Справа № 930/2142/20
Провадження №3/930/1228/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.12.2020 року м. Немирів

Суддя Немирівського районного суду Вінницької області Царапора О.П. розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від інспектора СРПП Немирівського ВП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, -

За ст. 130 ч.1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №462364, що 07.09.2020 року о 23-30 год. в м.Немирів по вул.. Горкого водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом SKODA д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`янння, різким запахом алкоголю з порожнини рота, не стійка хода, почервоніння обличчя , тремтіння пальців рук. Від медичного освідування на стан сп`яніння в медичному закладі охорони здоров`я відмовився в присутності свідків.

У судовому засіданні, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вину не визнав, надав пояснення, що не вживав алкогольні напої та не був у стані алкогольного сп`яніння, відмовився проходити огляд на стан сп`яніння в медичному закладі оскільки поспішав та просив надати йому можливість пройти освідування за допомогою приладу «Драгер». Свідків під час складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення не було. Про причину зупинки його транспортного засобу йому повідомлено не було, від керування транспортним засобом відсторонено не було. Вважав, що працівниками поліції не було надано достатніх доказів у підтвердження фактів керуванням ним автомобілем у стані алкогольного сп`яніння або відмови від проходження огляду на стан такого сп`яніння. За таких підстав просив закрити провадження у справі внаслідок відсутності в його діях провини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник Кіцула В.І. просив закрити адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Інспектор поліції Немирівського ВП Левандовський М.С. та свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зазначені в протоколі не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, хоча про час, день та місце розгляду справи були повідомлені завчасно і належним чином.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адмінправопорушення, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність закриття провадження у справі внаслідок відсутності складу і події правопорушення з наступних підстав.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог п. 2.5 ПДР України, згідно з яким водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З аналізу наведених норм слідує, що для звинувачення особи у вчиненні зазначеного правопорушення необхідно, перш за все, встановити факт управління нею транспортним засобом, а вже потім відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

На підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інспектором поліції надано протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків, які зазначені в протоколі адміністративного правопорушення, однак дані пояснення не були надані власноручно свідками, а лише вписані прізвища та анкетні дані свідків, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, в якому зазначено, що від проходження огляду відмовився, однак не засвідчено належним чином та копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та копію акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Проте, суд не може сприймати покази свідків за письмовими поясненнями, якщо на їх допиті в судовому засіданні наполягає обвинувачений, оскільки в основу судового рішення дозволяється покласти покази свідків, які безпосередньо були допитані в судовому засіданні.

З цією метою за клопотанням ОСОБА_1 судом вживалися заходи для виклику та допиту свідків, які нібито були присутні під час вчинення правопорушення та складання протоколу. Але в судове засідання вказані свідки не прибули.

Крім того інспектор СРПП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 для дачі пояснень не з`явився, а тому за таких підстав, доказів, які б могли об`єктивно та достеменно свідчити про те, що ОСОБА_1 07.09.2020 року, маючи ознаки алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом та на вимогу працівника поліції пройти медичне обстеження з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння відповів відмовою, суду не надані.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене, за відсутності інших об`єктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Враховуючи зазначену практику Європейського суду з прав людини та презумпцію невинуватості, передбачену статтею 62 Конституції України, в матеріалах справи відсутні будь-які переконливі та достовірні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, не надані такі докази і в ході судового розгляду, що виключає подію і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, суд не знаходить підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП через відсутність в його діях складу і події даного адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок відсутності події правопорушення.

Керуючись ст. 247 п. 1, 130 ч.1, 221, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КпАП України закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову суду може бути подана апеляція протягом 10-ти діб з моменту її винесення до Вінницького апеляційного суду через Немирівський районний суду Вінницької області.

Суддя: О.П. Царапора