Номер провадження: 33/813/1448/20
Номер справи місцевого суду: 493/1270/20
Головуючий у першій інстанції Мясківська І. М.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді Цюри Т.В.,

За участю секретаря судового засідання Лопотан В.І.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Балтського районного суду Одеської області від 06 листопада 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який протягом року до адміністративної відповідальності не притягувався, - за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Постановою Балтського районного суду Одеської області від 06 листопада 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200,00 грн. (десять тисяч двісті гривень 00 копійок) з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік.

(Реквізити для оплати штрафу: населений пункт: ОДЕСЬКА ОБЛАСТЬ/М.ОДЕСА, отримувач: ГУК в Од.обл./ Одеська обл./21081300, ; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО): 899998; номер рахунку (стандарт IBAN): UA0015001, призначення платежу: 21081300, адмін. протокол серії ДПР 18 № 201420; ОСОБА_1 );

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 копійок).

(Реквізити для оплати судового збору: Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (стандарт IBAN): UA0026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106, Призначення платежу: 22030106; 06.11.2020 року, справа № 493/1270/20, ОСОБА_1 )

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить судпостанову Балтського районного суду Одеської області від 06.11.2020 року скасувати та провадження по справі закрити на підставі п.п.1,6 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В судове засідання апеляційного суду призначене на 15.12.2020 року ОСОБА_1 не з`явився, однак від нього на електрону адресу апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у якому заявник, посилаючись на розпорядження Голови Одеського апеляційного суду про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду від 16.10.2020 року та на стан свого здоров`я (клінічно підтверджено респіраторну інфекцію, спричинену корона вірусом COVID-19) просить суд відкласти розгляд справи, у зв`язку із тим, що він бажає приймати участь у судовому засіданні та надати суду додаткові пояснення.

Разом з тим, вказане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки розпорядженням голови Одеського апеляційного суду від 16.10.2020 року було встановлено, що особливий режим роботи Одеського апеляційного суду не стосується розгляду апеляційних скарг у справах про адміністративні правопорушення, якщо у разі відкладення розгляду справи закінчаться строки, передбачені ст.38 КУпАП. При цьому, жодних доказів захворювання на COVID-19, ОСОБА_1 до апеляційного суду не надано, а тому суд вважає, що клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи направлено на затягування розгляду справи.

Відповідно до частини 6 ст.294 КУпАП - неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Враховуючи вказані вимоги закону та те, що апеляційний суд обмежений в часі при розгляді апеляційних скарг на постанову суду в справах про адміністративні правопорушення, вважаю за можливе розглянути апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності за відсутності ОСОБА_1 , який без поважних причин у судове засідання не з`явився, жодних поважних причин для відкладення справи не надав.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 201420 від 20.08.2020 року, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП (а.с. 4);

- роздруківкою з технічного приладу «Драгер», із зафіксованим результатом тесту 2,38 проміле, тест № 2204, час проведення 16:21 год. 20.08.2020 року (а.с.3);

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 , відображеними в протоколі про адміністративне правопорушення про те, що він 20.08.2020 року вживав спиртні напої, після чого керував автомобілем;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що 20.08.2020 року біля 16:00 години були запрошені працівниками поліції Балтського ВП ГУНП в Одеській області в якості свідків при проходження водієм ОСОБА_1 тесту на стан сп`яніння за допомогою технічного приладу «Драгер». Результат тесту 2,38 проміле. Крім того, зазначили, що від водія ОСОБА_1 відчувався запах алкоголю, останній мав нестійку ходу (а.с. 5, 6);

- відеозаписом з нагрудної камери поліцейського від 20.08.2020 року (а.с. 12).

Таким чином, аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленою постановою судді Балтського районного суду Одеської області від 06 листопада 2020 рокута порушенні ним вимог п. 2.9а ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання показань вказаних свідків неналежними чи недопустимими доказами. Крім того, ОСОБА_1 не звертався до апеляційного суду із клопотанням про допит вказаних свідків під час апеляційного перегляду справи, а тому, зважаючи на один з основоположних принципів судочинства - диспозитивність, у апеляційного суду відсутні підстави для виклику вказаних свідків за власною ініціативою.

У доводах апеляційної скарги, апелянт зазначає про те, що дійсно 20.08.2020 року близько 15:20 години в м. Балта Одеської області по вул. Перекопській він керував автомобілем Hyundai д/з НОМЕР_2 , коли в цей час був зупинений працівниками поліції та які запропонували йому пройти тест на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу «Драгер», на що він надав згоду, оскільки був впевнений в тому, що алкогольні не вживав, а відповідно і у стані алкогольного сп`яніння не перебуває. В присутності двох свідків, він продув наданий йому працівниками поліції алкотестер, однак результат виявився позитивним з показником 2,38 проміле.

Таким результатом тесту він був дуже здивований, оскільки не вживав алкогольних напоїв та не перебував в стані алкогольного сп`яніння, а тому став наполягати на проведенні огляду на стан сп`яніння у медичній установі КП «Балтська багатопрофільна лікарня», але працівниками поліції йому було відмовлено та складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, апеляційний суд вважає вказані доводи апелянта необґрунтованими та безпідставними, з огляду на те, що ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях, відображених в протоколі про адміністративне правопорушення від 20.08.2020 року сам зазначив про те, що він вживав спиртні напої, після чого керував автомобілем (а.с. 4).

Зазначений протокол був власноруч підписаний ОСОБА_1 , при цьому будь-яких зауважень або заперечень щодо обставин, викладених у протоколі він не навів, чим фактично погодився з тим, що вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 не позбавлений був можливості самостійно пройти огляд в медичному закладі для спростування показників приладу «Драгер».

Вищенаведені докази беззаперечно підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Безпідставними та необґрунтованими є і твердження апеляційної скарги про те, що суд повинен був закрити провадження у справі на підставі п.6 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із скасуванням з 01 липня 2020 року для водіїв адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість руху (за ч. 1 ст. 130 КУпАП), згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року №2617-VIII.

Так, згідно з п.6 ч. 1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

В цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до ст.. 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі ст. 130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.

Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №720-IX від 17 червня 2020 року, передбачено низку змін, якими, зокрема, виключено ст. 286-1 КК України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та повернуто колишню редакцію ст. 130 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність.

Таким чином, аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки зібрані у справі докази повністю підтверджують вину ОСОБА_1 в порушенні ним вимог п.2.9а Правил дорожнього руху України за, що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд визнає вказані докази, які були дослідженні під час апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 20.08.2020 року та інкримінуються ОСОБА_1 .

Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду своєї апеляційної скарги, проте в судове засідання апеляційного суду не з`явився, чим за власної волі позбавив себе можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені ст.268 КУпАП.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), зазначив, що сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».

Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Разом з тим, ОСОБА_1 не з`явившись в судове засідання апеляційного суду, не скориставлися своїм правом надати суду апеляційної інстанції нові докази на підтвердження доводів апеляційної скарги про неналежність та недопустимість доказів, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги про допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Інші доводи висновків суду не спростовують.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Балтського районного суду Одеської області від 06 листопада 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який протягом року до адміністративної відповідальності не притягувався, - за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра