КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/2803/2020 Постанова винесена суддею Агафоновим С.А.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24 червня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24 червня 2020 рокуОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 06 квітня 2020 року о 21 год. по вул. П. Козицького, 9 в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «KIA Sportage», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нерозбірлива мова, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності лікаря-нарколога, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявнийсклад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи постанову суду незаконною та безпідставною, просить її скасувати та закрити справу за відсутністю в його діях складу правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суддя проігнорував всі доводи захисту, які він заявляв письмово, а саме, що він не керував автомобілем на момент, коли підійшли інспектори поліції і оформили протокол, та з незрозумілих причин повірив тільки тим показанням тих людей, які були з ним у сварці, та які ведуть до звинувачення і не ґрунтуються на жодних об`єктивних доказах.

Крім того, як вбачається з протоколу, при його оформленні та огляді свідки не залучалися, що є порушенням ст. 266 КУпАП і тягне за собою недійсність процедури огляду з боку поліції, проте, незважаючи на очевидні факти в справі, які вказують на відсутність складу правопорушення, суддя свідомо неправомірно притягає його до відповідальності.

До того ж його не відсторонили від керування, а просто відпустили стояти біля автомобіля далі.

За таких обставин, відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини іосновоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою та й самим ОСОБА_1 , поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , якими засвідчено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а також поясненнях допитаної у суді першої інстанції свідка ОСОБА_3 , відповідно до яких, в її присутності та присутності свідка ОСОБА_2 на пропозицію працівників поліції ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на місці, у зв`язку з чим вони повезли його до медичного закладу.

До того ж факт пропозиції ОСОБА_1 про проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку у зв`язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування ним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння та його відмови від проходження огляду на стан такого сп`яніння підтверджується і відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який був переглянутий у судовому засіданні під час апеляційного розгляду за участі ОСОБА_1 , відповідно до якого, працівниками поліції ОСОБА_1 , у присутності двох свідків, було запропоновано пройти огляд на стан сп`янінняна приладі Драгер, проте ОСОБА_1 від проходження такого огляду відмовився та наполягав на проходженні огляду у лікаря-нарколога, але по доставці ОСОБА_1 у медичну установу до лікаря-нарколога, останній у присутності лікаря-нарколога відмовився від огляду, вказавши, що транспортним засобом він не керував, а йшов пішки, у зв`язку з чим відносно нього і було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Також і під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 не заперечував того, що він дійсно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як за допомогою приладу Драгер, так і у лікаря-нарколога, оскільки автомобілем не керував, а стояв біля нього, оскільки хотів забрати з нього свої речі, та в цей час повз нього проїжджав інший автомобіль, а так як він знаходився на проїжджій частині, тобто на смузі його руху, то водій зробив йому зауваження, у зв`язку з чим у нього з водієм та пасажиром цього автомобіля виник конфлікт та маленька потасовка.

Разом з тим, посилання ОСОБА_1 на те, що він не керував автомобілем, а стояв біля нього, коли повз нього проїжджав автомобіль, з водієм якого у нього виник конфлікт, не відповідають дійсності та спростовуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до яких, 06.04.2020 року о 19 год. 50 хв. вони їхали з роботи та, повертаючи з вул. Уманської на вул. Козицького, вони зіткнулися з автомобілем КІА, д.н. НОМЕР_2 , водій якого, маючи неадекватну поведінку та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не захотів їх пропустити, тому вони викликали поліцію, але поки очікували поліцію, то цей водій став погрожувати ОСОБА_2 , а потім напав на нього, бійка між ними тривала одну хвилину, при цьому ОСОБА_2 намагався заспокоїти неадекватного водія автомобіля КІА, а ОСОБА_3 намагалася зняти все на відео.

При цьому, підстав вважати, що пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , через наявність конфлікту з ОСОБА_1 , є упередженими, не має. До того ж під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 повідомив, що він вибачився перед свідками та ніяких заяв з приводу конфліктної ситуації не подавав, і ніяких дій не вчиняв.

А тому такі твердження ОСОБА_1 розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Водночас, що стосується посилання ОСОБА_1 на порушення працівниками поліції під час його огляду ст. 266 КУпАП, а саме на відсутність свідків на момент оформлення протоколу про адміністративне правопорушення та його огляді на стан сп`яніння, то слід вказати, що свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є свідками саме відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на приладі Драгер, що підтверджується і відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, а відмова від медичного огляду відбулась безпосередньо у медичному закладі в присутності лікаря-нарколога, і не є відмовою від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, як такого взагалі, що вимагало б присутності двох свідків, а обов`язкова присутність свідків у лікаря-нарколога законодавством не передбачена.

Відсутність у провадженні доказів щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом також не є безумовною підставою для скасування постанови і закриття провадження в справі, адже зазначена обставина не вказує на відсутність в діях ОСОБА_1 події і складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене, фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, а вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю, і тому твердження апелянта про відсутність в його діях складу цього адміністративного правопорушення не ґрунтуються на доказах у справі.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.