ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/320/20 Справа № 203/4002/19 Суддя у 1-й інстанції - Таус М. М. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2020 року, якою закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 КупАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення,

за участю:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ,

захисника особи, що притягується

до адміністративної відповідальності Герман М.М. ,

потерпілого (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2020 року ОСОБА_2 06 листопада 2019 року приблизно о 06 год. 30 хв., керуючи автомобілем «Mercedes Atego», д/н НОМЕР_1 , на 187 км а/д Київ-Харків-Довжанський, рухаючись в напрямку м. Полтава, при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю «Mercedes Benz», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку у тій же смузі, на яку він мав намір перестроюватися, чим створив аварійну обстановку водієві ОСОБА_1 , який різко змінив напрямок руху та скоїв наїзд на металевий відбійник, після чого автомобіль «Mercedes Benz», д/н НОМЕР_2 , відкинуло на автомобіль «Mercedes Atego», д/н НОМЕР_1 , внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження, чим заподіяна матеріальна шкода та порушено вимоги п. 10.1., п.10.3 ПДР України.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, постановити нову, якою визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Обґрунтовуючи поважність пропуску строку зазначає, що розгляд справи відбувся за його відсутності, копію оскаржуваної постанови він отримав 10 лютого 2020 року.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає, що як слідує з відеозапису з відеореєстратора ОСОБА_2 почав перестроювання не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам. Звертає увагу, що ніде у ПДР не зазначено про обов`язок водія переконатись у безпечності зміни руху лише після перетину преривчастої смуги дорожньої розмітки, як це виходить з висновку експерта та суду першої інстанції. Вказує на суперечності у висновках експерта.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 29 січня 2020 року. З матеріалів слідує, що оскаржувану постанову потерпілий ОСОБА_1 отримав 10 лютого 2020 року, апеляційна скарга ним подана до відділення Укрпошти 14 лютого 2020 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 14 лютого 2020 року, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про недоведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Так, за протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 280720 ОСОБА_2 інкримінується порушення вимог пунктів 10.1, 10.3 ПДР України:

- п. 10.1 ПДР перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 10.3 ПДР у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.

На підтвердження доведеності винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, уповноваженою особою, якою відносно останнього було складено протокол про адміністративне правопорушення, покладено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 280720 від 06 листопада 2019 року; схема місця ДТП від 06 листопада 2019 року; письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Разом з тим, порівнюючи наявні матеріали справи з доводами потерпілого ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про відсутність у матеріалах справи достатніх, належних та переконливих доказів, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції стосовно того, що відомості, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме порушення ОСОБА_2 п.п. 10.1, 10.3 ПДР України, не узгоджується з іншими матеріалами справи, а саме відеозаписом з відеореєстратора автомобіля Mercedes Atego та висновком експерта, яким не встановлено, що дії водія ОСОБА_2 в даній дорожній обстановці не відповідали вимогам ПДР, які знаходяться в причинному зв`язку з даною пригодою.

Доводи потерпілого ОСОБА_1 в апеляційній скарзі фактично зводяться до незгоди з висновком експерта № 1-27/01 від 27 січня 2020 року, разом з тим висновок експерта складено у відповідності до вимог закону на підставі вихідних даних, наявних у матеріалах справи, а саме схеми місце ДТП, письмових пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , належність та допустимість яких як під час розгляду в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду не оскаржувались.

При перевірці й оцінці експертного висновку судом першої інстанції було з`ясовано: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обгрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Посилання потерпілого ОСОБА_1 на суперечності у висновку експерта є необгрунтованими та спростовуються відомостями, що містяться у висновку експерта №1-27/01 від 27 січня 2020 року.

Твердження потерпілого про те, що ОСОБА_2 почав перестроювання не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам, що знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП, є необгрунтованими, оскільки зміна напряму руху в межах однієї смуги не вважається маневруванням, а виходячи із запису відеореєстратора стверджувати в категоричній формі, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 виїжджав за межі своєї (лівої) смуги немає підстав технічного характеру. Доказів, які б спростовували зазначені висновки експерта, матеріали справи не містять на потерпілим під час апеляційного перегляду не надано.

Що стосується посилань потерпілого на правові позиції Верховного Суду України, викладені в постановах від 20 листопада 2014 року (справа № 5/18кс14) та від 05 листопада 2015 року (справа № 5/218кс15), то слід зазначити наступне.

Як слідує з мотивувальної частини постанови Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року (справа № 5/18кс14) в ситуації, яка виникла на дорозі за участю автомобілів під керуванням потерпілого і обвинуваченого, перший, створивши небезпеку для другого, мав більше можливостей уникнути зіткнення, зупинивши свій автомобіль. Проте потерпілий цього не зробив. Він розпочав і продовжував маневрувати автомобілем, не переконавшись у безпечності руху як на початку руху, так і під час руху.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 05 листопада 2015 року (справа № 5/218кс15) потерпілий, рухаючись по другорядній дорозі та наближаючись до перехрестя, перед яким встановлений дорожній знак 2.1, повинен був дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до перехрестя по головній дорозі, а перед відновленням руху впевнитись, що це буде безпечним та не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, тобто потерпілий повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1, 16.11. та д.з. 2.1 ПДР., при цьому судом констатовано виїзд потерпілого на проїжджу частину дороги та виконання маневру повороту ліворуч.

Разом з тим, по даній справі ОСОБА_2 не здійснював маневрування, не перетинав смугу, а лише здійснив зміну напряму руху в межах однієї смуги, та не створював небезпеку для руху автомобілю під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку в сусідній смузі. Крім того, матеріали справи не містять та потерпілим під час апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження того, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 виїзжав за межі своєї (лівої) смуги, тобто здійснював маневрування.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи потерпілого про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, оскільки відповідно до висновкуексперта № 1-27/01 від 27 січня 2020 року у діях водія автомобіля Mercedes Atego ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам п. 11.2 ПДР України, однак ці невідповідності не перебувають у причинному зв`язку з даною пригодою.

Крім того, цим висновком експерта встановлено у діях водія автомобіля Mercedes Benz ОСОБА_1 невідповідності вимогам п.п. 12.1, 13.1, 12.3 ПДР України, які з технічної точки зору перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з даною пригодою.

Також, висновки експерта узгоджуються з дослідженим у судовому засіданні судом першої інстанції відеозаписом з відео реєстратора автомобіля Mercedes Atego д/н НОМЕР_1 , відповідно до якого автомобіль Mercedes Atego рухався по лівій смузі руху та перед тим, як з ним скоїв зіткнення автомобіль Mercedes Benz, почав зміщення праворуч в напрямку суміжної полоси для руху проїзної частини, при цьому не вбачається, що зазначений автомобіль здійснив перетин переривчатої смуги дорожньої розмітки.

На схемі місця ДТП від 06 листопада 2019 року зображено місце розташування транспортних засобів, а саме автомобілів Mercedes Benz та Mercedes Atego, та місце зіткнення, проте з неї не вбачається даних, які б підтверджували відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення ДПР18 № 280702 від 06 листопада 2019 року, щодо механізму спричинення зіткнення транспортних засобів та причинного зв`язку дій кожного водія з наслідками події.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП, є вірними та підтверджується належними доказами.

Відповідно до ст. 251 КупАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необгрунтованим відхилення їх місцевим судом. Сторони не були обмежені в наданні доказів та вирішенні клопотань в суді першої інстанції в частині призначення експертиз, тому приходжу до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КупАП.

Порушень норм матеріального або процесуального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обгрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2020 року, якою закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КупАП - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот