П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.01.2020 Справа №607/1509/20

28 січня 2020 року

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Надія Михайлівна, розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , розлучений, працює оператором верстатів з програмного керування ТзОВ «Се Борнетце», на утриманні двоє дітей,

за ч. 1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №546432 від 24 січня 2020 року, громадянин ОСОБА_1 24 січня 2020 року близько 17 години 20 хвилин в АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 в присутності дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3, чим порушив вимоги ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства».

У судовому засіданні ОСОБА_1 , пояснивши, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, винним себе у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав, пояснив, що не ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своїх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а відтак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не вчиняв.

Для вирішення питання про те, чи було вчинено дане правопорушення, та чи винен ОСОБА_1 у його вчиненні, судом досліджено зібрані у справі докази.

Із заяви ОСОБА_2 від 24 січня 2020 року вбачається, що вона просить вжити заходів щодо притягнення до відповідальності її колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який 24 січня 2020 року вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.

З письмових пояснень ОСОБА_2 від 24 січня 2020 року вбачається, що 24 січня 2020 року близько 17 год. 20 хв. її колишній чоловік ОСОБА_1 принижував її, виражався в її сторону нецензурною лексикою, чинив моральний та психологічний тиск, погрожував фізичною розправою та наніс їй удар в обличчя;

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 24 січня 2020 року, 24 січня 2020 року близько 17 год. 20 хв. між ним та його колишньою дружиною ОСОБА_2 виник конфлікт, в ході якого він виражався в її сторону нецензурною лексикою, погрожував фізичною розправою, чинив на неї моральний та психологічний тиск, наніс удар рукою в її обличчя.

Частина 1 статті 184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Так, законом України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Обов`язки батьків передбачені ст. 150 Сімейного кодексу України, згідно з якою батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007р. № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 №546430 від 24 січня 2020 року, всупереч ст. 256 КУпАП, не викладено суть адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП, зокрема не вказано, які дії ОСОБА_1 свідчать саме про ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини.

Зазначення в протоколі обставин про те, що ОСОБА_1 24 січня 2020 року близько 17 години 20 хвилин в АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 в присутності дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3, може свідчити про вчинення насильства в сім`ї.

Так, стаття 10 Закону України «Про охорону дитинства» захищає право дітей на захист від усіх форм насильства.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина) - це дитина, яка стала свідком (очевидцем) такого насильства. Отже, вчинення домашнього насильства в присутності дітей охоплюється складом правопорушення, яке передбачає відповідальність за насильство в сім`ї, та само по собі не є достатнім доказом ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей та не потребує такої додаткової кваліфікації.

Крім того, за вчинення вказаних дій щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №546430 від 24 січня 2020 року, згідно з яким ОСОБА_1 24 січня 2020 року близько 17 години 20 хвилин в АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, чим довів її до стресу.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Однак, за одні й ті ж самі дії, зокрема за те, що ОСОБА_1 24 січня 2020 року близько 17 години 20 хвилин в АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство фізичного та психологічного характеру - щодо ОСОБА_1 складено два окремі протоколи про адміністративне правопорушення - протокол серії АПР18 №546430 від 24 січня 2020 року за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та протокол серії АПР18 №546432 від 24 січня 2020 року за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

При цьому докази вчинення ОСОБА_1 ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 184 КУпАП, у матеріалах справи відсутні.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчинені ним ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3, не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, судом не встановлено жодного прямого доказу, на підставі якого суд міг би беззаперечно встановити, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 184, 247, 280, 283, 284, 290, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Н.М.

Головуючий суддяН. М. Сташків