Справа № 461/3264/20 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 33/811/1422/20 Доповідач: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участі представника Галицької митниці Держмитслужби Зирянова О.Ю., представника адвоката Роюк Л.І.., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника Галицької митниці Держмитслужби Квика Володимира Миколайовича на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 17 вересня 2020 року про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст. 472 МК України,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 472 МК України закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Товар, вилучений згідно з протоколом про порушення митних правил № 0442/20900/20 від 09.02.2020 року повернуто власнику.

Згідно з протоколом про порушення митних правил від 09 лютого 2020 року №0442/20900/20, 09 лютого 2020 року близько 23 год. 19 хв. ОСОБА_1 прямував з Республіки Польща в Україну в якості водія рейсовим автобусом марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що слідував по маршруту «Прага-Київ», через митний кордон України в п/п «Краковець-Корчова» Галицької митниці Держмитслужби. У ході проведення письмового декларування ОСОБА_1 заявив про наявність у нього тільки особистих речей.

Після перевірки заявлених відомостей та завірення митної декларації штампом «Під митним контролем №229» Галицької митниці Держмитслужби, під час митного огляду автобуса в багажному відділенні зазначеного автобусу без ознак приховування виявлено незадекларований за встановленою формою товар, який знаходився у валізі, а саме: косметичні та парфумерні засоби в кількості 149 шт. Під час надання письмових пояснень водій автобусу ОСОБА_1 зазначив, що взяв товар в місті Прага (Чехія) у невідомої йому особи з метою переміщення через державний кордон України.

Відповідно до статті 4 Митного Кодексу України «перевізник особа, яка здійснює перевезення товарів через митний кордон України та/або між органами доходів і зборів на території України або є відповідальною за такі перевезення.

Документів, що підтверджують вартість товару, ОСОБА_1 до митного оформлення не надав. У відповідності до ст. 257 МКУ, декларування здiйснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дiй) точних вiдомостей про товари, мету їх перемiщення через митний кордон України, а також вiдомостей, необхiдних для здiйснення їх митного контролю та митного оформлення.

Таким чином, ОСОБА_1 переміщував через митний кордон України вищевказаний товар шляхом недекларування, тобто не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування та кількість).

Дії ОСОБА_1 органом митниці кваліфіковані як порушення митних правил, відповідальність за вчинення яких передбачена ст. 472 Митного кодексу України.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду,представник Галицької митниці Держмитслужби Квик В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 17 вересня 2020 року про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст. 472 МК України, та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.472 МК України, та накласти на нього стягнення, передбачене санкцією даної статті в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_1 витрати за зберігання товару на складі митниці.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог представник митного органу покликається на те, що суддя першої інстанції необ`єктивно та необґрунтовано дійшов висновку щодо відсутності у діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, прийнявши до уваги фактуру ПДВ № невідомого походження, що має сумнівний характер, оскільки був наданий через тривалий час після дати вчинення ним правопорушення.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений щодо часу та місця розгляду апеляційної скарги, натомість його представник адвокат Роюк Л.І. просила проводити судове засідання у відсутності останнього.

Заслухавшипредставника Галицької митниці Держмитслужби на підтримання поданої апеляційної скарги, представника адвоката Роюк Л.І., яка заперечила проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

За змістом ст.489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, висновки судді, що викладаються у постанові, в силу вимог ст.283 КУпАП повинні ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, та підтверджуватися не лише належними, допустимими доказами, але й у своїй сукупності та взаємозв`язку незаперечними та достатніми доказами.

Відповідно до ч.1 ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

На митний орган, як на особу, уповноважену на складання протоколів про адміністративне правопорушення, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів та доведення фактів й обставин, викладених в протоколі. Натомість суд обмежений доводами та доказами, наданими сторонами у справі, та приймає рішення на основі проведеного їх аналізу на оцінки.

Згідно з протоколом про порушення митних правил від 09 лютого 2020 року №0442/20900/20, 09 лютого 2020 року близько 23 год. 19 хв. ОСОБА_1 прямував з Республіки Польща в Україну, в якості водія, рейсовим автобусом марки «Mercedes-Benz» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що слідував по маршруту «Прага-Київ», через митний кордон України в п/п «Краковець-Корчова» Галицької митниці Держмитслужби. У ході проведення письмового декларування ОСОБА_1 заявив про наявність у нього тільки особистих речей.

Після перевірки заявлених відомостей та завірення митної декларації штампом «Під митним контролем №229» Галицької митниці Держмитслужби, під час митного огляду автобуса в багажному відділенні зазначеного автобусу без ознак приховування виявлено незадекларований за встановленою формою товар, який знаходився у валізі, а саме: косметичні та парфумерні засоби в кількості 149 шт. Під час надання письмових пояснень водій автобусу, ОСОБА_1 зазначив, що взяв товар в місті Прага (Чехія) у невідомої йому особи з метою переміщення через державний кордон України.

Таким чином, митним органом ОСОБА_1 ставиться у провину вчинення порушення митних правил, передбаченого ст.472 МК України, відповідальність за якою настає у випадку недекларування товарів, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

В рішенні «Надточій проти України» Європейський Суд з прав людини у справі зазначив, що «положення Митного кодексу безпосередньо поширюються на всіх громадян, які перетинають кордон та регулюють їх поведінку шляхом застосування стягнень (штраф та конфіскація), які є як покаранням, так і стримуванням від порушення. Таким чином, митні правопорушення, які розглядаються, мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції».

Згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Авшар проти Туреччини» в оцінці доказів Суд встановив стандарт доказування «поза розумним сумнівом». Таке доказування передбачає співіснування досить вагомих, чітких та узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій факту, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Таким чином, в справі про порушення митних правил винуватість особи має бути також доведена поза розумним сумнівом.

В обґрунтування обставин, викладених в протоколі, митним органом долучено, зокрема, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (а.с.13), фото-таблиці до нього (а.с.14, 15), письмові пояснення ОСОБА_1 (а.с.18), митні декларації ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.9-12), опис предметів (а.с.16-17), доповідну записку (а.с.19-20) та висновок товарознавчої експертизи від 20 березня 2020 року №-0146 (а.с.30-45).

На думку уповноважених осіб митного органу, дії ОСОБА_1 , як водія автобуса, полягали в порушенні процедури декларування та недекларування за встановленою формою, передбаченою ст. 257 МК України, точних відомостей про наявність та кількість товару, що підлягає обов`язковому декларуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, фактично підставою для складання протоколу про порушення митних правил стала митна декларація, подана ОСОБА_1 08 лютого 2020 року, та виявлений у автобусі незадекларований товар.

Згідно з даними акта про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (а.с.13), фото-таблиці до нього (а.с.14, 15) та описом предметів (а.с.16-17), у ході митного огляду автобуса в багажному відділенні без ознак приховування виявлено незадекларований товар, який знаходився у валізі, а саме косметичні та парфумерні засоби торгівельних марок «Yves Saint Laurent», «Lancome», «Giorgio Armani» в кількості 149 шт.

На підставі постанови державного інспектора Галицької митниці Держмитслужби Квика В.М. від 18 лютого 2020 року у даній справі було проведено товарознавчу експертизу, за результатами якої надано висновок від 20 березня 2020 року №-0146, відповідно до якого загальна вартість наданих на дослідження предметів порушення митних правил, вилучених протоколом, на дату проведення досліджень, становить 177 995, 02 грн. (за умови, що товар відповідає нанесеному на ньому маркуванню, вимогам нормативно-технічної документації).

Таким чином, як вбачається з проведеної у межах даної справи експертизи, такою лише встановлено вартість товару, яка носить умовний, неконкретний характер, а саме у випадку, якщо товар відповідає нанесеному на ньому маркуванню, вимогам нормативно-технічної документації. При цьому, призначеною експертизою не встановлено автентичність товару, зокрема чи такий товар є саме оригіналом фірми-виробника, що впливає, у тому числі, й на його вартість.

