. До цього він випив одну пляшку безалкогольного пива. По дорозі його зупинили патрульні поліцейські та попросили спочатку надати водійські документи, а потім повідомили, що відчувають у нього запах алкоголю та відразу запропонували проїхати до лікарні на медичне обстеження. Він відмовився, оскільки не вважав себе випившим, про що повідомив поліцейським. При цьому свідків їхньої розмови не було. Свідки по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 сиділи на лавочці та були запрошені патрульними поліцейськими лише для підписання адміністративного протоколу. Сам він із свідками не знайомий та не може назвати причин, за яких ті могли би його обумовити. Свої письмові показання (а.с.4) підтвердив, але зауважив, що не читав їх, бо було темно, але як зміг розписатися у цих поясненнях, пояснити не зміг. Наполягає, що під час його допиту патрульним він пояснював, що вживав безалкогольне пиво.

Не заперечує той факт, що під час судового розгляду справи у Троїцькому районному суді він неодноразово викликався до суду та подавав клопотання про відкладення судових засідань через свою хворобу. Натомість був особисто присутнім у судовому засіданні 01 жовтня 2020 року та давав суду свої пояснення щодо обставин події, просив викликати свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Однак суд допитував цих свідків без його участі, тому вважає, що це є порушенням його прав на захист.

Вислухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення від 05.08.2020 року серії ДПР18№ 217474; письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; письмові пояснення ОСОБА_1 ; відеозаписи співробітників патрульної поліції.

Так згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПТ18№217474 від 05.08.2020 року, складеного за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1), 05 серпня 2020 року о 22 год. 10 хв. в с. Лантратівка по вул. Центральній, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-21051, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації руху, не чітка мова), від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків.

Згідно письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.2-3), 05.08.2020 приблизно о 22 годині 20 хвилин, вони були залучені працівниками поліції в якості свідків відмови водія ОСОБА_1 від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку, про що був складений адміністративний протокол.

Згідно письмових пояснень особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (а.с.4) 05.08.2020 року приблизно 21 годині 00 хвилин він вжив спиртне, а саме один літр алкогольного пива «Московське», після чого керував автомобілем ВАЗ 21051 д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Центральній с. Лантратівка та був зупинений працівниками поліції. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився, з положенням п.2.5 ПДР ознайомлений.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом апеляційної інстанції були відтворені відеозаписи з нагрудних камер спостереження працівників патрульної поліції, а також відеозаписи з відео реєстратора автомобіля патрульної поліції, які містяться у 1 файлі та знаходиться на одному DVD диску, долученого до матеріалів справи, відповідно до якого, працівниками поліції зафіксовано громадянина, який приставився ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 . На питання працівника поліції «Чи вживали щось сьогодні?» ОСОБА_1 відповів, що він о 21 годині випив літр алкогольного пива «Московське» та приблизно о 22 годині керував т/з ВАЗ 2105. Потім працівник поліції повідомив, що у встановленому законом порядку вимагає у ОСОБА_1 в присутності двох свідків пройти медичний огляд на стан сп`яніння, на що ОСОБА_1 повідомив, що він не заперечує факту вживання алкоголю та керування автомобілем о 22:00. Натомість вприсутності двох свідків відмовився від проходження освідчення на стан алкогольного сп`яніння, оскільки не вбачає в цьому потреби, так як підтвердив вживання алкоголю (а.с.6).

