Провадження № 3/127/8577/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2020 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, 28.10.2020 о 17.35 год. по вулиці Мечникова, 7 в місті Вінниці ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Заз Lanos, д. н. НОМЕР_1 , не був уважний, не слідкував за дорожньою обстановкою, не обрав безпечних швидкості та інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки Man TGS 18.400, д. н. НОМЕР_2 , який по інерції здійснив зіткнення з автомобілем марки Renault Megane, д. н. НОМЕР_3 , а той в свою чергу з транспортним засобом марки Toyota Corolla, д. н. НОМЕР_4 . Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) усі транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_2 в судовому засіданні винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та суду пояснив, що він здійснював навчальну поїздку з інструктором. Водій транспортного засобу марки Man почав перестроюватись в його смугу руху, не включивши сигнал повороту. Інструктор сказала йому збільшити швидкість, щоб уникнути зіткнення, однак він не встиг проїхати вперед.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона працює інструктором в автошколі. Під час навчальної їзди з ОСОБА_2 їхній автомобіль підрізала вантажівка, після чого в`їхала в задню частину автомобіля. В свою чергу вони зіткнулися з іншими автомобілями.

Захисник ОСОБА_2 адвокат Павленко І.С. просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення. Зауважив, що ОСОБА_2 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, оскільки на момент ДТП був учнем, а не водієм.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_3 , доводи захисника, дослідивши надані суду матеріали, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З диспозиції статті 124 КпАП випливає, що відповідальність за даною нормою настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху (далі ПДР), що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Слід звернути увагу, що дана норма є бланкетною.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 порушив вимоги підпункту «б» пункту 2.3, пунктів 12.1 та 13.3 ПДР. ОСОБА_2 , його захисник та свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні посилались на порушення вимог ПДР саме водієм автомобіля Man. Разом з тим, ні особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ні його захисником відповідних клопотань, спрямованих на підтвердження повідомлених в судовому засіданні доводів, заявлено не було. Тому суд вирішує справу за наявних у ній доказів.

Вирішуючи питання щодо наявності ознак порушення вимог ПДР водієм автомобіля Заз, суд враховує таке.

Слід зауважити, що пунктом 10.1 ПДР регламентовано, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до пункту 10.3 ПДР у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

Згідно з пунктом 12.1 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Разом з тим, пунктом 12.3 ПДР регламентовано, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Відповідно до пункту 13.3 ПДР під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

В судовому засіданні було встановлено, що автомобіль Заз здійснював виїзд з другорядної дороги на голову і в подальшому мав намір перестроїтись на смугу руху автомобіля Man. Також в судовому засіданні було встановлено, що водій автомобіля Заз не обрав при цьому безпечного бокового інтервалу. Крім того, при виникненні перешкоди для руху, водій автомобіля Заз в порушення вимог пункту 12.3 ПДР не вжив заходів для зменшення швидкості руху, натомість розпочав його прискорення. Отже, суд вважає, що в судовому засіданні підтверджено факт порушення водієм автомобіля Заз вимог пунктів 10.1, 12.1 та 13.3 ПДР.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 КпАП, суд враховує таке.

Як суд зазначив вище, ОСОБА_2 обставини, викладені у протоколі, заперечив, зазначивши при цьому, що він здійснював навчальну поїздку з інструктором. Такі пояснення ОСОБА_2 повністю узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_3 , яка є інструктором автошколи. Крім того, на підтвердження пояснень ОСОБА_2 захисник останнього адвокат Павленко І.С. надав суду копію подорожного листа навчального автомобіля, зі змісту якого випливає, що ОСОБА_2 28.10.2020 о 16.30 год. розпочав практичне заняття з водіння з інструктором ОСОБА_3 на автомобілі марки Заз Lanos, д. н. НОМЕР_1 . Також в якості доказу суду було надано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зі змісту якого випливає, що зазначений вище автомобіль є спеціалізованим, переобладнаним в учбовий.

Відповідно до пункту 1.10 ПДР учасник дорожнього руху особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному. Згідно з цим же ж пунктом водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Як суд встановив в судовому засіданні, на час ДТП ОСОБА_2 відпрацьовував практичне заняття з водіння, тобто навчався керуванню транспортним засобом. Отже, аналізуючи наведені вище приписи ПДР, водієм у зазначеному випадку є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі, тобто інструктор ОСОБА_3 .

Отже, аналізуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_2 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП.

Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Окрім наведеного, суд вважає за доцільне звернути увагу, що у прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначено, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 124, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: