Провадження № 3/161/4428/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 року суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Кирилюк В.Ф., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, місце проживання: АДРЕСА_1 , -

- за ст.130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 08.09.2020 року, о 19 год. 25 хв., по вул. Луцька в смт. Маневичі Волинської області керував транспортним засобом автомобілем марки «AUDI A6», н.з. НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), однак від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги, передбачені п.2.5 ПДР України.

В судовому засіданні адвокат Мартинюк О.П. пояснила, що огляд ОСОБА_1 проводився в порушення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року - на момент зупинки транспортного засобу не пропонувалося огляд з використанням спеціальних технічних засобів; ОСОБА_1 не керував та не визнавав факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; суть адміністративного правопорушення викладена в протоколі як керування автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, що суперечить диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП; працівники поліції чинили тиск на ОСОБА_1 , в матеріалах справи не міститься жодного достовірного доказу який би вказував про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Покликаючись на викладені обставини, просить суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Незважаючи на невизнання вини, винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18№484935 від 08.09.2020 року, відеозаписом події, згідно якого вбачається, що ОСОБА_1 повідомив, що випив один літр алкогольного пива та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, в тому числі і в присутності свідків.

Стосовно доводів захисника про те, що поліцейські були зобов`язанні спочатку провести огляд із застосуванням спеціальних технічних засобів суд зауважує, що чинна Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року та ст. 266 КУпАП не містить в собі обмежень прав поліцейських запропонувати пройти огляд відразу у медичному закладі.

Крім того, на думку суду, огляд у медичному закладі є найбільш об`єктивним способом перевірки водія на стан сп`яніння, адже проводиться медичним працівником, який має спеціальні знання у цій сфері, тобто суд розцінює вищенаведені доводи захисника, як спробу уникнути встановлену відповідальність.

Стосовно доводів захисника про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, суддя зазначає, що з наданого відеозапису події слідує, що останній спочатку заперечив факт керування автомобілем, але в подальшому визнав його, в тому числі дав добровільні показання щодо обставин керування автомобілем. Більше того, в матеріалах справи наявна копія постанови поліцейського про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, яка ним не оскаржувалася, набрала законної сили, і у якій встановлений факт керування останнім транспортним засобом. Ця постанова повинна враховуватися суддею. Захисник, крім того, самостійно вказала, що ОСОБА_1 добровільно сплатив вказаний штраф, чим визнав правомірність постанови.

Щодо доводів захисника про неправомірність зазначення в протоколі ознак алкогольного сп`яніння суд вказує, що обов`язок зазначення таких ознак передбачено п. 3 розділом 1 зазначеної Інструкції.

Додатково суд звертає увагу на те, що захисник неодноразово посилалася на те, що ОСОБА_1 не перебував в стані алкогольного сп`яніння і що суд самостійно змінює фабулу правопорушення, що не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 притягається до відповідальності саме за відмову пройти огляд, що є окремим складом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся пройти огляд, а працівники поліції не роз`яснили йому наслідки відмови, спростовуються відеозаписом події, в якому зафіксовано факт відмови пройти огляд спочатку в присутності лише поліцейських, а потім і в присутності свідків. Правових підстав роз`яснення наслідків відмови у поліцейських не було, адже ОСОБА_1 , як особа з посвідченням водія ознайомлений з вимогами п. 2.5 ПДР України. Незнання закону не звільняє від юридичної відповідальності, як передбачає ч. 2 ст. 68 Конституції України. До того ж, працівник поліції в ході спілкування з ОСОБА_1 (зафіксовано на відеозаписі) пояснював йому, що відмова пройти огляд кваліфікується за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як порушення, аналогічне за наслідками, до керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Доводи захисника про те, що працівники поліції чинили тиск на ОСОБА_1 спростовуються відеозаписом події, з якого слідує, що спілкування між ними відбувалося доброзичливо, спокійно, сам ОСОБА_1 перебував на задньому сидінні службового автомобіля та вживав каву. Ці обставини свідчать, що будь-якого тиску на ОСОБА_1 не здійснювалося.

Отже, обставини, на які вказує в судовому засіданні адвокат, не спростовують факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Суддя відхиляє клопотання захисника про виклик свідків. У клопотанні адвокат зазначає, що ці особи можуть пояснити обставини щодо перебування (не перебування) ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, що не є предметом розгляду, оскільки останній притягається до відповідальності за відмову від проходження огляду, яка підтверджується матеріалами справи, зокрема відеозаписом події.

Таким чином, своїми діями, направленими на відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права. У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

При накладенні стягнення, судом враховується характер і ступінь вчиненого правопорушення, яке відноситься до порушення правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, особа порушника, ступінь його вини.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, суд по справі не вбачає.

Підстав для застосування положень ст.21 КУпАП суддя не знаходить, оскільки до суду не надходили клопотання про передачу матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації або трудового колективу.

Підстав для застосування положень ст.22 КУпАП суддя не знаходить, оскільки правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням Правил дорожнього руху, яке передбачено у чинному законодавстві, а перебування водія у стані сп`яніння несе підвищену небезпеку як для самого водія, так і для його пасажирів, пішоходів та інших учасників дорожнього руху. У зв`язку з цим, дане правопорушення неможливо вважати малозначним у розумінні ст.22 КУпАП.

Враховуючи всі обставини справи про адміністративне правопорушення, особу правопорушника, суддя дійшов висновку, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Оскільки суд прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з нього на користь держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн.(десять тисяч двісті грн.) та позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 420,40 грн. (триста вісімдесят чотири грн. 20 коп.).

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Ф. Кирилюк