Справа № 574/474/20
Провадження № 3/574/125/2020
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Буринь

Суддя Буринського районного суду Сумської області Куцан В.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Буринського ВП Конотопського ВП ГУНП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,

за ст.ст.130 ч.1, 126 ч.2

в с т а н о в и в:

16.05.2020 року, близько 15 години 20 хвилин, ОСОБА_1 керував скутером «Сузукі», без номерного знаку, по вулиці Лермонтова в м. Буринь, Сумської області в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.п.2,9а ПДР України.

Крім цього, 16.05.2020 року, близько 15 години 30 хвилин, ОСОБА_1 керував незареєстрованим в установленому порядку скутером «Сузукі» по вулиці Лермонтова, в місті Буринь Сумської області, без посвідчення водія, чим порушив вимоги п.п.2,1 а) Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 про розгляд справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився.

Від його законного представника (батька) ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки ОСОБА_1 перебуває на стаціонарному лікуванні в Буринській ЦРЛ.

Суддя звертає увагу, що судове засідання в даній справі вже відкладалося за клопотанням захисника ОСОБА_1 адвоката Рудейчук Я.В., якій необхідно було час для ознайомлення з матеріалами справи, однак остання до теперішнього часу з матеріалами справи так і не ознайомилася.

При цьому, будучи належними чином повідомленою про розгляд справи, адвокат також не з`явилася у судове засідання, не повідомивши причини своєї неявки.

Вирішуючи клопотання законного представника неповнолітньої особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суддя зауважує, що в медична довідка від 02.07.2020 року з кутовим штампом КНП Буринської районної ради «Буринська центральна районна лікарня ім.проф. М.П. Новаченко» не містить обов`язкових реквізитів, зокрема реєстраційного номера вихідної кореспонденції. Також в ній не зазначено, що за станом здоров`я ОСОБА_1 не спроможний прийняти участь у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст.6 §1 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

В своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З врахуванням наведеного та приймаючи до уваги, що строк розгляду даного виду справи, встановлений ст.277 КУпАП, становить 15 днів, приходжу до висновку, що ОСОБА_1 , його законний представник та захисник, зловживають своїми процесуальними правами, намагаючись затягнути розгляд справи для закінчення передбачених ст.38 КУпАП строків накладення адміністративного стягнення, при цьому жодних доказів чи письмових пояснень, на спростування обставин викладених в протоколах про адміністративне правопорушення, останні не надали.

Таким чином, суддя прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, законного представника та захисника.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень вищевикладених обставин повністю доведена в судовому засіданні.

Зокрема, з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №049568 вбачається, що ОСОБА_1 16.05.2020 року, близько 15 години 20 хвилин, керував скутером «Сузукі», без номерного знаку, по вулиці Лермонтова в м. Буринь, Сумської області в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.п.2,9а ПДР України.

Відповідно до протоколу серії ОБ №049565, ОСОБА_3 , 16.05.2020 року, близько 15 години 30 хвилин, керував незареєстрованим в установленому порядку скутером «Сузукі» по вулиці Лермонтова, в місті Буринь Сумської області, без посвідчення водія, чим порушив вимоги п.п.2,1 а) Правил дорожнього руху України.

В даному протоколі ОСОБА_3 виклав особисті пояснення, в яких визнав, що він керував скутером без водійського посвідчення.

Крім того, в матеріалах справи наявні письмові пояснення ОСОБА_1 , що були надані працівникам поліції в присутності його законного представника ОСОБА_2 (а.с.4). Згідно з цими поясненнями ОСОБА_1 визнав, що близько 15 год.30 хв. 16.05.2020 року він керував скутером. На пропозицію пройти медичний огляд на стан сп`яніння він погодився. З ним також був його батько ОСОБА_2 .. Останній раз він вживав слабоалкогольні напої 14.05.2020 року.

Між тим, пояснення останнього, в частині невживання спиртних напоїв 16.05.2020 року, спростовуються висновком щодо результатів медичного огляду, проведеного о 16 год. 17 хв. 16.05.2020 року лікарем наркологом КНП Буринської районної ради «Буринська центральна районна лікарня ім.проф. М.П. Новаченко» Олексенко В. ОСОБА_4 , відповідно з яким на момент огляду ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с.3).

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В силу п.п.2.9«а» Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння та оформлення результатів такого огляду визначена «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (зареєстрована за № 1413/27858 11.11.2015), з системного аналізу якої вбачається, що огляд на стан сп`яніння поліцейським проводиться на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП.

Крім цього, з довідки Буринського ВП Конотопського ВП ГУНП в Сумській області видно, що ОСОБА_1 посвідчення водія на керування транспортним засобом відповідної категорії не має (а.с.5).

Постановою Кабінету Міністрів України № 511 від 20.05.2009 року затверджено нову редакцію Положення про порядок надання посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами та передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їхніх типів і призначення, поділяються на категорії, в т.ч. А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Законом України від 17.11.2008 року № 586-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» з 1 січня 2010 року передбачена обов`язкова реєстрація мопедів.

Таким чином, з 01.01.2010 року в Україні встановлена реєстрація мопедів як транспортних засобів та отримання посвідчення водія на їх керування, незалежно від їх користування чи на вулично-дорожній, чи на автомобільній дорозі державного значення.

Підпунктом 2.1 а) ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Аналізуючи зазначені положення нормативних актів та оцінюючи кожен наведений доказ за своїм внутрішнім переконанням, суддя вважає їх належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність є достатньою для того, щоб покласти в основу цієї постанови щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень за вищевикладених обставин.

Вирішуючи питання застосування закону про адміністративну відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП суддя зважає на таке.

До 01.07.2020 року КУпАП передбачав відповідальність за керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

01.07.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VІІІ від 22.11.2018 року (далі-Закон), яким фактично було посилено юридичну відповідальність за вчинення дій, передбачених ст.130 КУпАП особами, що керують транспортними засобами, оскільки до таких осіб була встановлена кримінальна відповідальність, передбачена ст.286-1 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.8 КУпАП Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Аналогічні положення містяться у ч.2 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Між тим, ч.1 ст.8 КУпАП встановлює, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Законом України від 17.06.2020 року №720-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (Закон №2617-VІІІ), який був оприлюднений 03.07.2020 року, внесені зміни до Закону №2617-VІІІ.

Зокрема пунктом 117 Розділу І Закону №720-ІХ: у пункті І Розділу І Закону №2617-VІІІ виключено пункт 4, який запровадивши нову редакцію ст.130 КУпАП, виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння або відмову від проходження огляду на стан сп`яніння тобто було відновлено адміністративну відповідальність за ці дії, а у пункті 2 Розділу І Закону №2617-VІІІ виключено підпункт 171, який було доповнено КК України ст.286-1 за керування транспортними засобами у стані сп`яніння або відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

За таких обставин, вважаю, що до дій ОСОБА_1 , які кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП і були вчинені 16.05.2020 року, необхідно застосувати положення ст.130 КУпАП в редакції, яка діяла на час вчинення правопорушення.

Вказане узгоджується із правовою позицією, висловленою Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду в листі №370/0/158-20 від 03.07.2020 року.

Таким чином, вважаю, що вина ОСОБА_1 доведена в судовому засіданні і його дії необхідно кваліфікувати:

- за ч.1 ст. 130 КУпАП, так як він керував транспортним засобом в стан алкогольного сп`яніння;

- за ч.2 ст. 126 КУпАП, так як він керував транспортним засобом, будучи особою, яка не має право керувати таким транспортним засобом.

При накладенні стягнення, у відповідності до ст. 33 КУпАП, враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

ОСОБА_1 правопорушення вчинив будучи неповнолітнім, протягом року до адміністративної відповідальності не притягувався.

Як обставини, що пом`якшують відповідальність суддя враховує вчинення правопорушення неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують відповідальність не вбачається.

Санкція ч.1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при цьому на таких водіїв накладається штраф у розмірі у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до Правил дорожнього руху України, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

З довідок Буринського ВП Конотопського ВП ГУНП в Сумській області та Територіального сервісного центру №5942 видно, що ОСОБА_5 водійського посвідчення на керування транспортними засобами не має.

Як вбачається з п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КУпАП. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Відповідно до ст.12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

За змістом ч.2 ст.13 цього Кодексу у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених, у тому числі частинами першою, другою та третьою статті 130, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах.

При цьому, ч.2 ст.307 КУпАП встановлено, що у разі відсутності самостійного заробітку в осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративне правопорушення, штраф стягується з батьків або осіб, які їх замінюють.

Частиною 2 статті 36 КУпАП встановлено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

З огляду на вказане, враховуючи характер вчиненого правопорушення та особу правопорушника, суддя не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_1 заходів впливу, передбачених ст.24-1 КУпАП, у зв`язку з чим, та з метою виховання порушника і запобіганню вчинення ним нових порушень, його необхідно піддати адміністративному стягненню передбаченому законом у виді штрафу на користь держави без позбавленням права керування транспортними засобами, оскільки останній такого права немає.

Керуючись ст.ст.283-285 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винуватим у скоєнні правопорушень передбачених ч.1 ст.130 та ч.2 ст.126 КУпАП і піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь спеціального фонду Державного бюджету 420 гривень 40 копійок судового бору.

У разі відсутності самостійного заробітку в ОСОБА_1 , штраф необхідно стягнути з його батьків або осіб, які їх замінюють.

Відповідно до ч.1 ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Буринський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.М.Куцан