Справа №461/8822/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю захисника Гуменецького І.І., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, фізичної особи-підприємця, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

16 жовтня 2020 року близько 15 години 15 хвилин за адресою: м. Львів, вул. І. Франка, 90, ОСОБА_1 вчинив злісну непокору працівнику поліції, що проявлялось у невиконанні законної вимоги працівника поліції.

Захисник в судовому засіданні факт правопорушення заперечив, посилаючись на відсутність складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 в ході судового розгляду заперечив протокол, вказуючи, що не вчиняв правопорушення. Він приїхав на місце події, де в цей час знаходились люди, які виконували рішення виконавчого комітету ЛМР від 16.10.2020 року «Про відновлення тротуарного покриття біля будинку АДРЕСА_2 ». Про вказане рішення йому не було відомо, він вважає його незаконним, а тому вважав усі дії спрямовані на його виконання, також незаконними. Він не заперечує того, що на місці події він спілкувався з працівниками поліції, однак вважає, що вони сприяли виконанню незаконного рішення органу місцевого самоврядування, а тому перешкоджання виконанню даного рішення, за його переконанням, відповідає вимогам закону.

Статтею 185 КУпАП передбачена відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку, що тягне за собою накладення штрафу від восьми до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.

Обов`язковим елементом об`єктивної сторони складу цього адміністративного правопорушення є наявність законного розпорядження або вимоги поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, яке випливає з прав працівника поліції, визначених у Законі України "Про Національну поліцію". Злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського перешкоджає нормальній діяльності поліції, виконанню представниками влади своїх службових обов`язків по охороні суспільного порядку та забезпеченню суспільної безпеки.

Дане правопорушення виражається в злісній відмові підкорятися законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні службових обов`язків, тобто виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліцейського, або ж в непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок.

Згідно статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 цього ж Кодексу передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При оцінці доказів суд керується принципом "поза розумним сумнівом», а саме, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважаю, що в діях ОСОБА_1 є склад вказаного вище адміністративного правопорушення, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ГУ ЛВ №705631 від 16.10.2020 року, рапортом поліцейського, копією рішення виконавчого комітету ЛМР від 16.10.2020 року «Про відновлення тротуарного покриття біля будинку АДРЕСА_2 », яке є чинним та не скасовано у встановленому законом порядку.

Згідно показань інспектора Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_2 , він приїхав на місце події за вказівкою свого безпосереднього керівника, який повідомив про виклик працівників поліції з приводу конфлікту. ОСОБА_1 не виковував його вказівку з приводу припинення перешкоджанню виконання рішення суб`єкта місцевого самоврядування, перешкоджав виконанню рішення виконавчого комітету ЛМР від 16.10.2020 року «Про відновлення тротуарного покриття біля будинку АДРЕСА_2 » та штовхнув його.

Аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП доведена повністю і ОСОБА_1 не виконав законну вимогу працівника поліції.

Вина ОСОБА_1 доведена сукупністю належних і допустимих доказів і не спростована ним та його захисником під час судового розгляду.

При цьому, суд не враховує пояснення інспектора Галицького ВП ГУ НП у Львівській області Прус Ю.М., оскільки останній є зацікавленою особою та складав протокол. Однак, суд відзначає, що такі покази узгоджуються з іншими доказами у справі, а тому вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в даному адміністративному правопорушенні.

Водночас, доводи ОСОБА_1 та його захисника стосовно того, що він не виконував вимоги працівника поліції, оскільки вважав рішення органу місцевого самоврядування незаконним, не спростовують факту правопорушення, адже суб`єктивна думка ОСОБА_1 стосовно незаконності рішення вищенаведеного суб`єкта самоврядування не звільняє його від обов`язку виконати розпорядження(вимогу) працівника поліції, який виконує свої безпосередні обов`язки та з`явився на місце подій за викликом з приводу порушення правопорядку. Більше того, Законом передбачена окрема процедура оскарження рішення суб`єкта місцевого самоврядування, і суб`єктивне ставлення особи до даного рішення не може бути законною підставою для невиконання вимоги працівника поліції. Крім того, доказів очевидної незаконності вимоги, в ході розгляду справи не здобуто та не надано суду.

Враховуючи особу ОСОБА_1 , характер вчиненого правопорушення, ступінь вини у скоєному, те, що останній раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, беручи до уваги те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов висновку, що з метою виховання правопорушника та запобігання вчинення ним нових правопорушень, необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу.

Крім того, ст.40-1КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Так, згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому з ОСОБА_1 на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 420,40 гривень.

Керуючись ст. ст.185, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі восьми неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 136 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 420 гривень 40 копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький