Справа № 594/1519/20
Провадження № 3/594/743/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року м.Борщів

Суддя Борщівського районного суду Тернопільської області Губіш О.А., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, що надійшли від заступника начальника Борщівського відділення поліції Чортківського відділу поліції ГУНП України в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, водія ПП « ОСОБА_2 »,

за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №717323 від 30 жовтня 2020 року, слідує, що 30 жовтня 2020 року о 12 год. 00 хв. в м.Борщеві по вул.Я.Кондри, 3 та 30 жовтня 2020 року о 12 год. 14 хв. в м.Борщеві по вул.Ст. Бандери, 19, ОСОБА_1 , який є водієм транспортного засобу «Мерседес-Бенс спринтер 413 Д, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив посадку пасажирів за маршрутом Михайлівка-Тернопіль, де відповідно до п.1 протоколу №39 позачергового засідання Державної комісії з питань техногенно екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 23 жовтня 2020 року, встановлено «Червоний» рівень епідемічної небезпеки, п.6 п.2 протоколу №38 позачергового засідання місцевої комісії з питань техногенно екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Борщівської РДА від 23 жовтня 2020 року, чим порушив пп.1 п.15 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 р.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 вину у вчиненому не визнав, при цьому пояснив, що дійсно 30 жовтня 2020 року він рухався по маршруту з м.Тернопіль в с.Михайлівка. Біля 12 год. він заїхав на територію Борщівської автостанції, де по графіку, має стояти 10 хв. На автостанції він посадку нових пасажирів не здійснював, а в автобус зайшли ті пасажири, які їхали з ним з м.Тернопіль, та які вийшли з автобуса на автостанції, щоб піти в туалет чи купити щось собі поїсти. Виїхавши з автостанції, по дорозі через місто Борщів, де зазвичай зупиняється для висадки та посадки пасажирів, не зупинявся, а зупинився тільки біля лікарні, тому що подзвонила одна із пасажирів та сказала, що він її забув на автостанції, і вона його зараз наздожене на таксі. Саме ця жінка і зайшла до нього в автобус на зупинці біля лікарні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.44-3 КУпАП, відповідальність за цією статтею настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Зазначена норма КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, які і є відповідними правилами, відповідальність за які передбачена ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до пп.1 п.15 постанови КМУ №641 від 22 липня 2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено червоний рівень епідемічної небезпеки, застосовуються за рішенням Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій визначені цим пунктом обмеження (одне, декілька або усі), згідно з якими додатково до протиепідемічних обмежень, передбачених для зеленого, жовтого та помаранчевого рівня епідемічної небезпеки, забороняються: 1) регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним, залізничним транспортом, міським електротранспортом, метрополітеном у міському сполученні, крім перевезення: легковими автомобілями, кількість пасажирів, включаючи водія, в яких не більше п`яти осіб без урахування осіб віком до 14 років; службовими та/або орендованими автомобільними транспортними засобами підприємств, закладів та установ за умови забезпечення водіїв та пасажирів під час таких перевезень засобами індивідуального захисту в межах кількості місць для сидіння і виключно за маршрутами руху, про які поінформовано не менше ніж за два дні органи Національної поліції.

До протоколу, на доведеність вини ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження того, що він 30 жовтня 2020 року о 12 год. 00 хв. в м.Борщеві по вул.Я.Кондри, 3 та 30 жовтня 2020 року о 12 год. 14 хв. в м.Борщеві по вул.Ст. Бандери, 19 будучи водієм зазначеного у протоколі транспортного засобу, здійснював посадку пасажирів маршрутом Михайлівка-Тернопіль.

Так під час перегляду відеозапису, судом встановлено, що на такому зафіксовано, що в м.Борщеві по вул.Я.Кондри, 3 ОСОБА_1 вирушає автобусом з автостанції та рухається містом в напрямку Борщівської РКЛ, при цьому не зафіксовано посадки пасажирів, а на зупинці біля лікарні що по вул.С.Бандери, 19, в автобус заходить один пасажир. Зі слів ОСОБА_1 , цей пасажир їхав з ним з м.Тернопіль, і в м.Борщеві він вийшов, і пішов в туалет, а він поїхав без нього. Тому пасажир, взявши таксі, подзвонив та сказав, щоб він почекав на нього, що і зробив, зупинившись на вказаній зупинці.

Крім того, інспектором поліції в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 здійснював посадку пасажирів, однак не зазначив в якій кількості, такі особи ним не встановлені і дані щодо них відсутні.

Інші додані до протоколу матеріали, зокрема рапорт помічника чергового Борщівського ВП Фенюк Ю.М. від 30.10.2020, рапорт начальника СРПП №3 Борщівського ВП Марчука С. від 30.10.2020, суд не бере до уваги, оскільки такі не є доказами відповідно до ст.251 КУпАП.

Частиною 2 статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який в порядку ст.251 КУпАП є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд.

Законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 р., заява №16347/02 та Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 р., заява №36673/04).

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що не має належних доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає до закриття у відповідності до п.1 ст.247 КУпАП в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КК України.

Керуючись ст.245, п.1 ст.247, ст.ст. 251-252, 266, 284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Суддя: