Справа № 316/3147/20
Провадження № 3/316/695/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2020 рік м.Енергодар

Суддя Енергодарського міського суду Запорізької області Куценко М.О., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Енергодарського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Енергодарського міського суду Запорізької області надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В протоколі про адміністративне правопорушення серія ОБ № 102901 від 09.10.2020 року, складеного інспектором СРПП №2 Енергодарського ВП ГУНП в Запорізькій області Дорошенком І.В. відносно ОСОБА_1 зазначено, що ОСОБА_1 09.10.2020 року о 22:45 год. в м. Енергодар по вулиці Курчатова, 14, керував транспортним засобом автомобілем марки FORD TRANSIT державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини роту, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 зазначено, що 09.10.2020 року близько 22-30 год. він зі своїми знайомими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повертався додому із с. Велика Білозерка, де вони перевозили речі знайомих на авто FORD TRANSIT державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить йому. Після повернення він під`їхав до свого будинку та поставив авто біля під`їзду у дворі. Коли він та його знайомі вийшли з авто, до них підійшов працівник поліції та попросив його як власника авто пред`явити документи на нього та водійське посвідчення без повідомлення причини на це. ОСОБА_1 правил дорожнього руху не порушував та взагалі під час руху на автомобілі його ніхто не зупиняв. після того як ОСОБА_1 передав поліцейському документи, останній зазначив про необхідність проїхати з ним, але куди саме не зазначив. Під час їзди, він чув як поліцейський розмовляв по телефону, називав його «клієнтом» якого необхідно «оформити» та зазначав, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Під`їхавши до приймального відділення лікарні, ОСОБА_1 зазначив поліцейському, що не вживав алкоголю та запитав в поліцейського чому йому не запропонували пройти тестування на алкоголь на місці. на що поліцейські йому відповіли, що «так треба» та він «багато розмовляє». При цьому один з поліцейських сказав «що зараз результати тесту в лікарні покаже те, що треба». ОСОБА_1 злякався та зателефонував своїм знайомим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , повідомивши про своє місце знаходження, та приїхали до приймального відділення. ОСОБА_1 поліцейським було запропоновано пройти тест, але з фізіологічних причин він не зміг зібрати сечу для аналізу, тому запропонував взяти у себе кров. Проте йому було відмовлено та працівником поліції зазначено, що в разі якщо він з будь-яких причин не здасть аналіз, це розцінюватиметься як відмова та відносно нього буде складений протокол. ОСОБА_1 вважає, що протокол складений відносно нього є незаконним, оскільки для проходження медичного огляду на встановлення факту сп`яніння повинні бути законні підстави, тому вважає вимоги працівників поліції щодо необхідності проходження ним тестування на алкоголь такими, що не ґрунтуються на об`єктивних даних,

Відповідно до поясненньсвідка ОСОБА_2 зазначено, що 09.10.2020 року близько 22-30 год. він зі своїми знайомими ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повертався додому із с. Велика Білозерка, де вони перевозили речі знайомих на авто FORD TRANSIT державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 .. Заїхавши у двір будинку АДРЕСА_2 , вони припаркувались та вийшли з автомобіля. До них підійшов поліцейський та зазначив про необхідність власнику авто надати документи на автомобіль та водійське посвідчення. поліцейський не пояснивши ситуацію, сказав щоб ОСОБА_1 негайно проїхав з ними, та на поліцейському авто вони поїхали, але куди саме свідок не знав. Через деякий час ОСОБА_1 зателефонував та повідомив, що разом з поліцейськими він знаходиться у приймальному відділенні лікарні. Вони з ОСОБА_3 приїхали до приймального відділення та стали свідками того, як поліцейські вимагали від ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан сп`яніння. ОСОБА_1 зазначив на неможливість цього з фізіологічних причин та пропонував здати кров, але поліцейськими було зазначено, що це розцінюється як відмова та відносно нього буде складно протокол. Свідок ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_1 спиртних напоїв не вживав, об`єктивних ознак, які б свідчили про перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння не було. ОСОБА_1 на його пропозицію пройти тестування на місці було відмовлено з незрозумілих причини, поняті на місці були відсутні.

Відповідно до ст. 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Дослідивши наявні у справі матеріали, враховуючи письмові пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності та свідка, встановлено наступне.

Відповідно до Закону України «Про національну поліцію», зупинення транспортного засобу є превентивним поліцейським заходом (ст..31 Закону).

Частина 1 статті 35 Закону України «Про національну поліцію» містить перелік випадків в яких поліцейський має право зупинити транспортний засіб, а частина 2 цієї статті випадки, коли поліцейський зобов`язаний це зробити, при цьому зазначений перелік є вичерпним та розширенню не підлягає.

Відповідно до ч.3 ст.35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

В порушення норми даної статті, матеріали справи не містять доказів, що поліцейський зупинив водія ОСОБА_1 маючи достатні для цього причини.

Диск з відеозаписом наданий поліцейським до матеріалів справи звуку не має та містить файли з відеозаписом того, як патрульний автомобіль прямує до будинку №14 по вул.. Курчатова в м. Енергодар та як водій ОСОБА_1 передає документи поліцейському.

