ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/294/20 Номер провадження 33/814/511/20Головуючий у 1-й інстанції Ячало Ю. І. Доповідач ап. інст. Корсун О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м. Полтава

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участі секретаря судових засідань Коротун І.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника адвоката Павлюка І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Великобагачанського районного суду Полтавської області від 9.06.2020,-

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Гоголеве Великобагачанського району Полтавської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, -

визнано винуватим і піддано стягненню за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 10200,00 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп.

Згідно з постановою місцевого суду, ОСОБА_1 визнано винуватим за те, що він 9 березня 2020 року приблизно 00 годин 04 хвилини, по вулиці Гоголя, 52 в селищі Гоголеве Великобагачанського району Полтавської області, керував транспортним засобом марки ИЖ-412, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння та після зупинки працівниками поліції відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись із судовим рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Великобагачанського районного суду Полтавської області від 9.06.2020, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевим судом не враховано те, що: працівниками поліції не було повідомлено про причину зупинки транспортного засобу; підпис пояснень понятими здійснено до складення протоколу про адміністративне правопорушення; у складенні протоколу про адміністративне правопорушення брали участь два поліцейських, в той час як матеріали справи містять відомості лише про одного; ОСОБА_1 не було роз`яснено права; відеозаписи, додані до протоколу про адміністративне правопорушення мають значні пробіли в часі та не містять інформації про складення протоколу про адміністративне правопорушення; з відеозапису неможливо встановити кількість осіб та хто саме сидів за кермом; показання поліцейського ОСОБА_2 з огляду на його зацікавленість не є допустимим доказом у справі.

Крім того, апелянт зазначає, що місцевим судом: безпідставно не взято до уваги показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та відмовлено у задоволенні клопотань про виклик як свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та іншого поліцейського; всупереч вимогам ст.255 КУпАП з власної ініціативи допитано як свідка поліцейського ОСОБА_2 , чим здійснено самостійне збирання доказів; розглянуто справу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чим порушено її права, передбачені ст.268 КУпАП.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника - адвоката Павлюка І.О., які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав у ній наведених, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП судове рішення переглядається в межах доводів апеляційної скарги.

Ст. 245 КУпАП регламентує, що завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За нормою ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Адміністративна відповідальність за статтею 130 КУпАП настає, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У пункті 2.5 ПДР вказано, що водій на вимогу працівника поліції повинен пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його винуватість за обставин, встановлених судом підтверджується належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми доказами.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №271344 від 9.03.2020, 9 березня 2020 року приблизно 00 годин 04 хвилини, по вулиці Гоголя, 52 в селищі Гоголеве Великобагачанського району Полтавської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ИЖ-412, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого законом порядку у присутності двох свідків водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України (а.с. 1).

У зазначеному вище протоколі про адміністративне правопорушення вказані свідки факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , вказаний протокол, складений уповноваженою на це особою - поліцейським Онищенком Д.С. та підписаний останнім й свідками без будь-яких застережень чи зауважень, натомість особа, яка притягається до адміністративної відповідальності від підписання протоколу відмовилась (а.с.1).

Зазначені вище дані протоколу про адміністративне правопорушення повністю узгоджуються з відеозаписами в матеріалах справи, що зафіксовані на технічному носії інформації, з яких вбачається, що 9 березня 2020 року в нічний час водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ИЖ-412, державний номерний знак НОМЕР_1 та був зупинений поліцією. Після чого особа, яка керувала транспортним засобом - ОСОБА_1 перемістився на заднє сидіння транспортного засобу, а особа, яка сиділа на передньому сидінні справа, зайняла місце водія (1:37-1:45 хв відеозапису). Працівники поліції, повідомивши водієві ОСОБА_1 про наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння запропоновували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, на що останній відмовився у присутності двох свідків, мотивуючи тим, що не керував транспортним засобом. Після цього поліцією було проголошено вимоги п.2.5. ПДР України та роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Водночас слід зазначити, що зі змісту вказаних відеозаписів вбачається, що на момент зупинки транспортного засобу поліцією, в автомобілі перебувало дві особи, а також правильна ідентифікація поліцією особи, яка перебувала за кермом транспортного засобу - ОСОБА_1 , що спростовує твердженння апелянта та показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про те, що автомобілем керував ОСОБА_3 і в автомобілі перебувало троє осіб, а саме ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (останні як було встановлено судом, перебувають у дружніх стосунках).

Отже, з огляду на наявність фіксації засобами об`єктивного контролю зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення подій, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про те, що дані показання про некерування ОСОБА_1 транспортним засобом, а перебуванням останнього на задньому сидінні транспортного засобу; перебування у транспортному засобі не двох, а трьох осіб; знаходженням саме ОСОБА_3 за кермом під час зупинки транспортного засобу, є такими, що направлені на спотворення об`єктивної інстини та спростовуються даними відеозаписів, з яких вбачається наявність саме двох осіб у транспортному засобі марки ИЖ-412, державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент зупинки поліцією, зокрема ОСОБА_1 , який керував автомобілем до того, як був зупинений працівниками поліції.

Доводи апеляційної скарги щодо неповноти відеозапису, є неспроможними, оскільки наявний у матеріалах справи технічний носій інформації, на якому зафіксовано події 9.03.2020 з достатньою повнотою підтверджує факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 та відмову останнього від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, що є порушенням п.2.5 ПДР України та утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд знаходить обгрунтованими мотиви суду першої інстанції про те, що аргумент сторони захисту щодо нероз`яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності її прав під час складання протоколу, є необґрунтованими, з огляду на те, що протокол про адміністративне правопорушення має відповідний запис про те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності від підписання протоколу категорично відмовилася в присутності двох свідків та не подала жодних пояснень і зауважень щодо змісту протоколу, як і не виклала мотиви своєї відмови від його підписання. Сама по собі відсутність відеофіксації процесу складання протоколу, не свідчить про порушення приписів ст.256 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що підпис пояснень понятими здійснено до складення протоколу про адміністративне правопорушення є юридично неспроможними з огляду на наступне.

У відповідності до п.1 ч.1 розд. 2 Інструкції

з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх

справ України 07.11.2015 № 1395, протокол про адміністративне правопорушення складається в письмовій формі відповідно до статті 254 КУпАП. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються, зокрема, письмові пояснення свідків правопорушення в разі їх наявності.

Виходячи з вимог вказаної вище норми та зважаючи на те, що складання протоколу про адміністративне правопорушення та відібрання пояснень у свідків не може здійснюватись одномоментно, відібрання письмових пояснень хронологічно передує моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення, зважаючи на той факт, що уповноважена посадова особа, зокрема, й на підставі відібраних пояснень, вирішує питання щодо доцільності складення протоколу.

Твердження сторони захисту про те, що показання поліцейського ОСОБА_2 з огляду на його зацікавленість не є допустимим доказом у справі, є такими, що не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, оскільки місцевий суд, дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП на підставі повної, всебічної та об`єктивної оцінки всіх зібраних і перевірених доказів в їх сукупності, а не на підставі показань ОСОБА_2 .

Окремо вважаю за необхідне зазначити, що дії суду першої інстанції з приводу виклику у судове засідання ОСОБА_2 не можуть свідчити про збирання доказів по справі місцевим судом, оскільки фактично нові особи, які не зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення не викликалися, й, у свою чергу, нові докази судом не здобувалися, а виклик ОСОБА_2 був здійснений з метою перевірки достовірності даних, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотань про виклик як свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та іншого поліцейського, на думку апеляційного суду є непереконливими, зважаючи на наявність фіксації факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за допомогою засобів об`єктивного контролю. Крім того, апелянт, констатуючи порушення вимог процесуального закону, в прохальній частині апеляційної скарги не порушує питання про необхідність виклику даних осіб до суду апеляційної інстанції, не долучає до апеляційної скарги відповідного клопотання про допит останніх та, обмежуючись посиланням на правові норми, не аргументує яким чином відмова у задоволенні клопотання про виклик даних свідків вплинула на правильність висновків місцевого суду. Суддя місцевого суду, вирішуючи дане клопотання, навів обґрунтовані мотиви прийнятого рішення, що підтверджується технічним носієм інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Таким чином, на підставі викладеної вище сукупності доказів, які взаємоузгоджуються між собою, апеляційний суд вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за обставин, встановлених судом першої інстанції.

Доводи апелянта про здійснення розгляду справи без його участі та, як наслідок, порушення прав, передбачених ст.268 КУпАП є слушними, проте можливість реалізації даних процесуальних прав апелянту та його представнику було надано в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, якими останні й скористалися в повному обсязі.

Згідно п. 1.10 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є водієм (посвідчення водія НОМЕР_2 від 18.06.2014), що підтверджується повідомленням Великобачанського ВП Мирогородського ВП ГУНП в Полтавській області (а.с. 9).

Суд першої інстанції, з урахуванням положень ст.33 КУпАП, правильно наклав стягнення на ОСОБА_1 відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апелянтом апеляційному суду не надано.

Враховуючи наведене, місцевий суд в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виніс законну та обґрунтовану постанову про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстави для скасування постанови суду першої інстанції - відсутні.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.294КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Великобагачнського районного суду Полтавської області від 9.06.2020 щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.М. Корсун