Провадження № 3/127/9446/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2020 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Шлапак Д.О., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Управління патрульної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм ТОВ «ОРІОН-АВТО», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого за ст. 44-3 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП не доведена з огляду на наступне.

Так, за протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 492283 від 18.11.2020, 18.11.2020 о 09 год. 21 хв. на 347 км. а/д М12 «СП Літин» було виявлено транспортний засіб «SETRA S315GT-HD» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , який здійснював перевезення пасажирів за маршрутом «Херсон-Гдиня» не контролюючи використання засобів індивідуального захисту, распіратора, що закривають ніс чи рот, у тому числі виготовлених самостійно, чим порушив вимоги підпункту 2 пункту 11 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 зі змінами передбаченими постановою КМУ № 1100 від 11.11.2020, за що передбачена відповідальність за ст. 44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надіслав письмову заяву про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, провину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, зазначив, що при перевезенні пасажирів він та пасажири дотримувались санітарно-протиепідемічних норм.

Так, зі змісту положень ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Відповідно до вимог підпункту 1 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на території України на період дії карантину забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, суду надані: протокол серії АПР18 № 492283 від 18.11.2020 та рапорт поліцейського.

При цьому, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за відсутності будь-яких інших доказів не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зіспівіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Щодо рапорту поліцейського, то слід зазначити, що хоча в ньому і зазначено, що ОСОБА_1 , який здійснював перевезення пасажирів за маршрутом «Херсон-Гдиня» не контролюючи використання засобів індивідуального захисту, распіратора, що закривають ніс чи рот, у тому числі виготовлених самостійно, чим порушив вимоги підпункту 2 пункту 11 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 зі змінами передбаченими постановою КМУ № 1100 від 11.11.2020, однак суд також відмічає, що в розумінні правової позиції, висловленої у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 по справі №489/4827/16а слідує, що свідчення службової особи інспектора патрульної поліції не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю, а тому і рапорт, який був складений поліцейським взводу № 2 роти № 1 БУПП у Вінницькій області не можна вважати доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Будь-яких інших доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, суду не надано.

Також, виконання постанови КМУ щодо «заборони перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно» покладається на осіб, які перебувають в громадському транспорті, а не на водіїв громадського транспорту (підпункт 1, п. 10. Постанови КМУ № 641).

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України також відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

Так, у своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Зазначені принципи можуть бути застосовані до статті 44-3 КУпАП, за якою санкція передбачає накладення штрафу в розмірі однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, враховуючи тяжкість можливого покарання, притягнення до відповідальності за статтею 44-3 КУпАП носить кримінально-правовий зміст у розумінні ЄСПЛ, тому при розгляді справи про адміністративне правопорушення слід, крім іншого, забезпечувати дотримання принципу презумпції невинуватості.

Окрім того, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальності, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Норма статті 44-3 КУпАП за своєю правовою природою носить бланкетний характер, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути зазначено конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила, яких не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 492283 від 18.11.2020 вбачається, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2 п. 11 постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020.

Водночас, згідно Постанови КМУ від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби Covid19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» пункт 11 виключено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1100 від 11.11.2020 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 № 641».

Таким чином, провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку із скасуванням пункту акту, який встановлює адміністративну відповідальність, не лише у зв`язку із скасуванням приписів безпосередньо КУпАП, якими встановлено адміністративну відповідальність, а й у випадку скасування акту, до якого відсилає банкетна норма диспозиції тієї чи іншої статті КУпАП.

Враховуючи те, що на час складення протоколу та розгляду справи пункт 11 Постанови КМУ від 22.07.2020 № 641, який згідно протоколу про адмінправопорушення інкримінується ОСОБА_1 виключений, що в свою чергу скасовує відповідальність за адміністративне правопорушення, а також відсутні докази, які б підтвердили протиправність діяння, суд приходить до висновку, що склад адміністративного правопорушення за ст. 44-3 КУпАП у діях ОСОБА_1 відсутній.

Відповідно ст. 247 КУпАП України, відсутність складу адміністративного правопорушення є обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення і провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Таким чином, провадження у справі на підставі ст. 247 КУпАП підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 44-3, 245, 247, 283, 284 КУпАП суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 44-3 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя: