П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" липня 2020 р. Справа № 596/635/20

Провадження № 3/596/310/2020

Суддя Гусятинського районного суду Тернопільської області Лисюк І.О., розглянувши матеріали справи, які надійшли від Гусятинського відділення поліції Підволочиського відділу ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 30.08.1998 року, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працює, за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

19 квітня 2020 року о 22 год. на автодорозі Т20-11 поблизу м. Копичинці водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2105 р.н. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння: нестійка хода. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 в судові засідання 13.05.2020 року, 29.05.2020 рок, 16.07.2020 року не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений за місце проживання. Причину неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення проведення судового засідання не надійшло.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року в справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України», заява №3236/03, рішення в справі «Олександр Шевченко проти України», заява №8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України», заява №50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

З огляду на викладене, враховуючи, що з 27 квітня 2020 року, тобто з часу коли справа перебуває в суді, ОСОБА_1 жодного разу не поцікавився станом розгляду справи і до суду не прибув, заяв про відкладення судового засідання від нього не надходило. В зв`язку з чим вважаю за можливе справу слухати без його участі.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Частиною 1 статті 130 КУпАП (в редакції, яка діяла на момент вчинення правопорушення) передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ№050739, який складено 19 квітня 2020 року, 19 квітня 2020 року о 22 год. на автодорозі Т20-11 поблизу м. Копичинці водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2105 р.н. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння: нестійка хода. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння саме: 19 квітня 2020 року о 22 год. на автодорозі Т20-11 поблизу м. Копичинці Гусятинського району об`єктивно підтверджується іншими наявними доказами.

Так, згідно письмових пояснень свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 19.04.2020 року, останні засвідчили, що водій на місці на вимогу працівників поліції погодився пройти освідчення на стан алкогольного за допомогою технічного пристрою. Додатково вказали, що в результаті продувки результат газоаналізатора був позитивний, прилад показав 1.85 %. Після чого ОСОБА_1 зазначив, що з результатами приладу згідний та їхати в медичний заклад відмовляється.

Зазначені обставини підтверджуються актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та результатами тесту №246 газоаналізатора Drager ALCOTEST 6820 від 19.04.2020 року, згідно якого ОСОБА_1 19.04.2020 року о 22:27 год. перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат обстеження 1,85 ‰.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння доводиться відеозаписом із нагрудної камери (відеореєстратора) працівника поліції та постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА№299239 від 19.04.2020 року.

Відповідно до приписів п. 2.9 А Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За вказаних обставин суд приходить до переконання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння .

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

З огляду на те, що ч.1 ст.8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення, а в ч.2 цієї статті зазначено, що закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Суд, з урахуванням того, що правопорушення було вчинено 19 квітня 2020 року і на момент його вчинення діяла відповідальність, яка передбачена ст.130 КУпАП, застосовує відповідальність, яка не погіршує становище ОСОБА_1 .

Накладаючи адміністративне стягнення за вказане адміністративне правопорушення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, яке відноситься до грубих порушень ПДР України, як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників, обставини справи, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності. Обставини, що пом`якшують відповідальність та обставини, що обтяжують відповідальність судом не встановлені.

Враховуючи наведене та з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, суд приходить до переконання, що на ОСОБА_1 , слід накласти адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Згідно ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню з особи, на яку накладено стягнення. Тому, у відповідності до п.5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімум.

Керуючись стст.7, 8, 40, ч.1 ст. 130, ст. ст. 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200,00 грн. в дохід Держави (Отримувач коштів: ГУК у Терноп.обл/Терноп.обл./21081300; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37977599; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача: UA0019001; Код класифікації доходів бюджету: 21081300), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Гусятинський районний суд Тернопільської області суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Гусятинського районного суду

Тернопільської області І.О. Лисюк