Справа № 346/1329/20
Провадження № 3/346/838/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Веселов В.М.,за участі секретаря Григоришин Х.В.

та участі представників особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ОСОБА_2 - ОСОБА_3 Василівни, ОСОБА_4 ,

розглянувши адміністративну справу за ст.44-3 КУпАП щодо громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , керівника магазину «Копійочка», громадянки України,-

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення від 31 березня 2020 року, 31.03.2020 року об 10 год. 30 хв. в м.Коломия, вул.Ринок,22 особа,що притягується до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 , будучи керівником магазину «Копійочка», не припинила роботу закладу та здійснювала прийом відвідувачів,чим порушила п.2 протоколу №1 спільного засідання міської комісії з питань ТЕБ та НС і ТПК від 26.03.2020 року.

Заслухавши представника особи,що притягається до адміністративної відповідальності, та дослідивши матеріали справи, з даними, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, та заперечення , суд приходить до наступних висновків.

Магазин «Копійочка» відноситься до категорії магазинів, які здійснюють роздрібну торгівлю товарами, в тому числі засобами гігієни.

Статтею 44-3 КУпАП визначено, що порушення правил щодо карантину людей, санітарно - гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України Про захист населення від інфекційних хвороб, іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підпунктом 8 пункту 2 Постанови КМУ №211 від 11.03.2020р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-Co-2» (зі змінами, внесеними Постановою КМУ №215 від 16.03.2020р. та постановою №255 від 02.04.2020) введено карантин та заборонено з 12 березня 2020 р. до 24 квітня 2020 р. роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

В протоколі зазначено в якості складу адміністративного порушення - що «будучи керівником магазину «Копійочка» , гр. ОСОБА_5 не припинила роботу магазину та здійснювала прийом відвідувачів, чим порушила п. 2 Протоколу №1 спільного засідання міської комісії з питань ТЕБ та НС і ТПК від 26.03.2020, чим вчинила правопорушення передбачене ст. 44-3 КУііАП України».

Відповідно до частини 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 4 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», у рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Отже до повноважень Кабінету Міністрів України належить право встановлювати тимчасові обмеження прав фізичних та юридичних осіб, змінювати режими роботи підприємств.

Вимога КМУ «заборонити роботу суб`єкта господарювання», яку викладено в п. 2 Постанови КМУ №211 від 11.03.2020р., відноситься до повноваження КМУ змінювати режими роботи підприємств на період карантину.

частиною 3 статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що «Продавець (виконавець) зобов`язаний надати споживачеві достовірну і доступну інформацію про найменування, належність та режим роботи свого підприємства».

В пункті 12 Постанови КМУ від 15 червня 2006 р. N 833 «Про затвердження Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів» зазначено, що «Біля входу до торговельного об`єкта на видному місці розміщується інформація про режим роботи».

Отже «робота закладу» пов`язана з режимом роботи закладу у часі, а відповідно «заборона роботи закладу» означає припинення роботи закладу на час дії такої заборони.

В той же час. в постанові КМУ №21 1 від 1 1.03.2020р. зазначено виключення для закладів «роздрібної торгівлі продуктами харчування, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту».

Оскільки магазин «ПРОСТОР» є закладом роздрібної торгівлі продуктами харчування, засобами гігієни та виробами медичного призначення, то заборона на роботу цього закладу не розповсюджується.

Кабінет міністрів України (який прийняв Постанову КМУ №211 від 11.03.2020р.), додатково розтлумачив в листі №3631-06/21419-07 від 30.03.2020р., що «норми цього підпункту пункту 2 Постанови КМУ №211 від 11.03.2020р.) не розповсюджуються на об`єкти торгового і побутового обслуговування, які здійснюють торгівлю засобами гігієни, виробами м медичного призначення».

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Відповідно до частини 1 етапі 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 4 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», у рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Відповідно до частини 6 етапі 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Тобто, встановлення на час карантину обмежень щодо прав фізичних та юридичних осіб, обмеження щодо режиму роботи підприємств належить виключно до компетенції Кабінету Міністрів України, а контроль за дотриманням встановленого правового режиму покладається на органи місцевого самоврядування.

В той же час, відповідно до частини 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно- правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Таким чином, акти Кабінету Міністрів України за своєю правовою природою мають більшу юридичну силу, ніж акти органів місцевого самоврядування, а останні, в свою чергу, повинні відповідати законам України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №211 від 11.03.2020р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-Co-2» (зі змінами, внесеними Постановою КМУ №215 від 16.03.2020р., постановою №255 від 02.04.2020), якою введено карантин та заборонено з 12 березня 2020 р. до 24 квітня 2020 р. роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Пунктом 2 вказаної Постанови КМУ доручено міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, обласним. Київській міській державним адміністраціям разом з органами місцевого самоврядування забезпечити організацію виконання та контроль за дотриманням на відповідній території вимог цієї постанови, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів.

В той же час, рішення органу місцевого самоврядування, яке, як зазначено в самому рішенні, прийнято відповідно до Постанови КМУ №211 від 1 1.03.2020р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COV1D-19, спричиненої короновірусом SARS- Со-2», встановлює свої додаткові обмеження та заборони для юридичних та фізичних осіб, відмінні від обмежень встановлених постановою КМУ, що дає підстави вважати, що органом місцевого самоврядування перевищено надані йому повноваження, та порушено вищенаведені норм Конституції України, Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Закону України «Про місцеве самоврядування» та Постанови КМУ №211 від 11.03.2020р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-Co-2».

З іншого боку, відповідно до листа Міністерства юстиції України від 26.12.2008р. N 758-0-2- 08-19 «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії», у разі існування суперечності між актами, прийнятими різними за місцем в ієрархічній структурі органами - вищестоящим та нижчестоящим, застосовується акт, прийнятий вищестоящим органом, як такий, що має більшу юридичну силу.

Як вбачається, норми рішення органу місцевого самоврядування та Постанови КМУ №211 від 11.03.2020р., що встановлюють обмеження для юридичних і фізичних осіб, суперечать одна одній: рішенням органу місцевого самоврядування встановлені ширші обмеження, ніж постановою КМУ. В той же час, відповідно до частини 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи повинні керуватися у своїй діяльності актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст.47 ЗаконуУкраїни«Про місцеве самоврядування» постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету. За результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації. Висновки і рекомендації постійної комісії приймаються більшістю голосів від загального складу комісії і підписуються головою комісії, а в разі його відсутності - заступником голови або секретарем комісії. Протоколи засідань комісії підписуються головою і секретарем комісії. Висновки і рекомендації постійної комісії, протоколи її засідань є відкритими

та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ допублічної інформації", рекомендації постійних комісій підлягають обов' язковому розгляду органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами, яким вони адресовані. Про результати розгляду і вжиті заходи повинно бути повідомлено комісіям у встановлений ними строк.

Тобто, міська обласна комісія з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій не є органом місцевого самоврядування, її рішення носять рекомендаційний характер і не є обов`язковими для їх розгляду громадянами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.7Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративне правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Відповідно до ч. 1 сі .9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до СТ.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 сі,280........Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган,

(посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

З огляду на складений протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи, щонайменше визиває сумніви наявність факту доведеності складу адміністративного правопорушення та винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. А саме:

1)диспозиція ст. 44-3 КУпАП е бланкетною, а тому, в порушення приписів ч. 1 ст. 256 КУііАП, особами, що складали протокол, не зазначено норму закону, яку порушила ОСОБА_6 та в порушення ст. 251 КУпАП до протоколу (матеріалів справи) не долучено жодних доказів, на підтвердження обставин, викладених у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.

2)не визначено, що саме порушено особою, яка притягається до відповідальності,

3)не надано належної правової оцінки тому, що викладено в протоколі в якості правопорушення,

4)не встановлено статус особи, яка притягається до відповідальності, не встановлені її повноваження щодо виконання відповідних заборон;

5)не встановлено належним чином особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (не зазначено паспортні дані у протоколі).

Щодо формулювання суті адміністративного правопорушення, то Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винність у скоєнні якого певною особою має доводитись в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винності особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням СТ.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який ... встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч. З ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Як вказано у справах «Малофеева проти Росії » (рішення від ЗО травня 2013 року заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії » (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). ;

Крім того, відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

За таких обставин, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що гр. ОСОБА_1 діяла у відповідності до Підпункту 8 пункту 2 Постанови КМУ №211 від 11.03.2020р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-Co-2» (зі змінами, внесеними Постановою КМУ №215 від 16.03.2020р. та постановою №255 від 02.04.2020) і не вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП .

Оскільки судом не встановлено події і складу адміністративного правопорушення з боку гр. ОСОБА_5 , що підтверджується сукупністю матеріалів по справі, поясненнями представника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, запереченням та іншими документами, наявними в справі, то відповідно до ст.247 КУпАП України провадження по справі підлягає закриттю.

На підставі наведеного та Підпункту 8 пункту 2 Постанови КМУ №211 від 11.03.2020р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-Co-2» (зі змінами, внесеними Постановою КМУ №215 від 16.03.2020р. та постановою №255 від 02.04.2020) та керуючись ст.ст.33,44-3 ,247 п.1, 283,284,294 КУпАП , суд , -

ПОСТАНОВИВ:

У притягненні до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП відмовити внаслідок відсутності вини та складу адміністративного правопорушення, та відповідно до ст.247 п.1 КУпАП провадження по справі закрити.

Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом десяти днів, з дня винесення постанови.

Суддя Веселов В. М.