Провадження № 33/801/891/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вишар І. Ю.
Доповідач: Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 листопада 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 124 КпАП України

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України та призначено їй адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2020 року, а провадження по справі закрити в зв`язку з відсутністю в її діях складу правопорушення.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що протокол про адміністративне правопорушення складений в порушення статті 256 КпАП України та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, оскільки у ньому усіх відомостей, необхідних для вирішення справ, зокрема, такими відомостями на її думку, є докази наявності велосипедної доріжки , яка позначена дорожньою розміткою і дорожнім знаком.

Крім того, вважає, що ДПТ сталась з вини велосипедиста, який порушив ПДР, а саме 6.6.б, 6.7, оскільки попри заборону, останній рухався по проїзній частині дороги, при наявності облаштованої велосипедної доріжки, при цьому протокол про адміністративне правопорушення ним ст. 127 КпАП України не складено.

Звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні докази порушення нею ПДР, оскільки під час керування транспортним засобом тролейбусом, вона керувала за дорожньою обстановкою і не створювала перешкод велосипеду, що також підтверджується схемою ДТП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала на умовах, викладених у ній, і просила задовольнити. Апеляційному суду пояснила, що керувала тролейбусом № 328 і рухалася по маршруту № 3 по вул. Келецькій в м. Вінниці. Попереду неї, незважаючи на те, що поряд розташована велодоріжка, рухався велосипедист. Вона випередила його не змінюючи напрямок і смугу руху, а через якийсь час почула удар в задній частині тролейбуса, так як велосипедист не справився з керування і впав на тролейбус.

Особа, яка керувала велосипедом ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, а судова повістка повернута апеляційному суду у зв`язку з його відсутністю за вказаною адресою.

Свідок ОСОБА_3 , ревізор з безпеки руху Вінницької транспортної компанії, суду показав, що відразу після події він прибув на місце, з`ясовував причини ДТП, оскільки воно відбулося за участю їх транспортного засобу, складав відповідну схему. З пояснень учасників, переглянутого відео події і розташування тролейбуса неї він зробив висновок про те, що велосипедист проігнорував наявність поруч з проїжджою частиною велосипедної доріжки і рухався дорогою для автомобілів, паралельно тролейбусу. Поки не було огородження перед перехрестям, такий рух був відносно безпечним, але коли розпочався «турнікет» велосипедист розгубився і замість того, щоб зменшити швидкість або зупинитися, щоб пропустити тролейбус, продовжив рух між тролейбусом і турнікетом, не справився з керуванням і впав. На його думку порушення ПДР з боку водія тролейбуса не було.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення апелянта, покази свідка, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної постанови із закриттям провадження у справі з таких підстав.

Відповідно до частини 7 статті 294 КпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не були дотримані, а висновок суду про доведеність її винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, за обставин, викладених у протоколі, є необґрунтованим.

За змістом постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2020 року водій ОСОБА_1 18.06.2020 приблизно о 16-10 год в м. Вінниці по вул. Келецька, 1 керуючи транспортним засобом марки «ЗиУ 9682В» д. н. НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху не переконалась, що це буде безпечно, створивши перешкоду і небезпеку для іншого учасника дорожнього руху, а саме велосипеду під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого здійснила зіткнення. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Такими діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. п. 10.1,2.3 (б) ПДР України. В результаті ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, тобто вчинила правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України.

Зазначений висновок зроблений судом на підставі матеріалів адміністративного провадження, зокрема: протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 364178, схеми місця ДТП, фототаблиць, пояснень особи щодо якого складено протокол ОСОБА_1 , та особи, що керувала велосипедом (учасника ДТП) - потерпілого ОСОБА_2 .

Проте висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КпАП України зроблений без належного аналізу всіх зібраних у справі доказів, не відповідає фактичним обставинам справи та спростовується ними.

Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є актом обвинувачення, а тому посадовою особою, що складає протокол, мають ставитися у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 364178 від 18.06.2020 водій ОСОБА_1 нібито порушила вимоги п. п. 10.1, 2.3 (б) ПДР України.

Згідно з підпунктом «б» пункту 2.3 Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пунктом 10.1 ПДР України встановлено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Проте крім пояснень ОСОБА_2 в матеріалах справи немає будь-яких об`єктивних відомостей про те, що ОСОБА_1 перед дорожньо-транспортною подією здійснювала маневри перестроювання, зміни напрямку руху, тощо.

Про це, зокрема, свідчить та обставина, що відстань як між передньою, так і між задньою віссю тролейбуса і краєм проїжджої частини є однаковою і складає 0,6 м, або 60 см.

Як зі схеми місця події, складеної інспектором роти ДПС (а.с. 2), так і зі схеми ДТП, складеної представником КП «Вінницька транспортна компанія», а також фото-таблиць (а.с. 17-19) випливає, що дорожньо-транспортна подія сталася в місці, де поряд з проїжджою частиною наявна велосипедна доріжка, що відділена від проїжджої частини парканом з металевих труб, має відповідну дорожню розмітку та позначена дорожніми знаками.

З відеозапису, що наявний в матеріалах справи чітко видно, що тролейбус рухався в межах своєї смуги руху (крайньої правої) шириною 3,2 м та не змінював її. Паралельно йому рухався велосипедист, який під`їжджаючи до частини дороги, відокремленої від велосипедної доріжки металевим парканом не з`їхав на доріжку, а продовжив рух проїжджою частиною, незважаючи на перешкоду для руху у вигляді звуження, зумовленого наявністю зазначеного паркану.

При цьому знак закінчення велосипедної доріжки (виїзд на перехрестя) знаходиться на опорі контактної мережі, яка розташована за 17,5 метрів від передньої вісі тролейбуса, а велосипед за 4,7 метра від задньої його вісі, тобто за умов дотримання правил дорожнього руху велосипедист мав можливість і повинен був рухатися в цьому місці саме велосипедною доріжкою, а не проїжджою частиною.

Отже поза увагою суду першої інстанції залишилися ті обставини, на які особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звертала увагу як працівників патрульної поліції, так і суду, а саме те, що велосипедист ОСОБА_2 рухався проїжджою частиною у місці, де поряд із нею наявна велосипедна доріжка.

Водночас відповідно до підпункту «б» пункту 6.6 ПДР України велосипедисту забороняється рухатися по автомагістралях і дорогах для автомобілів, а також по проїзній частині, коли поряд облаштовано велосипедну доріжку.

Крім того, відповідно до пункту 6.7 ПДР України велосипедисти повинні виконувати вимоги цих Правил, що стосуються водіїв або пішоходів і не суперечать вимогам цього розділу.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Отже відомості про те, що ОСОБА_1 допустила порушення пунктів 2.3 «б», 10.1 ПДР України і саме ці порушення призвели до пошкодження транспортних засобів чи іншого майна, в матеріалах справи відсутні.

Зазначене виключає її відповідальність за статтею 124 КпАП України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з пунктом 2 частини 8 статті 294 КпАП України за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 247, 294 КпАП України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2020 року скасувати, а провадження в адміністративній справі № 127/13768/20 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України закрити.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Стадник