ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/472/20 Головуючий в 1-й інстанції - Галущенко Ю.А.
Єдиний унікальний №336/763/20 Доповідач в 2-й інстанції - Фомін В.А.
Категорія - ст.122-4 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2020 року стосовно нього та з клопотанням про поновлення строку на оскарження вказаного судового рішення,

в с т а н о в и в:

постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2020 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 гривень.

Як зазначено в постанові, 23.01.2020 р. о 12.10 год. ОСОБА_1 , у м. Запоріжжя вул. Патріотичній 68, керуючи транспортним засобом «Renault Koleos», д.н. НОМЕР_1 , став учасником ДТП, після чого місце події залишив, чим порушив вимоги п.2.10 а ПДР.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.268 КУпАП розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист та позбавив його можливості надати пояснення.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які вказували би на його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення складений з чисельними порушеннями вимог КУпАП та Інструкції, в протоколі не зазначено без скорочень посада, прізвище та ім`я особи, яка склала протокол, перелік документів, які до нього додаються.

Поза увагою суду залишився факт невиконання управлінням патрульної поліції у м. Запоріжжі постанови суду від 24.02.2020 року, яким справу повернуто на доопрацювання. Наявний після цієї постанови суду у матеріалах справи рапорт поліцейського від 22.03.2020 є внутрішнім документом поліції і не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення. До того ж, зазначене у цьому рапорті місце ДТП не співпадає із прописаним у протоколах. Аналогічна ситуація має місце щодо схеми місця ДТП, якою лише зафіксовано факт пошкодження транспортного засобу потерпілого і який, так само як і фототаблиця, не підтверджує залишення ним місця ДТП.

Письмові пояснення потерпілого взагалі не містять дані про час, місце та спосіб пошкодження його автомобіля. З цих пояснень випливає, що потерпілий особисто не бачив ані транспортний засіб, який міг пошкодити його автомобіль, ані особу, яка таким транспортним засобом керувала.

Звертає увагу суду, що відсутні будь-які свідки події, висновки експертів, речові докази, показання технічних приладів та технічних засобів, акти огляду транспортних засобів, а також інші документи, які б доводили наявність самої події чи складу адміністративного правопорушення в його діях.

Зазначеним обставинам, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, суд належну оцінку не надав.

Також зазначає, що не був присутній в судовому засіданні, справа була розглянута без його участі, про існування постанови дізнався лише 09.06.2020 року під час отримання його копії, апеляційна скарга була подана 17.06.2020 року, а тому вважає строк на апеляційне оскарження постанови пропущеним з поважних причин.

Враховуючи викладене, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, скасувати постанову районного суду, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Малишева О.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

У відповідності до вимог ст.294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не приймав участі при розгляді справи, копію постанови отримав 09.06.2020 року, апеляційна скарга була подана ним 17.06.2020 року, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права, доходить висновку, що наведені у клопотанні обставини можна визнати як поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, та надати можливість ОСОБА_1 реалізувати своє право на захист в судовому засіданні, а тому вказаний строк підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті, слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне та мотивоване рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 не визнав свою провину та пояснив, що він взагалі не перебував в цей день за адресою, зазначеною у протоколі та ДТП не вчиняв.

Разом з цим, доводи заявлені ОСОБА_1 на свій захист спростовуються наданими матеріалами.

Так, судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив висновок про доведеність вини останнього, з чим погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду підтверджується доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, яким судом першої інстанції було надано належну оцінку, зокрема даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №271915 від 23.01.2020 року, копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №271914 від 23.01.2020 року відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП; схемою місця ДТП з фото таблицею до неї від 23.01.2020 року; письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 та іншими матеріалами справи.

Відповідно до вимог п.2.10 Правил Дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських.

Отже, після вчинення ДТП ОСОБА_1 повинен був залишатися на місці пригоди, та повідомити уповноважений орган поліції про подію.

Порушення зазначеної норми Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 підтверджується, зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Крім того, постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. За обставин зазначених у постанові ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності за те, що 23.01.2020 року приблизно о 12 годині 10 хвилин у м. Запоріжжя вул. Патріотичній 68, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Renault Koleos», д.н. НОМЕР_1 не витримав безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Fiat Qubo» д.н. НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, травмовані відсутні, чим порушив п.13.1 ПДР України.

Таким чином судом було встановлено, що саме водій ОСОБА_1 був за кермом автомобіля «Renault Koleos», д.н. НОМЕР_1 та порушив п.13.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода.

Посилання ОСОБА_1 з приводу того, що він не був учасником ДТП, оскільки в цей день за вказаною адресою не перебував, спростовуються наявними в матеріалах справи доказах, об`єктивність яких сумнівів не викликає.

Що стосується доводів, на які посилається в апеляційній скарзі апелянт про те, що немає жодного доказу, що даний транспортний засіб потрапив у ДТП, то вони є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції було належним чином перевірені всі обставини справи та надані докази, яким надано належну оцінку. Так, надані докази містять інформацію про пошкодження дзеркала «Fiat Qubo» під керуванням ОСОБА_2 , а саме на фототаблиці до схеми місця ДТП вбачається пошкодження лівого водійського дзеркала. На іншої фототаблиці вбачаються пошкодження правого дзеркала автомобіля «Renault Koleos», фактично на тому ж самому рівні. У сукупності з іншим доказами зазначені обставини вказують на те, що ДТП трапилось саме за участю цих автомобілів.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №271915 від 23 січня 2020 року відносно ОСОБА_1 містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року. З зазначеним протоколом ОСОБА_1 був ознайомлений, йому роз`яснені права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, однак від підпису та отримання копії протоколу останній відмовився.

Посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, оскільки в ньому не зазначено прізвище та ім`я особи, яка склала протокол та матеріали, які додаються до нього, є непереконливими. В наявному в матеріалах справи протоколі докладно викладена суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, посада, спеціальне звання, прізвище та ім`я по батькові особи, яка склала протокол, а саме протокол був складений інспектором ДПП УПП в Запорізькій області старшим лейтенантом Терентьєвим Є.Є., та інші необхідні відомості. Будь-які виправлення в протоколі відсутні. Таким чином посилання апелянта на невідповідність протоколу вимогам закону є необґрунтованими.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу у його відсутність, тим самим порушив вимоги ст.268 КУпАП, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до ст.8 Конституції, в Україні визнається і діє принцип Верховенства права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії», в пункті 31 зазначив, що принцип верховенства права - одне з підвалин демократичного суспільства - закріплений в усіх статтях Конвенції, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Згідно з пунктом 34 вказаного рішення, суд повинен проаналізувати, чи дотримали органи влади розумний баланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищатися від обвинувачення.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.41) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_1 дійсно не був присутнім в судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулось 09 квітня 2020 року. Між тим права, передбачені ст.268 КУпАП були поновленні ОСОБА_1 шляхом виклику його до суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції переконався у обізнаності ОСОБА_1 про судовий розгляд справи та надання йому можливості бути присутнім в суді апеляційної інстанції, надавати пояснення і користуватися передбаченими ст.268 КУпАП правами. Реалізації зазначених прав пов`язана виключно із волевиявленням особи, і апелянт скористався своїм правом, з`явився в судове засідання апеляційної інстанції та надав пояснення.

Крім того, законодавством України про адміністративні правопорушення не передбачено необхідності обов`язкового скасування постанови суду першої інстанції через розгляд справи у відсутність особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції, належним чином мотивувавши свої висновки, правильно встановив всі обставини, що відповідно до вимог ст.280 КУпАП підлягають застосуванню під час розгляду справи про адміністративне правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.

Викладені в обґрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не викликають жодних сумнівів в правильності висновків суду першої інстанції та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2020 року, якою до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, притягнуто ОСОБА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень, залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.А. Фомін

Дата документу Справа № 336/763/20