Справа №303/1580/20
Провадження № 3/303/736/20
П О С Т А Н О В А

21 квітня 2020 року м.Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Маргитич О.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Мукачівського районного відділення поліції Мукачівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки села АДРЕСА_1 , громадянина України,

- за статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення ,-

У С Т А Н О В И В :

21 березня 2020 року о 20.00 годині в АДРЕСА_2 Верхня Визниця по вулиця Миру, 24а, Мукачівського району ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку у кафе ОСОБА_2 , в порушення вимог п.3 п.2 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2», яким заборонено роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо).

ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 44-3 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Правопорушник в судовому засіданні підтвердила, що дійсно 21 березня 2020 року по закінченню робочого дня намагалася закрити магазин «Япирка», що розташований в АДРЕСА_2 Верхня Визниця по вулиці Миру,24а Мукачівського району. Оскільки, замок на дверях зламався, вона попросила присутніх в магазині ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відремонтувати його, після чого пригостила їх пивом. Коли працівники поліції зайшли в магазин, вона повідомила, що тільки пригостила пивом, і вони не є відвідувачами кафе. Підтвердила що їй відомі були застереження визначені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року, тому вона обмежила доступ відвідувачів до кафе і здійснювала тільки продаж в магазині.

Також, правопорушник зазначила, що визнає свою провину, проте просила врахувати її матеріальний стан при призначенні адміністративного стягнення та ситуацію, яка склалася щодо підприємців у період COVID -19.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, слід прийти до висновку про наявність вини в діях ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні з наступних підстав.

Адміністративним правопорушенням згідно статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення визнається, порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно пп.3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2» на встановлений період заборонено роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім

роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Винність ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серія АПР18 №150223 від 21 березня 2020 року, показаннями свідків.

Так, Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні, що дійсно 21 березня 2020 року прийшли до магазину «Япирка», що розташований в АДРЕСА_2 Верхня АДРЕСА_1 вулиці Миру,24а Мукачівського району. Робочий день вже закінчувався і ОСОБА_1 зачиняла магазин. Оскільки замок на дверях був зламаний вона попросила його відремонтувати. Після того як вони відремонтували замок вона пригостила їх пивом і вони присіли за столик. Коли до приміщення зайшли працівники поліції вони намагалися пояснили, але їх ніхто не слухав відразу склали протокол.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердили, що були присутні при складанні протоколу стосовно ОСОБА_1 , якай відмовилася від підпису. При складанні протоколу в магазині були тільки працівники, поняті та правопорушниця. Що саме пояснювала правопорушник не пам`ятають.

Наданими доказами встановлено, що ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність в магазині «Япірка», що в АДРЕСА_2 Верхня АДРЕСА_1 вулиці АДРЕСА_3 а АДРЕСА_3 району. Так, 21 березня 2020 року о 20.00 год., в порушення вимог про заборону відповідно до п.3 п.2 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року в кафе знаходились відвідувачі.

Таким чином, вина ОСОБА_1 доведена в повному обсязі.

Також, слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення, який складений з виконанням процесуальних вимог уповноваженою особою, є документом, який офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій і є одним з основних джерел доказів.

Згідно зі статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак. Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосується з метою виховання особи, яка вчинили адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до положень статтей 10,11 Кодексу України про адміністративні правопорушення - адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Щодо юридичної відповідальності особи слід зазначити, що у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити надмірний тягар для особи».

Таким чином, вина ОСОБА_1 доведена в повному обсязі. Проте, при призначенні адміністративного стягнення слід врахувати, що правопорушник щиро розкаялася у вчиненому, правопорушник усунула наявні порушення на момент розгляду справи, позитивно характеризується .

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що попереджувальних цілей щодо ОСОБА_1 можливо досягти без застосування засобів адміністративного впливу та із застосуванням такого виховного заходу, як усне зауваження, який буде достатнім для досягнення визначеної в статті 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення мети - виховного впливу та запобіганню вчинення нових правопорушень.

Оцінив всі наявні докази, вважаю, що в даному випадку вчинене адміністративне правопорушення є малозначним, тому ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Згідно статті 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Керуючись ст.ст. 22, 44-3, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку села АДРЕСА_1 , громадянку України) визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення та звільнити від адміністративної відповідальності на підставі статті 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Провадження по справі закрити.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції через Мукачівський міськрайонний суд.

Суддя Мукачівського

міськрайонного суду О.І.Маргитич