Справа № 386/1062/19
Провадження № 3/386/2/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року смт. Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Шкамерда К. С.

секретаря судового засідання МаксютенкоО.О. правопорушника Войченка В.М. представника правопорушника ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Голованівськ справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Черкаській області відділу адміністративної практики про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого ФОП « ОСОБА_3 », проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_2 03 листопада 2019 року об 19 годині 50 хвилин на автодорозі Київ-Одеса М-05 232 км + 800 м, керував транспортним засобом «FREIGHTLINER FLC 120» н.з. « НОМЕР_1 » не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, а також не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, у результаті чого здійснив наїзд на перешкоду (бетонну плиту), внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки, травмованих не має, чим порушив вимоги п. 2.3.б, п. 12.1 ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав себе винним лише щодо зіткненням із бетонною плитою, оскільки не хотів зіткнутися з маршрутним транспортним засобом.

Представник правопорушника ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що зіткнення із бетонною плитою було в стані крайньої необхідності, оскільки відповідно до пояснень правопорушника від 03.11.19 р. ОСОБА_2 здійснив наїзд на бетону плиту щоб уникнути ДТП з маршрутним засобом та просив закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 , його предстаника ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідальність за ст. 124 КУпАП настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Так, ст. 124 КУпАП є бланкетною нормою, яка відсилає до конкретного пункту Правил дорожнього руху, який порушено водієм.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №309456 від 03.11.19 р. ОСОБА_2 ставиться в провину порушення п.2.3б; п.12.1 ПДР.

Згідно п.2.3б ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керуванням цим засобом у дорозі.

Відповідно до вимог п. 12.1, 12.3 ПДР - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Згідно з ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за якузакономпередбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно дозаконукримінальної відповідальності.

За змістом статей 10,11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Однак, твердження ОСОБА_2 про те, що він зіткнувся із бетонною плитою щоб не зіткнутись із маршрутним транспортним засобом, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до відео фіксації з нагрудних камер поліцейських, рапорту та схеми місця ДТП вбачається, що зіткнення із бетонною плитою відбулось у крайній правій полосі у напрямку Києва на автодорозі Одеса-Київ. Транспортні засоби по лівій полосі рухались попутно із транспортним засобом яким керував ОСОБА_2 , тобто маршрутка на яку посилається правопорушник повинна була їхати попутно по лівій полосі у напрямку Києва.

Оскільки учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР України, зокрема, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, ОСОБА_2 як учасник дорожнього руху мав би впевнитись, що перед перестроюванням це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху.

Крім того, як вбачається із відеофіксації бетонна плита була огорожена попереджуючим знаком «Об?їзд перешкоди з лівого боку».

Таким чином, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, повністю доведена в судовому засіданні.

Відповідно до ст.23КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення. З урахуванням вимог ст.23КУпАП суд вважає, що на ОСОБА_2 необхідно накласти адміністративне стягнення, в межах санкції ст. 124 КУпАП, у виді штрафу.

При накладенні стягнення за адміністративне правопорушення у відповідності до вимог статті 33 КУпАП, враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, відсутність шкоди іншій особі, а тому вважаю за необхідне застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Дана міра адміністративного стягнення буде необхідною і достатньою для попередження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в скоєнні нових адміністративних правопорушень. Відповідно до ст. 40-1 КУпАП у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення сплачується судовий збір. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

А тому, з ОСОБА_2 необхідно стягнути судовий збір в розмірі, встановленому п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33-36, 40-1, 124, 221, 245, 246, 248, 249, 279, 280, 283-285 КУпАП, суд, -

постановив:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. на користь держави на рахунок UA0011001, отримувач коштів ГУК у Кіровоградській області/21081300, код отримувача (ЄДРПОУ) 37918230, банк отримувача (ГУ ДКСУ) Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 21081300.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. на рахунок UA0011111, отримувач коштів УК у Голованівському районі/22030101, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код за , код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу: по справі ОСОБА_2 .

Строк пред`явлення постанови до примусового виконання становить три місяці з наступного дня після набрання нею законної сили.

Стягувач в частині стягнення штрафу: Голованівський районний суд Кіровоградської області, смт. Голованівськ вул. Соборна, 18, поштовий індекс 26500.

Стягувач в частині стягнення судового збору: Державна судова адміністрація України, м. Київ, вул. Липська, 18/5, Код .

Постанова може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Голованівський районний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Шкамерда К. С.