Справа № 442/2059/20
Провадження №3/442/833/2020
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 квітня 2020 року

суддя Дрогобицького мiськрайонного суду Львiвської областi Гарасимків Л.І., розглянувши матерiали, якi надiйшли від поліцейського СРПП №1 Ганусяка В.М. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , не працюючого,-

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а но в и в:

27.03.2020р., о 21.15 год., в м.Дрогобичі, по вул.Грушевського, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автомобілем ПЕЖО-308 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, стан алкогольного сп`яніння проводився в ДМЛ №1, чим підтверджується висновком лікаря №49, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.

Правопорушник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, а тому суд розглянув справу у відсутності правопорушника на підставі наявних доказів по справі.

Вважаю, що провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України слід закрити виходячи з наступного.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється наявними у справі доказами.

Згідно з ст.251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється наявними у справі доказами.

Згідно з ст.251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі.

Відповідно до ст.7 КУпАП. ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Вимогами статті 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконання правил, норм, стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З огляду на вимоги ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, шо пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з ясувати інші обставини, шо мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.9 «а» Правил Дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, шо знижують увагу та швидкість реакції.

Нормою статті 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп`яніння. Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарський препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року за №1452/735. зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 11.11.2015 року за № 1413/27858, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки або у найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на проведення такого огляду, у тому разі, якщо водій відмовився огляду на місці чи був незгоден з його результатами (п. 6 та п. 7 Розділу І цієї Інструкції).

Диспозицією частини першої статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Тобто керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та відмова від проходження огляду на стан такого сп`яніння є двома різними та самостійними складами адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

Поряд з тим, як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №373649 від 27.03.2020, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто у вину останнього поставлено виключно керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що може мати місце за наслідками огляду особи на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку. Проте, як вбачається із досліджених доказів по справі, поліцейським не долучено відеозапису події, крім того враховано, що правопорушник жодного огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи в медичному закладі фактично не проходив, оскільки категорично відмовився від такого, куди він був доставлений поліцейськими, як і не пройшов відповідних медичних обстежень, отже виписаний лікарем Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння за №107 від 27.03.2020 про те, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння не може вважатись належним і допустимим доказом цього, оскільки суперечить матеріалам справи і не містять жодних об`єктивних даних щодо проходження водієм такого огляду чи виконання ним певних медичних обстежень.

Крім того, в силу вимог пункту 6 Розділу X Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року за№ 1395. зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 10.11.2015 року за № 1408/27853, давало правові підстави поліцейському в присутності двох свідків скласти протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначити ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду, а тому суд не вправі виходити за межі пред`явленого обвинувачення, враховуючи відсутність у справі належних і допустимих доказів такому, істотне порушення процедури проходження огляду на стан сп`яніння щодо останнього та недійсність проведеного огляду в силу вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Положеннями статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено гарантії при розгляді вказаної категорії справ, яка за своєю структурою в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Кодекс Українипро адміністративніправопорушення не містить правового визначення меж судового розгляду.

Способом ж подолання даної прогалини є можливість застосування правових інструментів, які дозволять в процесі правозастосування вирішити це питання за допомогою аналогії закону.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Надточій проти України», рішення у справі «Гурепка проти України» справи про адміністративні правопорушення в силу суворості санкції можуть бути прирівняні до кримінальних. Крім того, у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації» Суд звертає увагу, що виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання.

Беручи до уваги вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про можливість застосування аналогії закону щодо визначення меж судового розгляду.

Відповідно до вимог статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Оскільки судом з досліджених в судовому засіданні доказів вбачається можливе вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП виключно у виді відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, однак суд не може самостійно вийти за межі обвинувачення та змінити правову кваліфікацію діяння особи в сторону погіршення її становища, а тому вважає відсутність в діянні ОСОБА_1 адміністравного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП саме у вигляді керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскільки він відмовився від проходження такого огляду, обвинувачення за яким його пред`явлено не було.

Як зауважив Європейський суд з прав людини, що при оцінці доказів суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів під час розгляду справ про адміністративні правопорушення мають бути застосовані критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення ЄСПЛ у справах «Коробов проти України» від 21.07.2011 та «Кобець проти України» від 14.02.2008).

За таких обставин, суд вважає, що в судовому засіданні не доведено факту керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскільки у встановленому законом порядку такий огляд ним не пройдено, відеозапис події, яким би було об`єктивно підтверджена виключно відмова останнього від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, відсутній, а тому суд не вправі виходити за межі пред`явленого обвинувачення, враховуючи відсутність у справі належних і допустимих доказів такому, істотне порушення процедури проходження огляду на стан сп`яніння щодо останнього та недійсність огляду в силу вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП, а відтак із урахуванням вимог пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 КУпАП підлягає закриттю за відсутності у його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 130, 247, 266, 279, 280, 283, 284, 288 КпАП України, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Гарасимків Л.І.