КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД

Справа № 534/1279/20
Провадження № 3/534/509/20,3/534/511/20
3/534/512/20,3/534/513/20,3/534/515/20,
3/534/516/20,3/534/518.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Горішні Плавні

Суддя Комсомольського міського суду Полтавської області Морозов В.Ю., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольськ Полтавської області, громадянина України, безробітного, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 30.04.2020 щодо ОСОБА_1 було встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік з застосуванням обмежень, в тому числі: заборони виходу з квартири за місцем проживання з 21 год. 00 хв. до 05 год. 00 хв. ранку наступного дня; заборони виїзду в особистих справах за межі м. Горішні Плавні Полтавської області без повідомлення посадових осіб органу Національної поліції, що здійснюють адміністративний нагляд; заборони відвідування місць реалізації алкогольних напоїв з метою їх вживання; зобов`язання ОСОБА_1 прибувати на реєстрацію до відділення поліції №2 Кременчуцького ВП ГУНП у Полтавській області у першу, другу, третю та четверту суботи кожного місяця з 09 год. 00 хв. до 11 год. 00 хв. та повідомляти посадових осіб органу Національної поліції, що здійснюють адміністративний нагляд про зміну місця проживання.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 10.08.2020 на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 51 грн. за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 187 КУпАП.

В порушення встановлених обмежень, ОСОБА_1 , 03.09.2020 о 23 год. 40 хв. був відсутній за місцем проживання, 31.08.2020 о 22 год.50 хв. був відсутній за місцем проживання, 06.09.2020 о 21 год. 40 хв. був відсутній за місцем проживання, 28.08.2020 о 22 год. 30 хв. був відсутній за місцем проживання, 26.08.2020 о 21 год. 50 хв. був відсутній за місцем проживання, 01.09.2020 о 23 год. 30 хв. був відсутній за місцем проживання, 04.09.2020 о 23 год. 45 хв. був відсутній за місцем проживання, чим порушив правила перебування під адміністративним наглядом.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_1 ставлення до інкримінованого йому адміністративного правопорушення було не однозначним та суперечливим.

Так, у судовому засіданні, яке відбулось 25.11.2020, призначено до розгляду на 09 годину 20 хвилин, ОСОБА_1 свою вину не визнав, повідомив суду, що пояснення у графах пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності всіх протоколів у цій справі вчинені не його почерком, проте відповідні підписи вчинені ним.

Керуючись принципом неупередженості, дотриманням конституційного права ОСОБА_1 , як особи, що притягається до адміністративної відповідальності, на захист, судом надано час для надання можливо існуючих доказів для підтвердження пояснень ОСОБА_1 , у зв`язку з чим суддею оголошено перерву та викликано для з`ясування обставин справи у наступне судове засідання представника поліції, який склав вищевказані протоколи.

У наступному судовому засіданні, призначеному на 25.11.2020 на 14 годину 30 хвилин, ОСОБА_1 заявив усне клопотання, змістом якого стало фактичне пояснення того, що насправді у вищевказаних графах протоколів пояснення написані ним особисто, і він свою вину визнав та підтвердив обставини вчинення правопорушення, викладені у протоколах.

Запрошений до суду начальник сектору превенції ВП № 2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2 пояснив, що особа, що склала протоколи вищевказані ДОП сектору превенції ВП № 2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , не прибула до суду, оскільки знаходиться у відпустці. Проте, ОСОБА_3 його креівнику ОСОБА_2 неодноразово доповідались матеріали цієї справи, порушень чинного законодавства не було виявлено.

Суддя, надавши оцінку вищевказаним поясненням ОСОБА_1 окремо та у взаємозв`язку з доказами у справі, поясненнями представника поліції, дійшов висновку, що така поведінка була спрямована на умисне затягування тривалості розгляду справи та спробою уникнути юридичної відповідальності, ставлячи суд в оману. Зазначені дії ОСОБА_1 не можуть свідчити про щирість його каяття у скоєному адміністративному правопорушенні.

Вина ОСОБА_1 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами: ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 30.04.2020 про встановлення щодо ОСОБА_1 адміністративного нагляду; ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 10.08.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 187 КУпАП, довідкою про звільнення серії ХАР №01509; рапортами працівників поліції про відсутність ОСОБА_1 за адресою проживання; протоколами про адміністративне правопорушення серії ГП №499423, серії ГП №499422, Серії АА № 824242, серії ГП №499418, серії ГП №499419, серії ГП №373643, серії ГП №373644.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 є склад правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КУпАП, оскільки він, будучи особою відносно якої встановлено адміністративний нагляд, порушив його правила повторно протягом року після накладення на нього адміністративного стягнення.

Виходячи із змісту ч.2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються однією посадовою особою, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Суддя вважає, що під час визначення адміністративного стягнення ОСОБА_1 , можливе застосування за аналогією закону правових висновків ЄСПЛ та Верховного Суду щодо визначення покарання, проте з обов`язковим врахуванням специфіки правовідносин у цій справі про адміністративне правопорушення.

Так, термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.

Визначаючи вид та міру адміністративного стягнення, суд, поряд з врахуванням вищевказаної судової практики, суд неодмінно враховує характер вчинених правопорушень, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан.

Обставин, що обтяжують відповідальність порушника судом не встановлено.

Пом`якшуючі обставини у справі відсутні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що для цілей та мети, покладеної на застосування адміністративного стягнення, накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти відсотків заробітку, за обставинами справи з урахуванням особи порушника, застосування цих заходів суд визнав недостатнім, тому на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 187 КУпАП у виді адміністративного арешту.

Питання про судовий збір вирішено судом в порядку ст. 40-1 КУпАП, згідно з якою у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір сплачується особою на яку таке стягнення накладено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.283,284 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк чотири доби.

Стягнути з ОСОБА_1 користь держави судовий збір в сумі 420,40грн.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня винесення постанови, шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області.

Суддя В.Ю. Морозов