У суді апеляційної інстанції представником митного органу було підтверджено, що у межах провадження у даній справі проводилася товарознавча експертиза, якою лише встановлено вартість вилученого товару, при цьому вирішення питання походження вказаної косметики не було предметом дослідження експертом.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із думкою судді першої інстанції про те, що вказаний висновок не може братися за основу визначення вартості вилученого товару.

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що під час поїздки 08 лютого 2020 року о 10 год. він відправлявся з м.Праги. Перед відправленням до нього підійшла невідома особа і попросила передати до м.Житомира валізу, вказавши при цьому, що у валізі особисті речі. При огляді на кордоні валізу відкрили і разом з особистими речима виявили косметику, яку вилучили. За його словами, вказаний товар йому не належить.

Дані письмові пояснення ОСОБА_1 узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , допитаних у суді першої інстанції.

Таким чином, наведеними письмовими поясненнями ОСОБА_1 пояснюється відсутність в останнього на момент оформлення матеріалів про порушення митних правил документів, що підтверджують вартість вилученого товару.

Натомість, у суді першої інстанції стороною захисту було надано суду фактуру ПДВ №, згідно з якою покупцем вилученої митним органом косметики є ОСОБА_6 та загальна вартість вказаного товару становить 410 Євро.

На переконання апеляційного суду, вказаний рахунок містять усю необхідну інформацію, яка надає змогу ідентифікувати товар, його кількість та вартість, що фактично сплачена за нього, при цьому, виявлений та вилучений під час огляду автобуса «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , товар відповідає товару, вказаному у рахунку.

Згідно з нормою ст.374 МК України, товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 1000 євро, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, та товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами.

Водночас, відповідно до ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В силу ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, серед яких, зокрема, є: рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Згідно з положеннями ст. 368 МК України, для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів. У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу.

Ураховуючи наведене, зі системного аналізу норм Митного кодексу України вбачається, що вартість товару, що переміщується через митний кордон України, є вартість товарів, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, що підтверджується платіжними документами, якими стверджується вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Таким чином, при визначенні вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил суддя першої інстанції вірно врахував наданий стороною захисту рахунок, яким підтверджується факт купівлі вилученого товару на суму 410 Євро.

Досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, суддя місцевого суду дійшов до переконання, що в діях ОСОБА_1 в даному випадку відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, з чим погоджується і апеляційний суд, оскільки досліджені по справі докази приводять до висновку, що ОСОБА_1 переміщувався через митний кордон товар у вартості в межах гранично допустимої суми, що не підлягає письмовому декларуванню, та жоден з доказів, що містяться у матеріалах справи, не підтверджує зворотного.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп / 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Відповідна позиція Конституційного Суду України узгоджується з правовим позиціям Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зокрема, у рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», Європейський Суд зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкове не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

З огляду на наведене, на переконання апеляційного суду, представниками митного органу не надано суду достатніх доказів на доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.472 МК України, поза розумним сумнівом.

Ураховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що суддя районного суду за результатами ретельної перевірки всіх наявних у справі доказів, прийняв законне, обґрунтоване та справедливе рішення, а тому у відповідності до п.1 ч. 8 ст. 294 КУпАП апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Водночас апеляційний суд вважає за необхідне уточнити резолютивну частину оскаржуваної постанови судді першої інстанції в частині необхідності повернення вилученого згідно з протоколом про порушення митних правил № 0442/20900/20 від 09 лютого 2020 року товару, а саме такий слід повернути власнику або уповноваженій ним особі.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 17 вересня 2020 року, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 472 МК України закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, залишити без змін, апеляційну скаргу представника Галицької митниці Держмитслужби Квика Володимира Миколайовича без задоволення.

Вважати вірним в резолютивній частині постанови судді Галицького районного суду м. Львова від 17 вересня 2020 року « товар, вилучений згідно з протоколом про порушення митних правил № 0442/20900/20 від 09.02.2020 року повернути власнику або уповноваженій ним особі.».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк