Справа № 163/889/20 Провадження №33/802/726/20 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С.
Категорія:ч.1 ст. 483 МК України Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., за участю представника Волинської митниці Держмитслужби Пікалюка М.С., захисника особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Ульчака Б.І., розглянувши апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 17 вересня 2020 року,

ВСТАНОВИВ

Вказаною постановою судді провадження у справі за протоколами про порушення митних правил №2871/20500/19 та №2872/20500/19, складеними щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ознаками правопорушень, передбачених ч.1 ст.483 МК України, закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вилучені за протоколами автокран "РРМ АТТ 400", 2002 року виготовлення, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , автокран "Liebherr" 2006 року виготовлення, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , повернути ТОВ "ТРЕЙД СКОР", для проведення митного оформлення згідно з чинним законодавством.

Товарно-супровідні документи, що містяться в матеріалах справи, повернуто ТОВ "ТРЕЙД СКОР".

Відповідно до вищевказаних протоколів:

08.11.2019 року ОСОБА_1 посадовій особі митного поста "Ковель" Волинської митниці ДФС подав митну декларацію типу ІМ40ДЕ № UA205040/2019/052810 та інвойс № 001-11.

Відповідно до цих документів від польської компанії "BIS-EXPO" в адресу ТОВ "ТРЕЙД СКОР" увезено вживаний автокран марки "РРМ" моделі "АТТ 400", 2002 модельного та календарного року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (далі автокран "РРМ АТТ 400"), вартістю 4400 євро.

15.11.2020 року на митницю з УСБУ у Волинській області надійшла інформація про те, що автокран був проданий компанією "PFEIFER HEAVY MACHINERY ВV" ОСОБА_2 за 26 500 євро.

На запит митниці через електронну пошту компанія "PFEIFER HEAVY MACHINERY ВV" надала копії інвойсу № SI-004401 та експортної декларації MRN 19NLK0QS05AEZ6WD54 про продаж автокрана "РРМ" моделі "АТТ 400", ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 за 26 500 євро або 719 638,48 гривні.

Різниця в розмірі митних платежів за таких обставин становить 160 764,32 гривні.

З огляду на положення п.п.7, 43 ст.4, ч.2 ст.459 МК України дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.483 МК України як спрямовані на переміщення 08.11.2020 року через митний кордон України автокрана "РРМ АТТ 400", ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу як підстави переміщення інвойсу № 001-11 як документа, одержаного незаконним шляхом та такого, що містив неправдиві відомості про відправника та одержувача товару, а також неправдиві відомості, необхідні для визначення його митної вартості.

Крім цього, 07.11.2019 року ОСОБА_1 посадовій особі митного поста "Ковель" Волинської митниці ДФС подав митну декларацію типу ІМ40ДЕ № UA205040/2019/052519 та інвойс № 002-11.

Відповідно до цих документів від польської компанії "BIS-EXPO" в адресу ТОВ "ТРЕЙД СКОР" увезено вживаний автокран марки "Liebherr" 2006 року виготовлення, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (далі автокран "Liebherr"), вартістю 4400 євро.

15.11.2020 року на митницю з УСБУ у Волинській області надійшла інформація про те, що автокран був проданий компанією "WOMY EQUIPMENT SUPPLY" ОСОБА_2 за 60 000 євро.

На запит митниці через електронну пошту компанія "WOMY EQUIPMENT SUPPLY" надала копії інвойсу № 10190937 та експортної декларації MRN 19NL0540 про продаж автокрана "Liebherr" 2006 року виготовлення, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 за 60000 євро або 1 640 717,52 гривні.

Різниця в розмірі митних платежів за таких обставин становить 404 163,41 гривні.

З огляду на положення п.п.7, 43 ст.4, ч.2 ст.459 МК України дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.483 МК України як спрямовані на переміщення 08.11.2020 року через митний кордон України автокрана "Liebherr" 2006 року виготовлення, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу як підстави переміщення інвойсу № 10190937 як документа, одержаного незаконним шляхом та такого, що містив неправдиві відомості про відправника та одержувача товару, а також неправдиві відомості, необхідні для визначення його митної вартості.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції у своїй постанові зазначив, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки складу правопорушень, передбачених ч.1 ст.483 МК України, оскільки не зібрано достатніх доказів винуватості.

