Справа №: 452/3809/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 січня 2020 року м.Самбір

Суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області Пташинський І.А., розглянувши заяву про самовідвід судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області Сенечина Василя Михайловича від розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-7 КУпАП,

встановив:

У провадженні Самбірського міськрайонного суду Львівської області перебуває адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 січня 2020 року визначено головуючого суддю Сенечина В.М.

09 січня 2020 року суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області СенечинВ.М. заявив самовідвід відповідно до п.4 ч.1 ст.75, ч.1 ст.80 КПК України. Заява про самовідвід мотивована наявністю сумнівів в неупередженості судді, оскільки суддя Сенечин В.М. перебуває із суддею Турківського районного суду Львівської області в особливих стосунках, так як неодноразово зустрічався з ним в неформальній обстановці, а також в ході підготовки та проведення кваліфікаційного оцінювання суддів, під час проходження підготовки суддів у Національній школі суддів України в жовтні 2018 р.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить процесуальних норм, що передбачають право учасників судового розгляду заявити відвід судді чи самовідвід та порядок розгляду таких заяв.

Проте діючий Кримінальний процесуальний кодекс України має відповідні статті про відвід (самовідвід) судді, а тому вважаю за доцільне при розгляді даної справи застосувати аналогію права.

Відповідно до вимог ст.81 КПК України в разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. При розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Положенням ст. 75 КПК України передбачено, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Окрім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5 - 15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01 березня 2012 року у справі № 5 - 15п12).

Проте наведені суддею Сенечиним В.М. обставинине свідчить про те, що суддя СенечинВ.М. не зможе забезпечити розгляд справи незалежним і безстороннім судом, не зможе приймати незалежні рішення, тобто що наявні інші обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, з урахуванням існування презумпції неупередженості судді та відсутності за фактичних обставин справи будь-яких сумнівів щодо неї, вважаю, що дана заява про самовідвід до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.283, 285 КУпАП, ст.ст.75,81 КПК України, ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», суддя -

постановив:

У задоволенні заяви про самовідвід судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області Сенечина Василя Михайловича від розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-7 КУпАП - відмовити.

Постанова оскарженню непідлягає.

Суддя