Згідно загальних положень, що містяться у п.1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.2.9 «а», п.2.5 ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, аналіз досліджених під час судового розгляду та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у відмові особи, яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,при обставинах встановлених постановою судді Троїцького районного суду Луганської області від 03 листопада2020 року, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, тобто ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому суд першої інстанції правомірно дав критичну оцінку показам ОСОБА_1 в судовому засіданні про те, що він начеб то підписав протокол, бо був впевнений що в поясненнях до протоколу про адміністративне правопорушення зазначено що він вживав саме безалкогольне пиво, але через темний час доби не додивився що в протоколі було зазначено алкогольне пиво, оскільки така позиція ОСОБА_1 спростовується сукупністю досліджених та наведених у судовому рішенні доказів, та свідчить про намагання винної особи уникнути відповідальності за скоєне. Підстав ставити під сумнів правдивість показань свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не вбачав суд першої та не вбачає таких підстав суд апеляційної інстанції, оскільки вони узгоджуються не тільки між собою, а й з письмовими показами самого ОСОБА_1 та відеозаписами патрульних поліцейських. У свою чергу сам ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції не заперечував, що вказані свідки не мають будь яких особистих мотивів для його обумови, а його твердження про те, що від час допиту патрульними він давав показання, але підписав їх не читаючи через темний час доби, є непереконливими.

У свою чергу сам ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не навів жодних переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду про наявність належних та допустимих доказів своєї винуватості у вчиненні вказаного правопорушення.

Суд апеляційної інстанції відкидає, як аргументи невинуватості, доводи ОСОБА_1 про відсутність направляння його для проходження медичного огляду до закладу охорони здоров`я, з огляду на наступне.

За приписами частини 2,3 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно з пунктами 6,7 розділу I Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі- Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015р. №1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Отже, системний аналіз наведених законодавчих норм дає можливість зробити висновок, що законодавцем визначено два альтернативних способи проведення огляду водіїв на стан сп`яніння, - або поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, або лікарем закладу охорони здоров`я.

При цьому норма закону, яка зобов`язує патрульного поліцейського направити водія на медичний огляд до закладу охорони здоров`я, на переконання апеляційного суду, має місце виключно у разі:

- відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу;

- його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським.

Оскільки надані суду матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 відмовився від пропозиції патрульного поліцейського пройти медичний огляд на стан сп`яніння на місці зупинки ТЗ або у найближчому закладі охорони здоров`я, суд апеляційної інстанції не вбачає в даному випадку порушень визначеного порядку проведення огляду водіїв на стан сп`яніння, що ставило б під сумнів правильність висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені ним адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог ст.268 КУпАП щодо розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 огляду на таке.

За загальними правилами ч.1 ст.277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Разом з цим за приписами ч.2 ст.38 цього Кодексу якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Згідно з положеннями статті 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Матеріали справи свідчать про дотримання судом вимог закону щодо своєчасного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце судового розгляду справи.

Так, після автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2020 року (а.с.8) судова повістка про виклик до суду на 10 вересня 2020 року була надіслана ОСОБА_1 за адресою, зазначеною з його слів у протоколі про адміністративне правопорушення АДРЕСА_1 , та повернута як отримана 13.08.2020 року (а.с.9-10).

Будучи обізнаним про судовий розгляд справи, ОСОБА_1 01 вересня 2020 року звернулася до Троїцького районного суду Луганської області із клопотанням про ознайомлення справи та із клопотанням про відкладення справи (а.с.11-12).

На виконання заявленого клопотання ОСОБА_1 , розгляд справи було відкладено, та на адресу ОСОБА_1 була надіслана судова повістка про виклик до суду на 01 жовтня 2020 року та повернута як отримана 24.09.2020 року (а.с.14-15).

В подальшому ОСОБА_1 , поза межами судового розгляду, 29 вересня 2020 року до Троїцького районного суду Луганської області подав заперечення з приводу складання та події інкримінованого правопорушення (а.с.16-18), а також 01 жовтня 2020 року подав клопотання про виклик свідків (а.с.21) та надав суду розписку про повідомлення наступного судового засідання на 12 жовтня 2020 року (а.с.22), а також на 21 жовтня 2020 року (а.с.24).

Враховуючи заявлене клопотання ОСОБА_1 , розгляд справи було відкладено, та було викликано свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на 12 жовтня 2020 року, про що свідчить запис у книзі вихідних телефонограм Троїцького районного суду Луганської області від 02.10.2020 року (а.с.23), а також від 12 жовтня 2020 року (а.с.26), та від 24 жовтня 2020 року (а.с.30).

