311/428/20
3/311/207/2020
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.04.2020 м. Василівка

Суддя Василівського районного суду Запорізької області Пушкарьова С.П., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Петренка А.В., розглянувши адміністративний матеріал (протокол серії ОБ № 063064 від 02 лютого 2020 р.), який надійшов з Дніпрорудненського ВП Василівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого на ПрАТ «ЗЗРК» машиністом, ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

До Василівського районного суду Запорізької області з Дніпрорудненського ВП Василівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП. Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 063064 від 02 лютого 2020 р., ОСОБА_1 02 лютого 2019 року о 16 год. 30 хв., керував транспортним засобом автомобілем ЗАЗ-DAEWOO, державний номерний знак НОМЕР_2 , у м. Дніпрорудне на пр. Ентузіастів, 20, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, млява мова, почервоніння очей). Від проходження огляду на місці зупинки за допомогою приладу алкотестера «Драгер» і від проходження медичного огляду в установленому порядку відмовився у присутності свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні вищезазначеного правопорушення не визнав, і суду пояснив, що він дійсно 02 лютого 2020 року в м. Дніпрорудне був зупинений працівниками поліції, які перевірили технічний паспорт на автомобіль і водійське посвідчення. У ході перевірки один із поліцейських почав стверджувати, що він ( ОСОБА_1 ) управляє автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Оскільки, це не відповідало дійсності, він ( ОСОБА_1 ) почав заперечувати, після чого поліцейські зупинили автівку, почали щось писати у присутності людей. Він ( ОСОБА_1 ) знаходився у своєму автомобілі, йому поліцейські не пропонували пройти тест на алкоголь ні на місці зупинки, ні у лікарні, більше того, його ніхто не знайомив з протоколом про адміністративне правопорушення, не вилучали посвідчення водія та відсторонення від керування відносно нього не застосовували. Через 2 дні йому зателефонували та запросили до Дніпрорудненського ВП, де у нього вилучили посвідчення водія та він у протоколі поставив свій підпис. Вину не визнав, так як керував автомобілем у тверезому стані.

В судовому засіданні 17.04.2020 р. захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокат Петренко А.В. пояснив, що ОСОБА_1 поліцейські не пропонували пройти медичний огляд на стан сп`яніння на місці зупинки автомобіля приладом «Драгер» і у лікарні. Протокол складався працівником поліції без його присутності. Копія протоколу йому не вручалась, водійське посвідчення не вилучалось. Через два дні

ОСОБА_1 запросили у Дніпрорудненське відділення поліції, де він підписав протокол про вилучення у нього документів (посвідчення водія). Захисник заявив клопотання про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки належних і допустимих доказів скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП немає.

Відповідно до ст. 208 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та відповідно до вимог ст. 279 КУпАП дослідити докази.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Об`єктивна сторона правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, є керування транспортними засобами особами у стані сп`яніння, передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння, так само ухилення осіб, які керують транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Згідно матеріалів справи, відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, що є порушенням п. 2.5 ПДР України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій у ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У п. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, у п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, у принципі 36 Зводу принципів захисту всіх осіб, в ст. 62 Конституції України закріплено одне з найважливіших положень демократичної, правової держави презумпцію невинуватості, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення та не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено у законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Презумпція невинуватості, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини, поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної

відповідальності за порушення правил дорожнього руху у вигляді, зокрема, обмеження права керування транспортними засобами (Lutz v. Germany, §182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України суд вважає такими, що не можуть бути визнані належним та допустимим доказом відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, в зв`язку з їх не відповідністю нормам ст. 256 КУпАП та виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказам вини особи у тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із вищевказаним стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р., заява № 926/08), на переконання суду дані відображенні у протоколі про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП є сумнівними, наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, то ж, суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям у частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , також до протоколу долучені їх письмові пояснення, викладені на окремому аркуші.

Згідно вимог ч. 1 ст. 272 КУпАП, як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

Для перевірки достовірності письмових пояснень свідків, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, судом вживалися заходи для виклику їх у судове засідання (суд тричі відкладав судові засідання), проте вказані свідки не з`явилися.

Судом викликались також для надання пояснень працівники поліції, які складали протокол ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , але вони не з`явились.

Письмові пояснення свідків не можуть бути беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки зазначені свідки не допитувалися в судовому засіданні. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.06.2019 року по справі № 560/751/17.

Виходячи із судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.04.2013 року в справі «Еркапіч проти Хорватії» з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р., згідно якої «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими в суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції».

Таким чином, безпосередні показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у суді мають більше значення (пріоритет) для встановлення винуватості, ніж письмові пояснення свідків, які до того ж записані поліцейським ОСОБА_4 , зміст яких дзеркально відтворює один одне слово в

слово, в поясненнях замінені лише анкетні дані свідків, а не власноруч свідками, а тому за вказаних обставин справи у суду є обгрунтовані сумніви щодо авторства пояснень зазначеним у них особам та їх достовірності.

Відеозапис правопорушення, на якому б було зафіксовано зупинку транспортного засобу та відмову водія пройти тест на стан сп`яніння та проходження медичного огляду, який у відповідності до ст. 251 КУпАП, є одним з доказів у справі про адміністративне правопорушення, до матеріалів справи не долучався.

Пункт 1 розділу І «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (в редакції станом на час складання протоколу про адміністративне правопорушення) (далі за змістом Інструкція) встановлює, що ця Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обовязки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Пункт 3 розділу ІХ Інструкції передбачає, направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп"яніння та проведення такого огляду здійснюється відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (далі за змістом - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103 (зі змінами).

Відповідно до п. 7 Порядку, поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше, ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Частина 4 ст. 266 КУпАП передбачає огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється у закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Відповідно до ст. 266 КУпАП, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під дією препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є заходом забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення, який здійснюється в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України. Такий порядок був затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103 та діє зі змінами та доповненнями на даний час.

Згідно до п. 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі Порядок), огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Згідно п.п. 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства

внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Таким чином, вищезазначені нормативні акти чітко визначають, коли у поліцейського виникає право проводити огляд на стан сп`яніння водія транспортного засобу, а саме у поліцейського мають бути підстави вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пункт 6 розділу ІХ Інструкції, передбачає у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров"я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп"яніння та дії водія щодо ухилення від огляду.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи направлення водія ОСОБА_1 на огляд на стан сп`яніння у закладах охорони здоров`я відсутнє, та як пояснив ОСОБА_1 йому поліцейські взагалі у присутності свідків не пропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» і у медичному закладі.

Таке ствердження ОСОБА_1 у судовому засіданні не було спростовано працівниками поліції та показаннями свідків, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 063064.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У матеріалах справи взагалі відсутні конкретні дані про тимчасове затримання транспортного засобу і про відсторонення водія від керування транспортним засобом та які б свідчили про наявність у інспектора правових підстав вважати, що водій перебуває в стані сп`яніння та складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, хоча виконання вимог ст. 266 КУпАП це не право інспектора, а обов`язок.

Таким чином, сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_1 будь-яких умисних дій, направлених на порушення п. 2.5 ПДР України.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд прийшов до висновку, що у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які належні, достовірні та допустимі докази, які б доводили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, відповідно його відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не створює складу адміністративного правопорушення,тому враховуючи те, що фактичні обставини не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративну справу відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід провадженням закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 130, п. 1 ст. 247, ст.ст. 179, 251, 283-285, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.П. Пушкарьова