Житомирський апеляційний суд
Справа №291/594/20 Головуючий у 1-й інст. Митюк О. В.
Категорія ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП Доповідач Ляшук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Ляшук В.В. з участю секретаря Кусковської Т.А., особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , прокурора Ревелюк Г.О. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-7 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , працюючої директором Ружинського районного будинку культури,

в с т а н о в и в :

Постановою Ружинського районного суду Житомирської області від 16 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та відповідно до положень ч. 2 ст.36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Як встановив суд, ОСОБА_1 , перебуваючи у період з 02.07.2019 року по даний час на посаді директора Ружинського районного будинку культури та будучи, відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією не вжила передбачених законом заходів для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, письмово (або іншим способом), під час підписання наказу від 02.07.2019 року за № 24 яке відбулось у приміщенні Ружинського районного будинку культури за адресою: смт. Ружин вул. О.Бурди,43 Ружинського району Житомирської області, не повідомила своє керівництво про виниклий реальний конфлікт інтересів при наданні щорічної відпустки та матеріальної допомоги своєму сину ОСОБА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в особистих інтересах вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, чим порушила вимоги ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» .

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 172 7 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , перебуваючи у період з 02.07.2019 року по даний час на посаді директора Ружинського районного будинку культури та будучи, відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, а саме: не повідомивши своє керівництво про виниклий реальний конфлікт інтересів, вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів підписавши наказ від 02.07.2019 року за № 24 відповідно до якого безпосередньо надала своєму сину ОСОБА_2 щорічну відпустку разом з матеріальною допомогою на підставі письмової заяви ОСОБА_2 від 26.06.2019 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, в особистих інтересах, чим порушила вимоги ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» .

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 172 7 КУпАП.

На постанову суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування постанови суду та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень.

На її думку, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд не врахував, те, що надання всім працівникам щорічної оплачуваної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення є реалізацією їх права на відпочинок, яке закріплене статтею 45 Конституції України, та права на соціальний захист, яке закріплено статтею 46 Конституції України.

Вважає, що при підписанні наказу про надання відпустки та виплати допомоги на оздоровлення щодо свого сина, відсутня суперечність між її особистими інтересами та службовими повноваженнями, наявність яких могла б вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішення, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень, оскільки вона керувалась виключно законодавством, яке регулює порядок надання відпусток та виплату матеріальної допомоги.

При цьому, сам факт підписання такого наказу є лише її формальною дією на виконання своїх обов`язків, а не її особистим рішенням, продиктованим корисним умислом та наявністю приватного інтересу в розумінні Закону України «Про запобігання корупції».

Крім цього, вказує, що в протоколі та в постанові суду не зазначено конкретно в чому полягає її умисел, корисливий мотив та особистий інтерес при вчиненні вищевказаних дій.

Також, судом не враховано, що оскільки надання щорічної відпустки та виплату допомоги на оздоровлення гарантовано державою, у кошторисі Ружинського районного будинку культури на бюджетний рік (з 1 січня до 31 грудня кожного року) передбачаються кошти на виплату відпускних кожному працівнику та передбачається одна допомога для кожного працівника один раз на рік під час надання щорічної відпустки відповідного робочого року.

Ружинський районний будинок культури і вона, як його директор, не є розпорядником бюджетних коштів, а тому, відповідно, вона не затверджує вказаний кошторис та не підписує жодних платіжних доручень на виплату чи перерахування коштів, оскільки це належить до компетенції начальника відділу культури Ружинської райдержадміністрації Житомирської області.

Заслухавши доводи апелянта на підтвердження апеляційної скарги, заперечення прокурора, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 45 Конституції України гарантує надання всім працівникам щорічної оплачуваної відпустки.

Згідно ст. 74 КЗпП України та ст.2 Закону України «Про відпустки» громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Статтею 29 Закону України «Про культуру» встановлено, що працівники у сфері культури мають право на допомогу для оздоровлення під час надання щорічної відпустки у розмірі посадового окладу.

Кримінальним кодексом України, а зокрема ч.1 ст. 175 КК України передбачено відповідальність за безпідставну невиплату працівнику установленої законом виплати керівником підприємства, установи, організації будь-якої форми власності.

Аналіз цих положень Законів дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення належить до виплат установлених законом і своєчасна виплата є обов`язком керівника підприємства, установи, організації будь-якої форми власності.

Стаття 172-7 КУпАП, а зокрема ч.1 та ч.2 передбачає відповідальність за неповідомлення про наявність реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Зазначена норма закону за своїм змістом є бланкетною та відсилає для повного визначення його ознак до інших норм.

Так зокрема у ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» дано визначення потенційному та реальному конфлікту інтересів.

Потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

Аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес» дає підстави констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Суд першої інстанції на думку апеляційної інстанції цих відмінностей у конфліктах інтересів не врахував та лише на підставі даних про те, що ОСОБА_1 прийняла рішення про надання відпустки та виплати матеріальної допомоги працівнику, який є її сином необґрунтовано прийшов до висновку, що вона діяла в умовах реального конфлікту інтересів з корисливим мотивом та в особистих інтересах, оскільки не встановив, що приватний інтерес останньої у даному конкретному випадку суперечив її службовим повноваженням і така суперечність реально, а неілюзорно, впливає, а не може вплинути (потенційний інтерес) на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Натомість поза увагою суду залишилася та обставина, що ОСОБА_1 , як директор Ружинського районного будинку культури, була зобов`язана дотримуватися законодавства про працю за що несе відповідальність, а надання щорічної відпустки та виплата визначеної законом матеріальної допомоги на оздоровлення у передбаченому розмірі ОСОБА_2 є не її правом, а обов`язком.

Ці конкретні дії ОСОБА_1 можуть свідчити про наявність у неї потенційного конфлікту інтересів, однак це виключає в її діях наявність складу правопорушень, передбачених ч.1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, які передбачають відповідальність за вчинення дій, прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

За таких обставин постанова суду не може залишатися в силі та підлягає скасування за відсутністю складу правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Ружинського районного суду Житомирської області від 16 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 - скасувати, а провадження закрити за відсутністю в її діях складу правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського

апеляційного суду В.В. Ляшук