Справа № 423/2243/20
Провадження № 33/810/232/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду Тополюк Є.В., при секретарі Василович Г.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Луганського апеляційного суду в м.Сєвродонецьку Луганської області в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Біловодського районного суду Луганської області від 07 жовтня 2020 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Лоскутівка Попаснянського району Луганської області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який має вищу освіту, неодруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , за ч. 2 ст.154 КУпАП,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Попаснянського районного суду Луганської області від 07 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 (п`ятдесят одна) грн., з конфіскацією тварини, а саме породи вівчарка «Альбінос» на прізвисько «Барон». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 (сорок) копійок

Як зазначено у постанові, 17.08.2020 року близько 08-00 год. в с.Лоскутівка по вул.Харківська, гр. ОСОБА_1 випустив гуляти без нагляду собаку породи вівчарка «Альбінос» на призвісько «Барон» без намордника, внаслідок чого собака укусила малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ногу та спину, заподіявши шкоду її здоров`ю, чим порушив правила тримання собак.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, подав апеляційну скаргу, де ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження, мотивуючи наступним.

ОСОБА_1 зазначає, що незважаючи на те, що в оскаржуваній постанові зазначено, що він був повідомлений про розгляд справи, насправді, фактично, його не було сповіщено про місце і час розгляду справи. Так, 02.09.2020 року його в терміновому порядку було госпіталізовано з основним захворюванням до відділення гнійної хірургії Центру хірургічної допомоги Сєвєродонецької міської лікарні, де він був прооперований. Під час знаходження на лікуванні, а саме 02.10.2020 року, у нього було діагностовано захворювання на СOVID -19, що унеможливило його вихід не тільки за межі відділення, але й за межі палати, в якій він знаходився на лікуванні. З огляду на захворювання на СOVID -19, він об`єктивно не міг не тільки з`явитися до суду, але й надіслати поштою відповідний лист-повідомлення до суду. З приводу твердження суду, викладеного в оскаржуваній постанові, про те, що він був повідомлений про розгляд справи, зазначає, що відповідні повістки направлялись засобами поштового зв`язку на його ім`я, звичайно ж, не в лікарню, а на домашню адресу. Ці листи-повістки отримували його батьки, але повідомити його та/або передати йому повістки - не мали можливості. Та, навіть, якби і передали ці повістки в лікарню, він би все одно не міг би з`явитися в судове засідання з огляду на захворювання на СOVID -19. Відтак, повістки та оскаржувану постанову він отримав 20.10.2020 року, після виписки з лікарні та повернення додому.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга ОСОБА_1 подана поштою 27.10.2020 року, що підтверджується відбитком штемпеля «Укрпошта», тобто поза строком, передбаченим ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи щодо доводів ОСОБА_1 про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Строк на оскарження постанови, винесеної суддею у справі про адміністративне правопорушення, може бути відновлений апелянту тільки у разі, коли він пропущений з поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був обізнаний про дату, час та місце проведення судового розгляду адміністративного матеріалу відносно нього, в матеріалах адміністративного провадження є рекомендоване повідомлення про вручення йому повістки (а.с. 23). Розгляд проводився без участі ОСОБА_1 .

Копію оскаржуваної постанови отримано ОСОБА_1 19.10.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням (а.п. 23).

Як вбачається з апеляційної скарги та доданих до неї довідок, ОСОБА_1 з основним захворюванням знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні гнійної хірургії Центру хірургічної допомоги Сєвєродонецької міської лікарні з 02.09.2020 по 20.10.2020, про прийняте судове рішення дізнався лише після його отримання, а тому не мав фізичної можливості своєчасно звернутися до суду.

За правовим змістом зазначених норм, строк на оскарження постанови суду першої інстанції може бути поновлений апелянту тільки виключно у разі, коли він пропущений з поважних причин, які об`єктивно позбавляли останнього реалізувати своє законне право на оскарження судового рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 надав суду докази щодо дійсних перешкод для вчинення процесуальних дій для оскарження постанови місцевого суду в апеляційному суді.

Судочинство в Україні здійснюється на підставі змагальності, що означає самостійне обстоювання кожною стороною провадження своїх прав та інтересів, а тому є підстава для поновлення йому процесуального строку на оскарження цього рішення.

