ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/493/20 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І. за участю представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності,-Свірського Т. В., розглянувши 21 грудня 2020 р. у м. Тернополі адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , такого, що не працює,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його захисник Свірський Т. В. просять постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги посилаються на те, що транспортним засобом керував не він, а ОСОБА_2 . Зокрема вказують, що в ході розгляду справи в суді першої інстанції в якості свідків були допитані громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які, на відміну від працівників поліції, були попереджені про кримінальну відповідальність за неправдиві показання та чітко повідомили про дійсні обставини, а саме про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом 10 вересня 2020 року, а керував ним ОСОБА_2 .

Зазначають, що оскільки автомобіль ОСОБА_1 взяв у свого знайомого під особисту відповідальність, то вирішив особисто розібратись у ситуації щодо причини зупинки транспортного засобу працівниками поліції, а тому останні помилково вважали, що саме він керував автомобілем.

Посилаються на висновки Верховного Суду, викладених у постановах у справі № 489/4827/16-а від 15 квітня 2020 року та у справі №161/5372/17 від 29 квітня 2020 року, відповідно до яких показання працівників поліції, які оформляли адміністративні матеріали, не можуть вважатися об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником владних повноважень, яка виконує функцію нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху. Цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставин справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

Наголошують на тому, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 проходив тільки через те, щоб виконати вимоги працівників поліції.

Стверджують, що наявні у справі відеозаписи із нагрудних камер поліцейських, в підтвердження показань свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не містять жодних даних про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а, навпаки, містять фрагменти відеозапису, де ОСОБА_1 чітко вказує, що він не керував транспортним засобом.

Звертають увагу на те, що чинна стаття 130 КУпАП, за якою його притягнуто до адмінвідповідальності, не передбачає відповідальність за керування наземними транспортними засобами, а лише річковими, морськими або маломірними суднами, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню ще з цих підстав.

На розгляд справи ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце її розгляду, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду не подав.

Його захисник - адвокат Свірський Т. В. пояснив, що ОСОБА_1 не заперечує про розгляд справи у його відсутності.

Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.

За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП, суд вважає, що справу можна розглянути у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на підставі наявних у справі доказів, яких достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Заслухавши представника особи, яка притягується до адмінвідповідальності адвоката Свірського Т. В., який просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, прихожу до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, відповідно до оскаржуваної постанови, 10 вересня 2020 року о 00 год 55 хв в м. Тернополі по вул. Зелена водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz Viano, номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився в присутності двох свідків на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу - газоаналізатора Alcotest 6820 №ARHJ-0251 (повірка дійсна до 30 жовтня 2020 року), на табло якого висвітлило показник 2,33 % проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України Про Національну поліцію поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Що стосується порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена в тому числі КУпАП, керування транспортними засобами в стані алкогольного спяніння тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

В свою чергу дії поліцейських повинні відповідати вимогам закону.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС 09 листопада 2015 р. № 1452/735, /далі Інструкція/ огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 3 ознаками алкогольного сп`яніння є:

запах алкоголю з порожнини рота;

порушення координації рухів;

порушення мови;

виражене тремтіння пальців рук;

різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно п. п. 6, 7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Як вбачається з матеріалів справи, 10 вересня 2020 року інспектором взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП лейтенантом поліції Клекотом С. М. щодо ОСОБА_1 була складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 744012, згідно якої останній, керуючи автомобілем Mercedes-Benz Viano, номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2 Проїзд без зупинки заборонено та при перевірці документів не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п.п. 8.4 (б.), 2.1 (а) ПДР, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому працівники поліції мали законні підстави щодо складання зазначеної постанови, що ними і було зроблено.

В ході спілкування з водієм та перевірки документів у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння.

Твердження ОСОБА_1 , що він не керував транспортним засобом, є безпідставними та не підтверджені належними доказами з огляду на таке.

Зокрема, як вбачається із переглянутого у суді апеляційної інстанції відео із нагрудних камер поліцейських, ОСОБА_1 стверджує, що не керував автомобілем, але при цьому не пояснює обставини справи щодо того, хто саме був за кермом та не вказує на цю особу, враховуючи те, що у транспортному засобі знаходилось ще двоє пасажирів.

Вже в судовому засіданні місцевого суду ці двоє ОСОБА_2 і ОСОБА_4 - дали показання про те, що автомобілем в той день керував ОСОБА_2 . ОСОБА_1 вийшов до працівників поліції лише тому, що взяв в третьої особи автомобіль під свою відповідальність, а тому вважав за потрібне самому спілкуватися з поліцейськими.

Тим не менш, на думку судді апеляційного суду, суддя місцевого суду правильно не взяв до уваги показання зазначених свідків, оскільки вони, будучи друзями з ОСОБА_1 , свідомо намагалися допомогти останньому уникнути адміністративної відповідальності за вчинене. На місці події пояснення щодо того, хто керував автомобілем, ні ОСОБА_1 , ні вищевказані свідки не надавали та не намагались надати.

Крім цього, з переглянутого відеозапису з відеореєстратора службового автомобіля патрульних вбачається, що після зупинки транспортного засобу поліцейські підійшли до дверей з боку водія та почали спілкуватись з ним через відчинене вікно, а тому працівники поліції мали можливість пересвідчитись, хто саме перебував на водійському сидінні за кермом. Відсутність на відео фрагменту, на якому зображено обличчя водія на момент зупинки транспортного засобу, не може розцінюватись судом як доказ того, що ОСОБА_1 не керував автомобілем.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп"яніння на технічному приладі - газоаналізаторі "DRAGER ALCOTEST" 6820 №ARHJ-0251 (повірка дійсна до 30 жовтня 2020 року), на табло якого висвітився показник - 2.33% (проміле) алкоголю в крові, відмовившись від проходження огляду на стан сп"яніння в медичному закладі.

Відтак, поліцейськими був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №017022 від 10 вересня 2020 р., акт огляду на стан алкогольного сп"яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також долучено до матеріалів справи роздруківку з технічного приладу "Драгер", за допомогою якого і проходив тест на стан алкогольного сп"яніння ОСОБА_1 .

Вина останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена і письмовими показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які пояснили, що 10 вересня 2020 року близько 01 год. 05 хв. в їх присутності ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп"яніння за допомогою газоаналізатора "Драгер", за результатом якого на табло висвітилось - 2.33 % (проміле), з чим останній погодився та відмовився проходити такий огляд у медичному закладі.

Наведені вище пояснення свідків, дані протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, підтверджуються долученим до матеріалів справи відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп"яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера "Драгер" в присутності двох свідків - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з результатом якого погодився та відмовився їхати в медичний заклад.

Безпідставними є твердження апеляційної скарги, що чинна стаття 130 КУпАП, за якою його притягнуто до адмінвідповідальності, не передбачає відповідальність за керування наземними транспортними засобами, а лише річковими, морськими або маломірними суднами, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню ще з цих підстав.

Так, 01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 року, яким Кримінальний кодекс України доповнено статтею 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Стаття 130 КУпАП викладена в новій редакції «Керування суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції».

Відповідно до п. 6) ч. 1 ст. 247 КУпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність.

Під скасуванням акту про адміністративну відповідальність необхідно розуміти видання нормативного акту, яким повністю скасовується караність того діяння, за яке передбачалась адміністративна відповідальність, або встановлюється відповідальність більш м`яка, ніж адміністративна.

Між тим, Законом України від 22.11.2018 року № 2617 VIII, який набрав чинності із 01 липня 2020 року, відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки статті 130 КУпАП України, була посилена. Ці діяння були криміналізовані і підпали під ознаки кримінального проступку, передбаченого ст. 286-1 КУпАП.

Наведене дає підстави стверджувати про відсутність скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність, оскільки така відповідальність була не скасована, а, навпаки, посилена (криміналізована).

Відповідно до положень ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 8 КУпАП України Закон України від 22.11.2018 року №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» як такий, що посилює відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки ст. 130 КУпАП України, не має зворотної сили, тобто не поширюється на адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП України, які були вчинені до 01 липня 2020 року.

Особи, які вчинили такі правопорушення до 01 липня 2020 року, згідно до ч.1 ст. 8 КУпАП України повинні нести відповідальність за законом, який діяв на час вчинення адміністративного правопорушення, тобто за ч. 1 ст. 130 КУпАП України у відповідній редакції цього Закону, які діяли до 01 липня 2020 року.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 720-IX від 17 червня 2020 року внесені нові зміни до Закону України від 22.11.2018 року № 2617-VIII, а саме виключені пункти/підпункти цього Закону, якими запроваджено нову редакцію ст. 130 КУпАП України та доповнено КК України статтею 286-1.

Отже, на теперішній час, в тому числі і станом на 10 вересня 2020 року, вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення передбачено ст. 130 КУпАП.

Приймаючи рішення про встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції дослідив наявні у справі матеріали у їх сукупності, якими і обґрунтував свої висновки.

Тому, на думку судді апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним вказаного адміністративного правопорушення є обґрунтованими та узгоджуються як з поясненнями свідків, так із матеріалами справи.

Таким чином, місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин постанова судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2020 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 та його захисника - відмові у її задоволенні, оскільки будь-яких інших переконливих доводів, які б безумовно спростували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування постанови суду, апеляційною інстанцією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського

апеляційного суду Г. І. Коструба