Таким чином, вказані досліджені відеозаписи не дають підстав дійти висновку про правомірність дій поліцейських щодо зупинення автомобіля ОСОБА_1 ..

Процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - огляд), і проведення такого огляду визначається Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 (далі Порядок) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція).

Відповідно до п.2 Порядку, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Відповідно до п.3,4 Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОБ № 102901 від 09.10.2020 року, зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини роту, почервоніння очей, та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , письмові пояснення яких додані інспектором до протоколу при його складанні.

Вказані свідки є працівниками медичної установи, куди був доставлений ОСОБА_1 для проходження медичного освідування. Відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначено, що 09.10.2020 року у приймальному відділенні СМСЧ, ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він відмовився (а.с.5,6).

Крім того, оцінюючи як доказ письмові пояснення свідків, суд звертає увагу та те, що пояснення від свідків відібрані у період часу з 23:35 год. до 23:50 год., в той час коли о 23 годині 30 хвилин закінчено складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .. Після складання протоколу будь-які дії щодо збирання доказів неприпустимі.

Відповідно до п.4 розділу Х Інструкції, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до п.6 розділу Х Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

З вищезазначеного випливає те, що огляд на стан сп`яніння, так само як і відмова від проходження освідування проводиться у присутності двох свідків, які своїми письмовими поясненнями фіксують певні факти, як-то наявні ознаки сп`яніння у водія, його відмову у проходженні медичного огляду на стан сп`яніння.

Так, в матеріалах справи наявний Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від проходження тестування на місці за допомогою технічного засобу DRAGER у присутності двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.3).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_6 вказано, що 09.10.2020 року о 22:50 год. він був запрошений в якості понятого та був присутній по вул.. Курчатова, 14 в м. Енергодар під час того, коли водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці, та погодився пройти його у медичному закладі (а.с.8).

Аналогічні письмові пояснення надав ОСОБА_7 (а.с.9).

Разом з цим, ОСОБА_1 та свідок ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях зазначають на те, що працівниками поліції ОСОБА_1 не пропонувалось пройти огляд на місці, будь-які свідки або поняті на місці були відсутні, а відтак їхні письмові пояснення протирічать письмовим поясненням свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та повністю їх спростовують.

Для перевірки достовірності обставин зазначених в протоколі та письмових поясненнях, судом викликалися свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , проте зазначені особи до суду не з`явились.

Також згідно з відеозаписом, на місці зупинки автомобіля, крім водія ОСОБА_1 та його пасажирів, а також поліцейських інших осіб, як-то свідків/понятих, не було.

Письмові пояснення свідків не можуть бути беззаперечними доказами вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки останні не допитувались в судовому засіданні та не попереджались про кримінальну відповідальність. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 27.06.2019 року по справі №560/751/17.

Виходячи із судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.04.2013 року у справі «Еркапіч проти Хорватії» з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р., згідно якої «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції».

Таким чином в суду наявні обґрунтовані сумніви в достовірності відомостей, зазначених в письмових поясненнях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які не можуть вважатися неналежними доказами, а відтак порядок направлення водія на огляд здійснений з порушенням чинних норм закону.

Крім того розділ ІІІ Інструкції передбачає проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ Інструкції, зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів. При цьому за збереження та транспортування ємностей з біологічним середовищем до іншого закладу охорони здоров`я, цілісність пломбування відповідає заклад охорони здоров`я, у якому проводився відбір біологічного середовища.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 йому було запропоновано зібрати сечу, проте з фізіологічних причин він не зміг цього зробити, а щодо відібрання зразка крові для аналізу йому було відмовлено.

Відповідно до п.п.12,13 розділу ІІІ Інструкції, предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, матеріали справи не містять даних, які вказують на дотримання поліцейськими вимог Порядку від 17 грудня 2008 р. № 1103 та Інструкції затвердженої Наказом МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року, щодо процедури направлення водіїв на огляд, та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно з вимогами ст.283 КУпАП постанова суду має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Водночас при складанні протоколу про адміністративне правопорушення саме на посадову особу, яка його складає, покладається обов`язок надання суду доказів на підтвердження того правопорушення, яке зазначається у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.252 КУпАП орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази на свій внутрішній розсуд, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності.

Відповідно до ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в адміністративній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог КУпАП. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в адміністративному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, яке має ознаки злочину» залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (Рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Салабіаку проти Франції» від 07.10.1988 року, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява №926/08), на переконання суду дані відображенні у протоколі про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення за ст. 130 ч.1 КУпАП є сумнівними, наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, то ж, суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22.12.2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Згідно ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Таким чином, враховуючи положення ст.62 Конституції України, відповідно до яких, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а також враховуючи відсутність в матеріалах адміністративної справи беззаперечних належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення, та наявність доказів, що свідчать про порушення працівниками поліції процедури огляду водія на стан сп`яніння, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КупАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в тому разі, якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд вважає за необхідне закрити провадження у справі у зв`язку відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду, через Енергодарський міський суд Запорізької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя М. О. Куценко