В подальшому ОСОБА_1 28 жовтня 2020 року звернулася до Троїцького районного суду Луганської області із клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи та із клопотанням про відкладення судового розгляду (а.с.32-33).

Відповідно до запису у книзі вихідних телефонограм Троїцького районного суду Луганської області від 29.10.2020 року (а.с.37) ОСОБА_1 було належним чином повідомлено про відкладення справи на 03 листопада 2020 року на 09:00.

З цього приводу у своїй постанові суддя Троїцького районного суду Луганської області від 03 листопада 2020 року вірно зазначив, що систематичні неявки ОСОБА_7 в судові засідання, суд вважає таку поведінку правопорушника недопустимою та спрямовану на ухиляння від передбаченої адміністративної відповідальності, оскільки останній перебував на стаціонарному лікуванні.

Отже перебіг судового розгляду справи у суді першої інстанції свідчить про те, що ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд його справи у Троїцькому районному суді Луганської області, надав суду власні письмові та усні пояснення щодо обставин подій, які мали місце згідно протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, та подавав відповідні клопотання, тобто скористався усім наданим йому ст.268 КУпАП обсягом процесуальних прав, якими вважав за потрібне.

Також безпідставними є доводи ОСОБА_1 про те, що в судовому засіданні 29 жовтня 2020 року було допитано свідка ОСОБА_5 без його участі особи, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення передбаченого ст.130 КУпАП не передбачає обов`язкової участі особи за умов належного її повідомлення про час та місце його розгляду. Відповідно до запису у книзі вихідних телефонограм Троїцького районного суду Луганської області від 24.10.2020 року (а.с.29) ОСОБА_1 було повідомлено про призначення розгляду справи на 29 жовтня 2020 року на 10:00. Отже матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 не скористався своїм правом бути присутнім у судовому засіданні та ставити питання свідку. Між тим, у суду першої інстанції не викликало сумніву щодо правдивості показань свідка ОСОБА_5 , оскільки той дав суду присягу говорити правду, нічого не приховувати і не спростовуючи від 29.10.2020 року (а.с.34), а також, згідно розписки, був попереджений судом про кримінальну відповідальність за ст.384-385 КК України. На виклику до апеляційного суду вказаних свідків ОСОБА_1 не наполягав, а отже суд апеляційної інстанції приймає показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належними та допустимими доказами у розумінні ст.256 КУпАП.

Сам факт відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладах охорони здоров`я ОСОБА_1 не оспорюється в суді апеляційної інстанції, а факт його відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ за допомогою алкотесту «Драгер» підтверджується сукупністю досліджених та наведених в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції доказах, які перевірені судом апеляцій інстанції та визнані належними і допустимими у розумінні ст.256 КУпАП.

Згідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Стаття 17 Закону України №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п.150, п.253).

Зокрема ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, «Олександр Шевченко проти України» від 26.04.2007, «Трух проти України» від 14.10.2003, зазначав, що особа у розумінні інтервалу часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, місцевий суд, дотримуючись визначених ч.1 ст.277 КУпАП строків розгляду справ про адміністративні правопорушення, та враховуючи усталену практику Європейського Суду з прав людини з аналогічних питань, а також правові позиції Суду, який визнав пріоритет публічного інтересу над приватним, обґрунтовано прийняв рішення у справі за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на підставі наявних та досліджених судом доказів, а також з урахуванням правової позицією правопорушника.

Окрім того, права ОСОБА_1 , передбачені ст.268 КУпАП, відновлені шляхом подання апеляційної скарги та надання йому можливості відстоювати свою позицію в апеляційному суді.

Отже суд апеляційної інстанції вважає безпідставними підтримані у суді апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а тому апеляційний суд не вбачає наявності передбачених п.1.ч.1 ст.247 КУпАП підставі для закриття провадження по справі, на чому наполягає апелянт.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строк на один рік, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Троїцького районного суду Луганської області від 03.11.2020 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Троїцького районного суду Луганської області від 03 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ЛУГАНСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО