Справа № 711/7559/19
ПОСТАНОВА

09 січня 2020 року м.Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м.Черкаси Михальченко Ю.В., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Черкаській області, про притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого ТОВ «Одесса», мешканця АДРЕСА_1 , РНКПП НОМЕР_1 ,

до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси знаходяться адміністративні матеріали, які надійшли з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Черкаській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст.124 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія БД № 309232, ОСОБА_1 16.09.2019 року о 16.30 год. в м.Черкаси по вул.Юрія Ільєнка, керуючи транспортним засобом Volkswagen Touareg д.н.з. НОМЕР_2 та під час паркування транспортного засобу не був уважним не дотримався безпечного інтервалу та здійснив наїзд на автомобіль Subaru Impreza д.н.з. НОМЕР_3 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Правопорушник ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв.

В матеріалах справи є дані про повідомлення про час та місце слухання справи, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності, у відповідності до вимог ст.268 КУпАП.

Адвокат Горстка Я.В. в судовому засіданні надав пояснення, що його довіритель ОСОБА_1 вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративному правопорушенні не визнає в повному обсязі. Обставини викладені у протоколі обставини не відповідають дійсності, зважаючи на наступне. Дійсно 16.09.2019 року близько 15 год. 30 хв. ОСОБА_1 заїхав на невеличку стоянку біля приватної школи «Перлина», з наміром забрати свого молодшого сина, який навчається там у першому класі. Оскільки на передньому плані стоянки припаркованих автомобілів було багато, тому він проїхав вглиб зазначеної стояки для паркування свого автомобіля. Усі автомобілі, які знаходилися на стоянці були припарковані із взаємоповагаю до інших водіїв для надання можливості останнім вільно пересуватися дорогою, крім автомобіля Subaru Impreza, д.н.з. НОМЕР_3 , водій якого припаркував його далеко від меж розумного паркування, а саме передня частина вказаного транспортного засобу стояла значною мірою на проїжджій частині і таким чином створивши перешкоду для проїзду інших автомобілів. Оскільки у авто маються вмонтовані засоби для полегшення паркування, так званий «парктронік», він продовжив рух повз зазначений автомобіль. На екрані всередині автомобіля йому було показано відстань до нього, яка дозволяла проїхати поряд із зазначеним вище автомобілем без будь-яких пошкоджень. Тобто він врахував безпечний боковий інтервал і проїхав та припаркував свій автомобіль на перпендикулярному майданчику для паркування. В той час, як ОСОБА_1 виходив зі свого автомобіля до нього підбігли двоє людей: чоловік і жінка, які почали звинувачувати його у тому, що нібито він своїм автомобілем зачепив бампер їхнього авто. Дана інформація його дуже здивувала, оскільки не було ніяких характерних звуків, які трапляються при такій події, ні характерного для цього струсу. Підійшовши до автомобіля Subaru Impreza, д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_1 побачив на бампері останнього досить старі за часом подряпини, на що відразу звернув увагу вищевказаних осіб. Поряд з їхнім авто на асфальті не було ніяких слів осипу фарби ви бампера, про що ОСОБА_1 також наголосив. Крім того, на його автомобілі на рівні їх бампера не було ніяких слідів зіткнення. Однак, вищевказані особи, продовжували поводитися неадекватно, розмахували руками та досить голосно розмовляли, повторюючи фразу: «Ну що, дати ще тобі машину, щоб ти на ній поскакав?». Склалося таке враження, що дані особи навмисно припаркували свій автомобіль так, щоб повз нього було можливо проїхати лише на невеликій відстані, щоб згодом розгорнути «театральну сцену», розігруючи з себе людей, авто яких тільки що пошкодили, тобто у їх діях вбачаються ознаки так званої «авто підстави». Потім вони почали наполягати на оформленні європротоколу, на що ОСОБА_1 не погодився, оскільки ніякого наїзду з його боку на їх автомобіль не було, у зв`язку з чим запропонував викликати поліцію. Працівники поліції склали протокол відносно нього, ґрунтуючись лише на поясненнях зазначених осіб, з їх слів вони зазначили свідка невідомого йому, якого на місці події не було, у зв`язку з чим немає і власноручного підпису свідка у протоколі. Працівниками поліції не було оглянуто місце під указаним автомобілем, чи маються на місці під ним осипи фарби. ОСОБА_1 особисто зробив фото з місця події, на яких видно, що автомобіль Volkswagen Touareg д.н.з. НОМЕР_2 не має характерних пошкоджень, які б відповідали зіткненню з автомобілем Subaru Impreza, д.н.з. НОМЕР_3 , на місці немає місця осипу, який є обов`язковим в разі зіткнення транспортних засобів, що свідчить про відсутність зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. При детальному ознайомленні з матеріалами справи, зокрема з протоколом про адміністративне правопорушення, виявлено, що поліцейським взводу 2 роти З БУПП в Черкаській області молодшим лейтенантом поліції Лелекою О.С., у якості свідка було зазначено: ОСОБА_2 1996 року народження. Однак такого свідка на місці події не було, що підтверджується відсутністю підпису зазначеної особи у протоколі, а тому суд не може брати його пояснення до уваги, оскільки дана особа не була опитана, як свідок посадовою особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення і він не підписувала протокол, що є невиконанням вимог ч.2 ст.256 КУпАП. Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 309232 зроблено виправлення у графі викладення даних місця проживання особи, відносно якої складено зазначений протокол, тобто відносно його місця проживання, що є неприпустимим згідно з п.7 ч.II Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено. Крім того, в указаному протоколі зазначено, що автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, однак автомобіль ОСОБА_1 ніяких механічних пошкоджень не мав і збитків йому завдано не було. Тобто, при складенні протоколу працівниками поліції не було дотримано вимог КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечень безпеки дорожнього руху, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції. Враховуючи викладене просить суд провадження відносно його довірителя ОСОБА_1 за чст.124 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши письмові матеріали справи, приходжу до наступного:

Відповідно до ст.ст.252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В судовому засіданні встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія БД № 309232, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, а саме за те що він 16.09.2019 року о 16.30 год. в м.Черкаси по вул.Юрія Ільєнка, керуючи транспортним засобом Volkswagen Touareg д.н.з. НОМЕР_2 та під час паркування транспортного засобу не був уважним, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив наїзд на автомобіль Subaru Impreza д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

В судовому засіданні було оглянуто відеозапис з місця пригоди, під час перегляду якого встановлено, що на автомобілі Volkswagen Touareg д.н.з. НОМЕР_2 відсутні будь-які пошкодження, які б свідчили про його участь в ДТП, про що також свідчать фотографії даного автомобіля, які зроблені 16.09.2019 року о 16.30 год. та оглянуті в судовому засіданні.

Крім того, суд бере до уваги, той факт, що в протоколі про адміністративне правопорушення в графі свідки, зазначено ОСОБА_2 , проте при дослідженні матеріалів справи встановлено, що в матеріалах справи відсутні пояснення останнього, крім того дана особа не була очевидцем подій. Враховуючи викладене, суд не бере наявність свідка до уваги, оскільки зазначена особа не наділена даними правами, крім того не перебувала на місці події та не була їх очевидцем.

Інших доказів суду не надано.

Отже, повертаючись до обставин даної справи, Суд звертає увагу на те, що ст.124 КУпАП, передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, що в даному випадку інкримінується ОСОБА_1 .

Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що саме недотримання ПДР України з боку ОСОБА_1 призвело до пошкодження транспортних засобів, на підтвердження чого, суду було надано протокол про адміністративне правопорушення та схема ДТП.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

Щодо пояснень свідка, які додані до протоколу і який неодноразово в судове засідання за викликом Суду не з`являвся, Суд звертає увагу на положення пункту «d» частини третьої статті 6 Конвенції, яким кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

В своїй прецедентній практиці даючи тлумачення Конвенції Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання - при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, - саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати (пункт 41 справи «ОСОБА_4 проти України»).

Як висновок Суд підкреслює, частини 1 і 3 (d) статті 6 Конвенції, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції (пункт 54 Рішення Європейського Суду у справі «Корнєв і Карпенко проти України»).

Так, відповідно до матеріалів справи пояснення свідка ОСОБА_3 мають одне із вирішальних значень для встановлення вини ОСОБА_1 , при цьому дані пояснення свідка спростовуються поясненнями останнього, що потребувало перевірки пояснень свідка «обвинувачення» в судовому засіданні, але як і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, так і Суд були позбавлені можливості зробити відповідну «перевірку».

З огляду на міркування викладені вище, Суд не може покласти в основу обвинувачення пояснення вказаного свідка, який не був допитаний в судовому засіданні і пояснення якого мають вирішальне значення по даній справі.

Наведені факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги Суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого статті 124 КУпАП.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245).

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Об`єктивною складовою адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП є саме порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, оскільки в ході судового розгляду суду не надано достатніх та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 вищевказаних порушень, а тому відсутня складова вищезазначеного правопорушення.

Згідно з п.1ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суддя вважає, що відсутні докази на підтвердження складу адміністративного правопорушення, передбаченого статті 173 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.124, 247, ст.256 КУпАП, п.п.1.4, 2.3.б, 8.7.3б ПДР України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за 124 КпАП України - закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м.Черкаси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Ю. В. Михальченко