Таким чином, за наявності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, суд апеляційної інстанції вважає за можливим поновити ОСОБА_1 строк на подачу апеляційної скарги на постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 07 жовтня 2020 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Попаснянського районного суду від 07.10.2020 року у справі щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.154 КУпАП та закрити провадження у справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Апеляційну скаргу просить розглянути без його участі.

ОСОБА_1 вважає вказану постанову суду незаконною і необґрунтованою, а тому такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків суду, викладених в оскаржуваній постанові, фактичним обставинам справи; та неправильним застосуванням і порушенням норм матеріального права.

Звертає увагу апеляційного суду, що собака, про яку йде мова в оскаржуваній постанові, належить не йому, а його батькам; насправді собака, про яку йде мова в оскаржуваній постанові, нікого не кусала (ні дітей, ні дорослих, ні інших тварин), а тому він припускає, що в матеріалах справи відсутні докази, наприклад, довідка медичної установи (крім, протоколу про адміністративне правопорушення), які б підтверджували факт того, що собака спричинила заподіяння шкоди здоров`ю людей. Насправді це батько дитини, яку, начебто, покусала собака, проявляючи надмірну та нелюдську жорстокість, побили собаку палкою.

Про те, що ця собака є собакою породи вівчарка «Альбінос» як йому, так і його батькам, стало відомо з оскаржуваної постанови. Собака, утримується його батьками на прив`язі на подвір`ї будинку. Ні він, ні його батьки 17.08.2020 року не відпускали собаку з подвір`я, ні в наморднику, ні без намордника. 17.08.2020 року собака відірвалася від прив`язі та вибігла на вулицю, де була жорстоко побита батьком дитини.

Дослідивши апеляційну скаргу та заяву ОСОБА_1 про проведення розгляду справи за його відсутність, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП , апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 154 КУпАП передбачена відповідальність за тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулюваню собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в невідведених для цього місцях.

Відповідно до ч.2ст. 154 КУпАП передбачена відповідальність за ті ж самі дії, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Вважаю, що суд першої інстанції при розгляді справи врахував наведені положення закону та дійшов до вірного висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 154 КУпАП, якій також не у своїх письмових поясненнях, наданих суду провину свою визнавав, про що зазначено в постанові суду першої інстанції.

Так судом першої інстанції було встановлено, що 17.08.2020 року близько 08-00 год. в с.Лоскутівка по вул.Харківська, гр. ОСОБА_1 випустив гуляти без нагляду собаку породи вівчарка «Альбінос» на призвісько «Барон» без намордника, внаслідок чого собака укусила малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ногу та спину, заподіявши шкоду її здоров`ю, чим порушив правила тримання собак.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що обставини вчинення адміністративного правопорушення визначеного судом першої інстанції є доведеними, відповідає диспозиції статті 154 ч.2 КУпАП за наслідками.

Крім того, довід правопорушника ОСОБА_1 про те, що собака, про яку йде мова в постанові суду першої інстанції належить не йому, а його батькам, спростовуються матеріалами справи, які були досліджені у суді.

Зокрема, у матеріалах справи є розписка від імені ОСОБА_1 про отримання ним від працівників поліції собаки породи « Альбінос» на прізвисько « Барон »,у якої він зобов`язався тримати дану собаку з місцем свого проживання до вирішення питання по суті.(а.с.7)

Доводи ОСОБА_1 про те, що собака насправді не заподіяла шкоди здоров`ю людей, також є безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення від 19.08.2020 року, письмовими поясненнями порушника, у яких він зазначив, що дійсно 17.08.2020р. він відпустив для вигулу свою собаку без намордника, провину визнає, письмовими поясненнями ОСОБА_4 , протоколом огляду від 19.08.2020р., копією направлення на госпіталізацію малолітньої дитини, копією супровідного листка №12752.

Враховуючи вищезазначене, приходжу до висновку, що дії ОСОБА_1 за ч.2 ст. 154 КУпАП кваліфіковані правильно, оскільки він порушив правила тримання собак, що спричинило заподіяння шкоди здоров`ю людей.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише у разі доведення її вини в установленому законом порядку належними та допустимим доказами, що є складовою справедливого правосуддя у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав основоположних свобод.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню за необґрунтованістю, а постанова суду першої інстанції -скасуванню, оскільки вона є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду , -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Попаснянського районного суду Луганської області від 07.10.2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 07 жовтня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП та конфісковано вівчарку «Альбінос» на прізвисько « Барон » - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Луганського апеляційного суду: Є.В. Тополюк