Не погодившись із таким судовим рішенням Волинська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність просить скасувати. Митний орган зазначає про те, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованих йому правопорушень, оскільки його вина повністю доводиться матеріалами справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши представника митниці Пікалюка М.С., який скаргу підтримав з підстав викладених у ній, захисника ОСОБА_1 - адвоката Ульчака Б.І., який скаргу заперечив та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Стаття 489 Митного кодексу України передбачає, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаної норми закону дотримався в повній мірі.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що обставини справи судом досліджені всебічно, повно і об`єктивно, висновки суду ґрунтуються, як на матеріалах справи, так і на вимогах закону, на підставі досліджених доказів, суд дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України.

З об`єктивної сторони порушення митних правил, передбачене ч. 1 ст. 483 МК України, проявляються у переміщенні або діях, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю яке проявляється у наступних формах:

- використання спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або сховищ, що утруднюють виявлення цих товарів;

- шляхом надання одним товарам вигляду інших;

- подання органу доходів і зборів, як підстави для переміщення товарів, підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості встановленого місця, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно із УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Так, підставою для переміщення предметів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митниці на пропуск предметів через митний кордон. Законодавчими актами встановлено, що це можуть бути, зокрема, митна декларація, контракт, коносамент, товарно-супровідні документи, інвойс, дозвіл відповідних державних органів тощо.

Документами, що містять неправдиві дані, є такі, в яких відомості щодо суті угоди, найменування, асортименту, ваги, кількості чи вартості предметів, щодо їх відправника чи одержувача, щодо держави, з якої вони вивезені чи в яку переміщуються, тощо, не відповідають дійсності.

ОСОБА_1 , як директору ТзОВ «ТРЕЙД СКОР» ставилось у вину те, що він під час митного оформлення товару, а саме вживаних автокрану марки "Liebherr" 2006 року виготовлення, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 та автокрану марки "РРМ" моделі "АТТ 400", 2002 модельного та календарного року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 та 08 листопада 2019 року, відповідно, вчинив дії, спрямовані на переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто шляхом подання органу доходів і зборів як підстави для переміщення даного товару документів, а саме рахунків-фактур (інвойсів), одержаних незаконним шляхом та таких, що містять неправдиві відомості щодо відправника та одержувача товарів, а також неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості самого товару.

Однак, матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 вчиняв будь-яку із дій, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України, чи сприяв їх вчиненню.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, до митного оформлення ОСОБА_1 подав усі необхідні документи, зокрема, митні декларації типу ІМ40ДЕ №№ UA205040/2019/052619, UA205040/2019/052810, товарно-супровідні документи (інвойси №№ 001-11, 002-11).

Відповідно до цих документів вживаний автокран марки "РРМ" моделі "АТТ 400", 2002 модельного та календарного року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 придбаний у польської компанії "BIS-EXPO" суб`єктом господарювання ТОВ "ТРЕЙД СКОР" за ціною 4400 євро; вживаний автокран марки "Liebherr" 2006 року виготовлення, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 придбаний у польської компанії "BIS-EXPO" цим же підприємством - ТОВ "ТРЕЙД СКОР" за ціною вартістю 4400 євро.

Посилання митного органу про те, що зазначені документи щодо обох автокранів одержані незаконним шляхом, та є такими, що містять неправдиві відомості щодо відправника та одержувача товару, а також містять неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості самого товару суд апеляційної інстанції знаходить непереконливими.

Так, як вбачається з матеріалів справи, між компаніями компанією "PFEIFER HEAVY MACHINERY ВV", "WOMY EQUIPMENT SUPPLY" і ОСОБА_3 на території ЄС укладались певні угоди, що підтверджено листами цих компаній та інформацією польських митних органів.

Відповідно до пояснень і письмових заперечень захисника ОСОБА_4 адвоката Ульчака Б.І. мали місце такі ж угоди між ОСОБА_3 і польською компанією "BIS-EXPO", що підтверджено листами цієї компанії, копією відповідних договорів та нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_5 .

До того ж захисником в судовому засіданні надано лист компанії "BIS-EXPO" та копію платіжного доручення АТ КБ "Приватбанк" № 0408004 від 04.11.2019 року про перерахування цій компанії ТОВ "ТРЕЙД СКОР" 8800 євро відповідно до інвойсів №№ 001-11, 002-11.

Наведені обставини та докази свідчать про здійснення фінансово-господарської діяльності резидентами і нерезидентами стосовно автокранів.

Між тим, працівниками митного органу під час здійснення провадження у справі про порушення митних правил не доведено яким чином документи на зазначені автокрани, що були надані засобами електронного зв`язку компаніями "WOMY EQUIPMENT SUPPLY" та "PFEIFER HEAVY MACHINERY ВV", відповідно, стосуються спірного митного оформлення та мають перевагу над документами, поданими під час митного оформлення імпорту за митними деклараціямитипу ІМ40ДЕ № UA205040/2019/052519 та інвойс № 002-11 та типу ІМ40ДЕ № UA205040/2019/052810 та інвойс № 001-11.

Варто зазначити, що митним органом не були спростовані доводи адвоката Ульчака Б.І., що ТОВ "ТРЕЙД СКОР" на постійній основі співпрацює з польською компанією "BIS-EXPO" щодо реалізації транспортних засобів і механізмів; на підставі цивільно-правової угоди придбало ці транспортні засоби в продавця; ніякого відношення до нідерландської фірми і до ОСОБА_5 , який став відомий стороні захисту при розгляді цієї справи, і який відчужив за інформацією митниці ці автокрани польській фірмі, не має. З цих міркувань стверджувати про незаконність дій посадової особи ТОЗ "ТРЕЙД СКОР" відсутні обґрунтовані підстави.

Крім того рішення про коригування митної вартості товарів органом доходів і зборів, відповідно до положень ст.ст. 54, 55 МК України, не приймалось і витребування додаткових документів для її підтвердження у порядку ч. 4 та ч. 4 ст. 53 МК України не здійснювалось

Разом із тим, відповідно до ст.10 МК України межі митної території України є митним кордоном України. Митний кордон України збігається з державним кордоном України, крім меж штучних островів, установок і споруд, створених у виключній (морській) економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України. Межі території зазначених островів, установок і споруд становлять митний кордон України.

Згідно із ч.1 ст.195 МК України переміщення товарів через митний кордон України здійснюється у пунктах пропуску через державний кордон України, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

Частинами 1, 2 ст.198 МК України встановлено, що митному органу в пункті пропуску через державний кордон України згідно із статтею 335 цього Кодексу подаються документи, що містять відомості про товари, достатні для їх ідентифікації та необхідні для прийняття рішення про пропуск їх через митний кордон України. Якщо за умовами перевезення митне оформлення товарів у повному обсязі здійснюється не в місці перетину митного кордону, а перевезення здійснюється із зміною транспортного засобу у пункті пропуску через державний кордон України, митному органу у пункті пропуску через державний кордон України подаються транспортні, комерційні та інші супровідні документи, що містять відомості про товари, достатні для їх ідентифікації та необхідні для прийняття рішення про можливість їх пропуску через митний кордон України.

Згідно із ч.1 ст.200 МК України після надання митним органом дозволу на пропуск товарів через митний кордон України власник товарів або уповноважена ним особа зобов`язані доставити товари та документи на них без будь-якої зміни їх стану у визначене митним органом місце і забезпечити перебування їх у цьому місці до прибуття посадових осіб митного органу, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон в день, що за часовою ознакою був наступним після самого фізичного переміщення, ОСОБА_1 вчинені бути не могли, оскільки дії винної особи можуть кваліфікуватись як спрямовані на таке переміщення з приховуванням від митного контролю до моменту фізичного переміщення товару через митний кордон, а після фізичного переміщення винна особа не може вчинити дій спрямованих на таке переміщення, оскільки в часі воно вже відбулось.

Таким чином, аналіз досліджених доказів свідчить, що достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, по справі не зібрано і під час розгляду протоколу не надано.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічна позиція міститься і в рішенні Європейського Суду з прав людини «Авшар проти Туреччини», в якому Суд встановив стандарт доказування «поза розумним сумнівом». Таке доказування передбачає співіснування досить вагомих, чітких та узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій факту, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумних сумнівом.

Отже, на переконання суду апеляційної інстанції, дослідивши усі матеріали справи, суддя дійшов обґрунтованого висновку, що докази вчинення ОСОБА_1 порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, відсутні, а тому згідно з п.1 ст.247 КУпАП обґрунтовано та вмотивовано закрив провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування постанови судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 17 вересня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 483 МК України без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк