Справа № 163/793/20 Провадження №33/802/785/20 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С.
Категорія:ст.472 МК України Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2020 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю захисника ОСОБА_1 - адвоката Москвичова С.І., представника митного органу Пікалюка М.С., розглянувши клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 03 вересня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючу, визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 25 795 грн. 44 коп., з конфіскацією в дохід держави телевізора марки "Samsung", вартістю 25 795 грн. 44 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Волинської митниці Держмитслужби 1978 грн. витрат за зберігання товару.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 420 грн. 40 коп. судового збору.

Відповідно до протоколу про порушення митних правил ОСОБА_1 ставиться у провину те, що вона 06 лютого 2020 року прямуючи з Республіки Польща в Україну через митний пост "Ягодин" Волинської митниці Держмитслужби пасажиром автомобіля марки "Фольксваген", номерний знак НОМЕР_1 , вказала в митній декларації про переміщення телевізора марки "Samsung" вартістю 13 541 грн. 68 коп., однак фактична його вартість відповідно до виявлених в транспортному засобі документів, становить 4009,80 злотих (25795,44 грн.). Такі дії ОСОБА_1 митним органом кваліфіковано за ст.472 МК України.

Не погодившись із таким судовим рішенням захисник особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 адвокат Москвичов С.І. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність просить скасувати та постановити нове, яким закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, та повернути вилучений товар. Вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення - ст.472 МК України. Вважає, що митним органом дії ОСОБА_1 неправильно кваліфіковано за ст.472 МК України, оскільки вона на митниці подала митну декларацію в якій вказала, що переміщує телевізор, однак його вартість зазначила меншою за фактичну у зв`язку з відсутністю коштів для сплати митних платежів, а тому її дії підпадають під кваліфікацію за ст.485 МК України, диспозиція якої окрім іншого передбачає заявлення в митній декларації неправдивих відомостей необхідних для визначення коду товару згідно УКТЗЕД та його митної вартості.

Крім того, апелянтом подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску цього строку вказує, що судове рішення було постановлено у відсутності ОСОБА_1 та її захисника Москвичова С.І., а його копія отримана лише була 14.09.2020 року.

Перевіривши доводи заяви про поновлення строку апеляційного оскарження, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - Москвичова С.І. з приводу цієї заяви, представника митного органу Пікалюка М.С., який вважав заяву безпідставною та просив відмовити в її задоволенні, доходжу висновку, що вона до задоволення не підлягає з наступних підстав

Відповідно до ст.487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 5 ст.529 МК України передбачено, що постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або органом доходів і зборів, який здійснював провадження у цій справі. Порядок оскарження постанови суду (судді) у справі про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України.

Так, згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що оскаржувана постанова судді постановлена 03 вересня 2020 року (а.с.49).

А отже, з урахуванням положень ч.2 ст.294 КУпАП, та вихідного дня (неділя - 13.09.20), останній день для подачі апеляційної скарги припадає на 14 вересня 2020 року.

Апеляційна скарга до суду подана лише 24 вересня 2020 року, тобто після спливу передбаченого законом десятиденного строку на апеляційне оскарження. Дана обставина об`єктивно підтверджується відміткою - штемпелем Укрпошти, проставленим на поштовому конверті (а.с.65).

В апеляційній скарзі, як на підставу поважності пропуску строку апеляційного оскарження судового рішення апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 та її захисник Москвичов С.І. при розгляді справи судом першої інстанції 03 вересня 2020 року присутні не були, і судове рішення постановлено у їх відсутності, копію якого захисником отримано лише 14.09.2020 року. Вважає, що саме з цієї дати слід рахувати десятиденний строк апеляційного оскарження судового рішення в даній справі.

Проте таке посилання апелянта до уваги судом не приймається з врахуванням наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судом постановлена 03.09.2020 року, та дійсно без участі ОСОБА_1 та її захисника Москвичова С.І.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 належним чином була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи 03.09.2020 року, що доводиться матеріалами справи, а саме - судове рекомендоване відправлення під штрих-кодом за №211, їй було вручено 07.07.2020 року (а.с.45-47). При цьому, будь-яких клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи ОСОБА_1 до суду не подавала.

Обізнаний про дату судового засідання 03.09.2020 року був також і захисник Москвичов С.І., оскільки місцевим судом повідомлення йому надсилалось на його електронну адресу з якої він до суду направляв заяви про відкладення розгляду справи.

А тому, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про можливість розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 та її захисника Москвичова С.І.

Таким чином, в даному випадку саме з 03 вересня 2020 року почався перебіг десятиденного строку апеляційного оскарження постанови Любомльського районного суду Волинської області від 03.09.2020 року, який фактично припадав на 14 вересня 2020 року. Апеляційна скарга до суду подана 24.09.2020 року.

Помилковим також є твердження апелянта про те, що строк апеляційного оскарження в даному випадку слід рахувати з дати отримання копії судового рішення - 14.09.2020 року, оскільки за змістом ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді оскаржується протягом десяти днів з дня її винесення, тобто перебіг строку апеляційного оскарження пов`язується саме з датою постановлення постанови, а не з будь-якою іншою датою, зокрема -отримання її копії.

Не узгоджується також з вимогами ч.2 ст.294 КУпАП і посилання апелянта на те, що оскільки судове рішення було надіслано до ЄДРСР 08.09.2020 року, а опубліковано 10.09.2020 року, то строк апеляційного оскарження слід рахувати з дати отримання копії судового рішення - 14.09.2020 року.

При розгляді клопотання апеляційним судом сторона захисту також не навела та не надала будь-яких належних і допустимих доказів з приводу поважності підстав пропуску строку апеляційного оскарження судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що заява про поновлення строку апеляційного оскарження судового рішення до задоволення не підлягає, оскільки стороною захисту не було наведено поважних підстав пропуску такого строку у зв`язку з чим він міг бути поновлений судом.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» вказано, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Оскільки апеляційна скарга подана після закінчення передбаченого законом строку на апеляційне оскарження судового рішення, і при цьому, ані в поданій заяві, ані в ході її розгляду апеляційним судом, апелянтом не було наведено поважних підстав для поновлення такого строку, то апеляційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала на підставі ч.2 ст.294 КУпАП.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

У поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 03 вересня 2020 року захиснику особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 - адвокату Москвичову Сергію Івановичу, відмовити.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Москвичова Сергія Івановича на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 03 вересня 2020 року, повернути особі, яка її подала.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк