Справа №754/4376/20 Головуючий в суді І інстанції - Лобанов В.А.
Провадження №33/824/2503/2020 Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., із участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та його захисника Збираника Є.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок.

Відповідно до постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 16.03.2020 року о 14 годині 40 хвилин керував автомобілем «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Драйзера в м. Києві в стані наркотичного сп`яніння. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 «а» ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій він просить поновити строк на подання апеляційної скарги на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 26.05.2020 року, скасувати рішення суду першої інстанції та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно нього, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що його не було належним чином повідомлено про дату та час розгляду справи. Про існування оскаржуваної постанови він дізнався лише 03.06.2020 року, а її копію отримав 05.06.2020 року, тому був позбавлений можливості подати апеляційну скаргу в десятиденний строк з моменту винесення постанови судом першої інстанції. З огляду на вказані обставини, апелянт вважає, що існують обґрунтовані підстави для задоволення його клопотання про поновлення строку для подання апеляційної скарги.

Апелянт вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції всупереч вимогам ст.252 КУпАП, не забезпечив всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, не надав належної оцінки усім наявним в матеріалах справи доказам, унаслідок чого необґрунтовано притягнув його до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 вказує, що ознак наркотичного сп`яніння він не мав, зокрема зіниці його очей та як вони реагують на світло ніхто не перевіряв. Таким чином, підстав для направлення його на медичний огляд на стан сп`яніння у працівників поліції не було.

Апелянт вказує, що згідно висновку лікаря його було направлено на медичний огляд 16.03.2020 року о 15 годині 10 хвилин, сам огляд було проведено лікарем о 15 годині 25 хвилин, а висновок взагалі було виготовлено 17.03.2020 року о 15 годині 25 хвилин. Тобто, працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення відносно нього за 25 хвилин до проведення огляду на стан сп`яніння та за більше ніж добу до виготовлення висновку лікаря.

Крім того, працівниками поліції до протоколу було додано відеозапис з ним, відзнятий лише під час складання протоколу, а інших відеозаписів, зокрема моменту зупинки транспортного засобу, факту встановлення ознак сп`яніння, проведення медичного огляду, працівниками поліції не додано.

Також, працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейськими на місці зупинки автомобіля в присутності двох свідків, а відразу ж повезли його до медичного закладу. А тому на думку апелянта, вказана процедура проведення огляду є недійсною, оскільки вона проведена з порушенням вимог ст.266 КУпАП. Працівниками поліції також не було долучено до матеріалів справи акт огляду на стан сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_1 та його захисника Збираника Є.М. на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не був присутній під час ухвалення оскаржуваного рішення та його копію отримав 05.06.2020 року.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду м. Києва від 26.05.2020 року.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до п.2.9.а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Правовими положеннями ст.266 КУпАП встановлено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до п.7 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МОЗ України та МВС України за №1452/735 від 09.11.2015 року, проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини є обов`язковим.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою вину не визнав та послався на доводи викладені в апеляційній скарзі.

Зазначені пояснення ОСОБА_1 оцінюються апеляційним судом критично, адже вони повністю спростовуються матеріалами провадження.

У відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №085893 від 16.03.2020 року, ОСОБА_1 16.03.2020 року о 14 годині 40 хвилин керував автомобілем «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Драйзера в м. Києві в стані наркотичного сп`яніння. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 «а» ПДР України (а.с.2).

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, що підтверджується його підписом (а.с.2).

З висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КМНКЛ «Соціотерапія» від 17.03.2020 року (а.с. 3) вбачається, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння (канабіноїди).

Слід вважати необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції було порушено вимоги п.п. 4, 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 року, оскільки проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з технічної точки зору є неможливим і може здійснюватись виключно в медичному закладі.

Як вбачається з розписки від 16.03.2020 року (а.с.4) ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд, враховуючи вказане вище, приходить до переконання, що викладені у постанові висновки про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.130 КУпАП та необхідності накладення на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, є обґрунтованими.

Доводи зазначені в апеляційній скарзі, зокрема відсутність відеозапису де зафіксовано момент зупинки транспортного засобу та медичний огляд, а також різниця в часі складання протоколу та даті заповнення медичного висновку, не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п.2.9 «а» ПДР України за наявності у справі вищевказаних належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою, та повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Попри доводи апеляційної скарги, вимоги закону судом першої інстанції, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладенні на нього стягнення були дотримані у повній мірі.

Посилання апеляційної скарги на невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та істотні порушення закону, які вплинули на законність прийняття оскаржуваного рішення, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вони повністю спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Що стосується зауважень з приводу розгляду справи місцевим судом без участі ОСОБА_1 , то вони є слушними, однак права останнього були відновлені в апеляційній інстанції шляхом можливості висловити свої заперечення та зауваження під час розгляду апеляційної скарги.

Із огляду на вищезазначене постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд апеляційної інстанції не вбачає, у зв`язку з чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 поновити строк на оскарження постанови Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду В.О. Габрієль