Справа № 161/1524/20 Провадження № 33/802/337/20 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2020 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П.,

розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2020 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Даною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп. судового збору.

Згідно з постановою ОСОБА_1 визнано винним за те, що 27 січня 2020 року о 04 год. 00 хв. у м. Луцьку, на вул. Електроапаратна, 3, він керував транспортним засобом, марки «Volvo V150», у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9(а) Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскаржує його з мотивів незаконності і необґрунтованості. В апеляційній скарзі посилається на те, що не керував транспортним засобом, а мав намір залишити його біля закладу «Мелодія», у якому відпочивав, однак, коли підійшов, аби забрати із транспортного засобу цінні речі та документи, до нього під`їхали працівники поліції. Зауважує, що автомобіль при цьому заведений не був, що підтверджується відеозаписом нагрудної камери поліцейських. Вказує, що місцевим судом було відмовлено у клопотанні про допит свідків, які могли б підтвердити факт, що ОСОБА_1 за кермом автомобіля не перебував. Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишено клопотання директора ТОВ «Виробничо-Комерційної фірми ВВ» про взяття особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на поруки трудового колективу. З огляду на наведене просить скасувати рішення суду, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

У судове засідання апеляційного суду на 09 год 20 хв ні ОСОБА_1 , ні його захисник Щербяк Н.В. не з`явились, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду, що стверджується повідомленням про перенесення розгляду справи на 09 год 20 хв 17.07.2020, яке міститься в матеріалах справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника Щербяка Н.В., пояснення свідка, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Вимоги ст.280 КУпАП регламентують, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст.251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Даних вимог закону при винесенні постанови місцевим судом дотримано.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 27 січня 2020 року серії ОБ №165941 27 січня 2020 року о 04 год. 00 хв. у м. Луцьку, на вул. Електроапаратна, 3, ОСОБА_1 керував транспортним засобом, марки «Volvo V150», у стані алкогольного сп`яніння (а.с.1).

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння також стверджується результатами технічного приладу «Drager Alcotest 0342» та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до яких вміст алкоголю в крові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, становив 1,92 проміле (а.с.3, 4).

Крім того, у справі наявні письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.5).

Вказані свідки на виклики до апеляційного суду не з`явилися, причин своєї неявки не повідомили, а тому суд апеляційної інстанції у даному випадку приймає до уваги їх пояснення, які містяться в матеріалах справи, оскільки такі пояснення свідків в повній мірі відповідають фактичним обставинам, які встановлені як під час судового розгляду в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду.

Як ствердив у судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідок інспектор взводу № 2 роти № 2 УПП в Волинській області ДПП Дейнека ОСОБА_4 .М., автомобіль, за кермом якого перебував ОСОБА_1 , рухався. Вказаний транспортний засіб був зупинений у зв`язку із тим, що не був ввімкнений світловий покажчик автомобіля на повороті, в результаті чого працівниками поліції щодо ОСОБА_1 була винесена постанова за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП. Після чого під час розмови поліцейські виявили у водія ознаки алкогольного сп`яніння.

У відповідь на запит Волинського апеляційного суду Управлінням патрульної поліції у Волинській області направлено лист від 26.06.2020 № 6431/41/17/01-2020, де вказується, що згідно системи «Інформаційний портал Національної поліції України» постанова про накладення адміністративного стягнення за порушення вимог ч.1 ст.126 КУпАП щодо ОСОБА_1 (серія ЕАК № 2029186 від 27.01.2020) направлена до 2-го відділу ДВС Луцького міського управління юстиції для примусового виконання.

Таким чином, показання працівника поліції та постанова щодо ОСОБА_1 повністю спростовують доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом.

Дані докази переконливо свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 автомобілем не керував, а останній заведений не був, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, так як вони повністю спростовуються матеріалами справи, а саме показаннями свідка ОСОБА_5 та постановою щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП, а також матеріалами відеофіксації.

Зокрема, як вбачається з відеофіксації з нагрудних камер працівників поліції, поліцейський сказав ОСОБА_1 «заглушити мотор і забрати ключі» (а.с.6, час відео: 04:02:18).

Піддавати вказані докази сумніву в апеляційного суду немає підстав. Вказаними доказами в їх сукупності повністю спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом.

За таких обставин, вважаю рішення суду першої інстанції про порушення водієм пункту п.2.9«а» Правил дорожнього руху та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, правильними.

Твердження апелянта про те, що поза увагою суду першої інстанції залишено клопотання директора ТОВ «Виробничо-Комерційної фірми ВВ» про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності та передачі матеріалів справи для вирішення питання про застосування заходів громадського впливу, є голослівними.

Положення ст.ст.23, 33 КУпАП регламентують, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Так, положеннями ст.21 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Тобто застосування вимог ст.21 КУпАП до особи, на думку апеляційного суду, є правом, а не обов`язком суду.

Такі доводи ОСОБА_1 вже були предметом розгляду суду першої інстанції.

Дослідивши вказане клопотання, місцевий суд у судовому рішенні вказав, що відсутні підстави для застосування положень ст.ст.21, 22 КУпАП, оскільки правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є найбільш тяжким порушенням Правил дорожнього руху, яке передбачено у чинному законодавстві, а перебування водія у стані алкогольного сп`яніння несе підвищену небезпеку як для самого водія, так і для його пасажирів, пішоходів та інших учасників дорожнього руху. У зв`язку з цим, дане правопорушення неможливо вважати малозначним у розумінні ст.22 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, які є належно та обґрунтовано вмотивованими.

Крім того, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння створює підвищену суспільну небезпеку для оточуючих, оскільки стягнення у санкції даної статті КУпАП з кожним роком постійно суттєво посилюється і на даний час є безальтернативно суворим, тому підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності в порядку ст.21 КУпАП апеляційний суд не вбачає.

Також судом апеляційної інстанції враховується ступінь алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , а саме 1,92 проміле, що стверджується роздруківкою приладу «Драгер» (а.с.3).

Крім того, як убачається із постанови суду першої інстанції та апеляційної скарги, ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, яке ставиться йому у провину, не визнав.

А згідно із протоколом № 1 загальних зборів ОСОБА_1 щиро кається у вчиненому і обіцяє не здійснювати таких вчинків у майбутньому (а.с.19).

Отже, позиція ОСОБА_1 , висловлена ним під час розгляду справи в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі, про невизнання своєї вини, повністю суперечить змісту протоколу № 1 загальних зборів, а тому протокол № 1 загальних зборів не може братись апеляційним судом до уваги при прийнятті рішення по суті апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вважає, що перше притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, з огляду на кількість проміле (1,92), не виправдовують його у грубому порушенні правил дорожнього руху та не можуть слугувати підставою для застосування до нього ст.21 КУпАП.

На думку апеляційного суду, накладаючи адміністративне стягнення, суд першої інстанції відповідно до вимог ч.2 ст.33 КУпАП урахував характер правопорушення, дані про особу винного, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, конкретні обставини справи та обґрунтовано визначив безальтернативне стягнення у виді штрафу із позбавленням права керування транспортними засобами, визначене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на наведене, постанова судді є законною та обґрунтованою, а підстави для скасування постанови суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2020 року щодо нього без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов