Справа №461/1163/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2020 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, директора ПП «МАРСО К», юридична адреса: АДРЕСА_1 , адреса здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_2 . АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 ,

за ч.2 ст. 188-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 , будучи директором ПП «МАРСО К», у порушення вимог ч.1 ст.19 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», допустила невиконання адміністрацією установи нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів за 2018 рік. Так, за період січня-грудня 2018 року середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становила 8 осіб, з них середньооблікова кількість працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 0 осіб, у той час як ч.1 ст.19 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи судовими викликами. Відповідно до положень ст.268 КУпАП, неявка особи відносно, якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи. З матеріалів справи вбачається обізнаність ОСОБА_1 про скерування даного протоколу на розгляд до суду. Суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Зважаючи на положення закону щодо дотримання розумних строків розгляду справи, вважаю за можливе провести розгляд даної справи за відсутності особи, відносно якої складено протокол.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Частиною 2 ст. 188-1 КУпАП передбачена відповідальність за невиконання посадовою особою, яка користується правом приймати на роботу і звільняти з роботи, фізичною особою, яка використовує найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При оцінці доказів суд керується принципом "поза розумним сумнівом», а саме, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні доводиться протоколом про адміністративне правопорушення №13-01-292/0017 від 31.01.2020 року, згідно якого остання заперечень до нього не має, актом за результатами проведення перевірки щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, згідно якої у ОСОБА_1 зауваження відсутні, довідкою про кількісний та якісний склад працівників, звітом про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2018 рік, інформацією про кількість працівників та фонд оплати праці, копією платіжного доручення №132 від 13.05.2019 року, довідки ПП «МАРСО К» за 2018-2019 рік, довідкою про реєстрацію роботодавця у відділенні Фонду соціального захисту інвалідів.

Аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.188-1 КУпАП доведена повністю.

З огляду на викладене суд вважає, що ОСОБА_1 порушила вимоги ч.1 ст.19 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 188-1 КУпАП.

Враховуючи особу ОСОБА_1 , характер вчиненого правопорушення, ступінь вини у скоєному, беручи до уваги те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов висновку, що з метою виховання правопорушника та запобігання вчинення ним нових правопорушень, необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу.

Крім того, ст.40-1КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Так, згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому з ОСОБА_1 на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 420,40 гривень.

Керуючись ст.ст. 188-1, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 188-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 420 гривень 40 копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький