П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2020 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., за участі прокурора Вакула Ю.В., правопорушника ОСОБА_1 , розглянувши матеріали протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, які надійшли від Департаменту стратегічних розслідувань управління стратегічних розслідувань в Закарпатській області, відносно депутата Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Зі змісту протоколу № 188 від 04.09.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 будучи депутатом Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У протоколі вказано, що оскільки 09.01.2020 повноваження депутата припинено, ОСОБА_1 був зобов`язаний подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями до 00:00 год. 05.02.2020. Однак, як вбачається з даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями лише 12.06.2020 о 15:12 год., тобто несвоєчасно.

Поважні причини щодо несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями у ОСОБА_1 - відсутні.

Як зазначено у протоколі, таким чином, ОСОБА_1 будучи суб`єктом декларування, був зобов`язаний подати до 00 год. 00 хв. 05.02.2020 року декларацію (за період, не охоплений раніше поданими деклараціями) як суб`єкт декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 - 6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , вину визнав частково. Пояснив, що йому не було відомо про необхідність подання декларації за дев`ять днів 2019 року. Про необхідність подання такої декларації йому повідомив секретар сільської ради тільки 12.06.2020, після чого ним відразу ж подано декларацію. Разом із тим просив врахувати, що в його діях не було умислу, оскільки він був переконаний, що оскільки декларацію за 2019 рік ним подано, то він має подавати наступну, а саме за 2020 у 2021 році. Окрім того, звернув увагу і на те, що є пенсіонером, отримує невелику пенсію, підробляє, сукупний дохід за місяць не є великим, проте має значні матеріальні затрати, на лікування та виплату кредиту, який взятий на лікування дружини. Просив не накладати на нього адміністративне стягнення.

Прокурор в судовому засіданні просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, прокурора, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та наявні докази в їх сукупності, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1ст.172-6 КУпАПвідповідальність за вчинення цього правопорушення настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 будучи депутатом Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог ч.2 ст.45 Закону України «Про запобіганнякорупції», несвоєчасно, без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Статтею 1 Закону вказано, що суб`єкти декларування - це особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2. пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і VI пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. і ст. З цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно наказу НАЗК від 12.12.2019 «Про затвердження змін до рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 червня 2016 року № 3» установлено, що декларація перед звільненням - декларація, яка подається відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 Закону не пізніше двадцяти робочих днів з дня припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у підпунктах «а», «в» пункту 2 частини першої статті З Закону.

Під час розгляду справи встановлено, що 09.01.2020 повноваження депутата припинено, тому ОСОБА_1 був зобов`язаний подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями до 00:00 год. 05.02.2020.

Разом із тим як з`ясовано в судовому засіданні, з даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями лише 12.06.2020 о 15:12 год., тобто несвоєчасно.

Поважні причини щодо несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями у ОСОБА_1 відсутні, такі в судовому засіданні не встановлені також. Сам ОСОБА_1 , у своїх поясненнях факт не подання ним вчасно декларації не заперечував, однак пояснив, що про її подання за 9 днів 2019 року йому відомо не було.

Разом із тим не знання, не є точки зору закону поважною причиною для не подання декларації, таким чином ОСОБА_1 будучи суб`єктом декларування, був зобов`язаний подати до 00 год. 00 хв. 05.02.2020 року декларацію (за період, не охоплений раніше поданими деклараціями) як суб`єкт декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування.

З наведеного встановлено, що ОСОБА_1 , вчинив адміністративне правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172 - 6 КУпАП, а саме несвоєчасно, без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями.

Вина ОСОБА_1 , у вказаному правопорушенні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення №188 від 04.09.2020, та матеріалами доданими до нього, поясненнями самого правопорушника наданими в судовому засіданні.

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, вважаю, що всі вищезазначені докази є належними, допустимими та достовірними. Ці докази є достатніми, оскільки, як окремо, так і в сукупності, у повній мірі доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.172-6 КУпАП.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При цьому, у кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Будь-яких застережень щодо неможливості застосування до окремих складів адміністративних правопорушень положень ст.22КУпАП закон не містить.

Обставиною, що пом`якшує відповідальність винного суд визнає часткове визнання вини. Обставин, що обтяжують відповідальність винного, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Суд, вирішуючи питання про звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі ст. 22 КпАП, враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, особу порушника: раніше до адміністративної відповідальності не притягався, є особою пенсійного віку, не займає посад, уповноваженого на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, його майновий стан, часткове визнання вини у вчиненому.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Обтяжуючих відповідальність особи обставин судом не встановлено. За правилами ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно санкції ч.1 ст. 172-6 КУпАП накладення адміністративного стягнення у вигляд накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В контексті забезпечення дотримання принципів Конституції та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, задля утвердження верховенства права та європейських підходів до розуміння прав людини, 23 лютого 2006 року Верховною Радою України було прийнято Закон України №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Основними цілями даного Закону є застосування практики Європейського суду з прав людини з метою забезпечення виконання рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України та впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

У ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права.

Крім того, принцип верховенства права - одна з підвалин демократичного суспільства, яка закріплена в усіх статтях Конвенції.

Питання чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогам захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу пропорційності. Суд повинен проаналізувати чи дотримали органи влади розумний баланс між заходами вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства та потребою захищати право особи на мирне володіння своїм майном, тобто чи не стануть вжиті заходи особистим і надмірним тягарем для правопорушника.

При розгляді даної справи про адміністративне правопорушення суддя також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004усправі № 1-33/2004.

Так, приймаючи рішення по справі, суд враховує правові позиції висловлені ЄСПЛ у справі «Бакланов проти Росії» (09.06.2005 року) та у справі «Фрізен проти Росії» (24.03.2005 року), а саме те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Крім того, суд приймає до уваги правові позиції висловлені у справі «Ісмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16.10.2008 року), згідно яких для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити надмірний тягар для особи.

На переконання суду, застосування такого виду стягнення як штраф відносно ОСОБА_1 з урахуванням вище наведеного, буде надмірним тягарем для останнього, та не буде відповідати ст. 7 КУпАП.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, дані про особу винного в їх сукупності, обставину, що пом`якшує відповідальність правопорушника, відсутність обтяжуючих обставин вчиненого правопорушення, обставину, що правопорушник вперше притягується до адміністративної відповідальності, ступінь вини останнього у вчиненому правопорушенні, його відношення до вчиненого, на даний час не займає посад, якою уповноважений на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, є пенсіонером, та отримує пенсію за віком, та те, що суттєва шкода суспільним інтересам, юридичним та фізичним особам заподіяна не була та жодних тяжких наслідків від вчиненого не настало, що в сукупності на переконання суду, свідчить про малозначність вчиненого ним правопорушення, тому суддя дійшов висновку, що можливо, відповідно до ст. 22 КУпАП, звільнити його від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.172-6 КУпАП, оголосивши йому усне зауваження.

Такий вид адміністративного стягнення буде мати достатній профілактичний вплив і дозволить запобігти вчиненню ОСОБА_1 в подальшому правопорушень, а також засвідчить невідворотність реагування на кожне правопорушення та не буде становити надмірний тягар для ОСОБА_1 ..

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП, на підставі ст. 22 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст. 22 КУпАП звільнити від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП за малозначністю вчиненого діяння та обмежитись відносно нього усним зауваженням.

Провадження у справі закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош