П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/319/20

Провадження №3/943/174/2020

24 квітня 2020 року

Суддя Буського районного суду Львівської області Кос І.Б., розглянувши матеріали, які надійшли від Буського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово непрацюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

за ст. 173, ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

22 лютого 2020 року о 14 годині 00 хвилин у громадському місці на вулиці АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 Львівської області, ОСОБА_2 голосно викрикував, поривався до бійки та ображав нецензурною лайкою ОСОБА_3 , чим своїми діями порушив громадський порядок і спокій громадян, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173 КУпАП.

Крім того, як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №125584 від 22.02.2020 року, що 22 лютого 2020 року о 14 годині 00 хвилин на вулиці Євгена Петрушевича, 26 в місті Буськ Львівської області, ОСОБА_2 , керував транспортним засобом марки «Ford Kuga», реєстраційний номер НОМЕР_1 із явними ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота; нечітка вимова), а від проходження огляду на стан сп`яніння у присутності двох свідків у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

В судове засідання ОСОБА_2 повторно не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, направивши до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності через оголошений в Україні карантин. Свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП категорично заперечив, не визнавши, а щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП заперечень не висловив.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, дослідивши надані суду матеріали та докази в їх сукупності, приходжу до висновку про те, що у діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, виходячи із наступного.

Диспозицією статті 173 КУпАП об`єктивна сторона правопорушення «Дрібне хуліганство» полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян (формальний склад). Відтак формою дрібного хуліганства є нецензурна лайка у громадських місцях, під якою необхідно розуміти найбільш цинічні лайки, непристойні висловлювання, тощо. Іншою формою цього правопорушення є образливе ставлення до громадян, під яким необхідно розуміти докучливу поведінку, пов`язану з образливими діями, що зневажають честь і гідність людини та утискають будь-чию волю.

Дослідивши надані суду матеріали на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, суд вважає, що його винуватість повністю підтверджена наявними належними і допустимим доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №186859 від 22.02.2020 та протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення чи іншу подію від 22.02.2020, у якій потерпілий ОСОБА_3 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, повідомив про те, що 22.02.2020 року о 14.00 год. у м. Буськ по вул. Петрушевича, невідома особа ображала його нецензурною лексикою, поривався до бійки.

Отже, ураховуючи досліджені безпосередньо в судовому засіданні вищенаведені докази винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, жоден із яких ним під сумнів не ставились, і які є послідовними, логічними та взаємоузгоджуються між собою, а тому вважаю, що ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

Ураховуючи наведене, особу правопорушника, який вперше притягується до адміністративної відповідальності, характер вчиненого адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173КУпАП, приходжу до висновку, що ОСОБА_2 слід притягнути до адміністративної відповідальності за вищевказане, наклавши на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції статті 173 КУпАП.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 40-1 КУпАП, у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, особою, на яку накладено стягнення, сплачується судовий збір, який слід стягнути із правопорушника.

Разом із тим, дослідивши надані докази для доведення винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у сукупності з точки зору їх належності, допустимості та об`єктивності, вважаю, що винуватість ОСОБА_2 не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи у цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Диспозицією частини першої статті 130 КУпАП об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до вимог п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Із матеріалів справи слідує те, що 22.02.2020 року о 14.00 год. ОСОБА_2 вчинив дрібне хуліганство в громадському місці на вулиці Євгена Петрушевича в місті Буську із громадянином ОСОБА_3 . Натомість, після прибуття на місце події, працівники поліції склали щодо ОСОБА_2 матеріали про вчинення ним окрім адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП також протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 цього Кодексу, незважаючи на відсутність належних і допустимих доказів самого факту керування останнім транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, що виключає склад вищевказаного правопорушення за ознакою відсутності доказів керування автомобілем. Крім того, як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 , останній притягується до адміністративної відповідальності за керування автомобілем у стані сп`яніння без зазначення якого саме, незважаючи на те, що адміністративна відповідальність особи за ч. 1 ст. 130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, тобто за кокретні види сп`яніння, про що в протоколі не вказано.

Із рапорта поліцейського Новосада В.І. від 22.02.2020 вбачається, що поліцейські прибули на місце події з метою оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП за фактом конфлікту ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , а протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за фактом відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння ними складено виключно зі слів ОСОБА_3 , який вказував, що ОСОБА_2 керував із запахом алкоголю з порожнини рота.

Як вбачається із долученого до справи відеозапису події 22.02.2020, що такий датований 28.12.2008 року о 17.04 год, що не відповідає матеріалам справи. Крім того, відеозаписом не зафіксовано факту керування ОСОБА_2 автомобілем, а такий лише містить факт його спілкування ОСОБА_2 з поліцейськими, де ОСОБА_2 заперечував факт керування ним транспортним засобом, визнаючи лише сам конфлікт із потерпілим, оскільки до того його ніхто не зупиняв і відсутні будь-які докази тому.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року за № 1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 11.11.2015 року за № 1413/27858, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 7 Розділу І цієї Інструкції).

Аналогічне законодавче положення міститься у частині третій статті 266 КУпАП.

Відтак, аналізуючи вищезазначені положення чинного законодавства, суддя вважає, що у разі відмови водія від проходження відповідного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки чи його незгоди із результатами такого огляду, у поліцейського виникає обов`язок для направлення такого водія для відповідного огляду до найближчого закладу охорони здоров`я.

Натомість матеріали справи не містять виписаного поліцейським направлення ОСОБА_2 до найближчого закладу охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, що є наслідком відмови водія від проходження відповідного огляду на місці зупинки. Натомість з матеріалів справи вбачається, що поліцейський ОСОБА_4 безпідставно дійшов передчасного висновку про наявність достатніх правових підстав для складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім цього, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №125584 від 22.02.2020 не зазначено дії ОСОБА_2 щодо його ухилення від огляду на стан сп`яніння, що є порушенням п. 6 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 №1395, а також у справі відсутні дані про відсторонення водія від керування транспортним засобом, що суперечить вимогам частин першої та сьомої статті 266 КУпАП.

Оскільки як роз`яснив у своїй постанові Верховний Суд у справі № 560/751/17 від 27.06.2019, що письмові пояснення свідків адміністративного правопорушення без їх допиту у судовому засіданні є неналежними доказами, а тому суд не вправі брати до уваги наявні у справі письмові пояснення як свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 від 22.02.2020 щодо відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у їх присутності, оскільки органом поліції не забезпечено їх явку для допиту в судовому засіданні на підтвердження винуватості ОСОБА_2 .

У відповідності до вимог п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до частини третьої статті 61 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як зауважив Європейський суд з прав людини, що при оцінці доказів суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів під час розгляду справ про адміністративні правопорушення мають бути застосовані критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення ЄСПЛ у справах «Коробов проти України» від 21.07.2011 та «Кобець проти України» від 14.02.2008).

Відтак, суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення і правосуддя.

Крім того, суд вважає, що в судовому засіданні не доведено факту відмови ОСОБА_2 від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду на стан сп`яніння у медичному закладі 22.02.2020 року, ураховуючи відсутність у справі належних і допустимих доказів такому, істотне порушення процедури оформлення такої відмови щодо останнього в силу вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП.

За таких обставин, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні достатньо переконливі, чіткі та узгоджені між собою висновки чи схожі неспростовані презумпції факту щодо керування ОСОБА_2 транспортним засобом 22 лютого 2020 року о 14 год. 00 хв. у стані сп`яніння, ураховуючи відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів цьому факту.

Відтак, із урахуванням вимог пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за частиною 1 статті 130 КУпАП підлягає закриттю за відсутності у його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 36, 124, 130, 247, 266, 279, 280, 283, 284, 288 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85,00 (вісімдесят п`ять гривень 00 копійок) у дохід держави.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за частиною 1 статті 130 КУпАП закрити за відсутністю у його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 420,40 гривень в дохід держави.

На постанову судді може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя І. Б. Кос