БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 3/356/15/20
Справа № 356/855/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.01.2020 року суддя Березанського міського суду Київської області Капшученко І. О., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від Березанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ч. 3 ст. 183-1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення № 21000898 від 02.12.2019 року, у відповідності до якого ОСОБА_1 не сплачував аліменти на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання. Заборгованість станом на 02.12.2019 року становить 119 235,79 грн. Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 183-1 КУпАП.

ОСОБА_1 як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином у відповідності з вимогами ст. 277-2 КУпАП, поштою рекомендованим листом з повідомленням за адресою, вказаною в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.8-9). Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи вказане, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності правопорушника.

Дослідивши матеріали справи та додані до них докази, суд прийшов до наступного висновку.

Так, за змістом статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а також забезпечення виконання винесеної постанови.

Підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є вчинення нею адміністративного правопорушення.

Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності (ч. 1 ст. 254 КУпАП).

Виходячи зі змісту ст.ст. 7, 254, 279 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, суть адміністративного правопорушення, а також нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Відтак, обставини вчинення правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних та суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення та є необхідними і достатніми для притягнення особи юридичної відповідальності.

Так, частиною 1 статті 183-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання

При цьому, повторне протягом року вчинення правопорушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, тягне за собою відповідальність, передбачену частиною 3 статті 183-1 КУпАП.

За змістом примітки до статті 183-1 КУпАП, під повторним вчиненням правопорушення у цій статті слід розуміти невжиття особою заходів щодо сплати аліментів протягом двох місяців з дня відбуття адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, призначеного з підстав, передбачених цією статтею.

Відтак, особливістю об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 183-1 КУпАП, є наявність в діях винної особи ознаки повторності вчинення нею відповідних, вказаних в диспозиції даної статті діянь, що входить до предмету доказування в даній категорії справ.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

У Рекомендації № R (91) 1 Комітета Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції», одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративного органу.

Разом з тим, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в них достатніх належних та достовірних доказів на підтвердження вчинення громадянином ОСОБА_1 будь-яких дій або бездіяльності, які об`єктивно утворюють склад інкримінованого йому правопорушення в розумінні ст. 9 КУпАП.

Так, як вбачається зі змісту наданого суду протоколу про адміністративне правопорушення № 21000898 від 02.12.2019 року, викладені в ньому фактичні обставини події правопорушення фактично охоплюються змістом диспозиції ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та не містять жодної вказівки на будь-яке попереднє (повторне) протягом року притягнення особи до відповідальності за вчинення дій, зазначених в ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, відбуття особою застосованого у зв`язку з цим покарання у вигляді суспільно корисних робіт та невжиття останнім протягом визначеного в законі строку заходів щодо сплати аліментів, що в сукупності утворюють ознаку повторності як обов`язковий елемент складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 183-1 КУпАП, вчинення якого ставиться у вину громадянину ОСОБА_1 .

За таких обставин, викладена в протоколі про адміністративне правопорушення суть правопорушення не відповідає змісту диспозиції ч. 3 ст. 183-1 КУпАП, за якою кваліфіковані дії ОСОБА_1 , відтак, не може свідчити про його вчинення, а сам протокол як процесуальна підстава притягнення особи до юридичної відповідальності викликає обґрунтовані сумніви.

Решта долучених до матеріалів справи доказів, а саме довідки-розрахунки від 01.11.2019 року № 6920 та 02.12.2019 року № 7505, а також виконавчий лист від 19.08.2010 року, виданий Шевченківським районним судом м. Києва, вказують на наявність в особи відповідної заборгованості зі сплати аліментів, стягнутих на підставі рішення суду, проте самі по собі з огляду на конструкцію диспозиції ч. 3 ст. 183-1 КУпАП не є достатніми для висновку щодо наявності в діях особи складу інкримінованого йому правопорушення.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів суду надано не було та в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії п.п. 2-3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якими передбачені права обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (п.п. 21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п. 55 рішення у справі «Гурепка проти України», п. 39 рішення у справі «Лучанінова проти України»).

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року) ЄСПЛ зауважив, що з боку суду, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, є недопустимим уточнення у судовому рішенні фабули правопорушення, усунення певних розбіжностей та неточностей, які мали місце у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки такий підхід становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції у частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу.

За таких умов особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки має захищатися від обвинувачення, яке фактично судом підтримується.

Рівною мірою зазначені гарантії стосуються і адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 183-1 КУпАП.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Статтею 62 Конституції України визначено, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

У своєму рішенні від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (заява № 16437/04), при оцінці доказів судам слід керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, дослідивши зміст вказаного протоколу про адміністративне правопорушення в сукупності з доданими до нього документами, суд вважає їх суперечливими, такими, що не доводять вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 183-1 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне провадження по справі відносно громадянина ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 183-1 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу даного адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, ч. 3 ст. 183-1, 245, 247, 251-252, 254-255, 280, 283-284, 294 КУпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), визнати невинним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 183-1 КУпАП.

Адміністративну справу щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 183-1 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на постанову судді може бути подана протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд Київської області.

Суддя: І. О. Капшученко