Справа № 344/8069/20
Провадження № 33/4808/477/20
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника адвоката Сторожука А.Л., та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши матеріали за апеляційною скаргою захисника адвоката Сторожука А.Л., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 20 червня 2020 року о 11 год. 04 хв. по вул. Набережна ім. В. Стефаника, 26 в м. Івано-Франківськ водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: виражене тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нечітка вимова, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку та в медичному закладі по вул. Млинарська, 21 водій відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

На постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2020 року захисник адвокат Сторожук А.Л., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд прийняв рішення у справі без надання належної оцінки доказам у справі.

Зазначає, що висновки суду щодо факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 не відповідають обставинам справи, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту керування транспортним засобом.

Вважає, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи і надав неправильну оцінку сукупності доказів, внаслідок чого прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Стверджує, що працівниками поліції було порушено порядок направлення водія на огляд з метою виявлення ознак алкогольного сп`яніння.

Так, у мотивувальній частині рішення суд послався на направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння як на доказ вини правопорушника, якого в матеріалах справи немає, що свідчить про те, що поліцейський не направляв ОСОБА_1 на відповідний огляд.

Відеофайли долучені до матеріалів справи є фрагментарними і не дають змогу встановити всі процесуальні дії представників поліції та їх відповідність процедурі оформлення матеріалів справи, визначеній законодавством.

Звертає увагу суду на те, що матеріали справи не містять даних зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , не містять даних щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, відібрання пояснень у свідків та їх засвідчення підписами, не підтверджують факт направлення на огляд і відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, відсутній відповідний огляд на стан сп`яніння, який начебто, проводився в ОКЛ.

Вказує на те, що ОСОБА_1 не було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, що свідчить про те, що він не є особою, яка керувала транспортним засобом та вчинила зіткнення з рекламною конструкцією.

Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а потім відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку.

Суд формально підійшов до розгляду справи без з`ясування всіх обставин справи.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник Сторожук А.Л.. та ОСОБА_1 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гурепка проти України")

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки « право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення.

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Сторожука А.Л. у повному обсязі підтримали вимоги апеляційної скарги та вважають, що суд першої інстанції безпідставно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП, посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не підтверджуються дослідженим доказами. Вважають, що під час розгляду справи не здобуто належних та допустимих доказів, які свідчать про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Суд першої інстанції вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушенні, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю доведена: даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 404228 від 20.06.2020 року; письмовими поясненнями свідків, рапортом інспектора взводу № 1 роти № 2 БУПП в Івано-Франківській області М. Дричак та іншими доказами по справі.

Зі змісту доводів захисника ОСОБА_1 адвоката Сторожука А.Л. вбачається, що він вважає, що відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 та його відмови від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає вказані доводи неспроможними, оскільки сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом доводить, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №404228 від 20.06.2020, 20 червня 2020 року о 11 год. 04 хв. по вул. Набережна ім. В. Стефаника, 26 в м. Івано-Франківськ водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: виражене тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нечітка вимова. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку та в медичному закладі по вул. Млинарська, 21 водій відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - інспектором взводу №1 роти №2 БУПП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Дригак М.М., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою.

ОСОБА_1 було роз`яснені його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді.

В протоколі зазначені дані свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із їх власноручними підписами.

При цьому, в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення.

Працівниками поліції у ОСОБА_1 було вилучено посвідчення водія та тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався, оскільки останній відмовився від його отримання. В графі протоколу зазначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовився від підпису та отримання копії протоколу.

У протоколі зазначено, що водій відмовився від дачі пояснення по суті правопорушення. В протоколі також зазначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовилась від підпису в протоколі та отримання копії протоколу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Апеляційний суд вважає, що ситуація, відповідно до якої транспортний засіб, який знаходився в користуванні ОСОБА_1 було виявлено, як транспортний засіб який був причетний до вчинення дорожньо-транспортної пригоди у зв`язку з тим, що наїхав на рекламну конструкцію та створив перешкоду для руху інших транспортних засобів, вимагала від нього надати детальні пояснення, щодо обставин, які призвели до таких наслідків.

При цьому, у разі непричетності до вчиненої дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 , як особа в користуванні якої знаходився транспортний засіб, повинен був пояснити, яким чином автомобіль, який є джерелом підвищеної небезпеки, опинився у користуванні іншої особи, конкретизувати її або сприяти у її встановленні, не приховувати інформацію, яка є важливою для встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Так, зі змісту показань ОСОБА_1 вбачається, що він користується вказаним транспортним засобом на підставі генеральної довіреності більш ніж десять років та вважає вказаний транспортний засіб своєю власністю.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 .

Крім того, з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він отримав тілесні ушкодження у виді травми голови та перелому руки і тривалий час знаходився на лікуванні. Вказані обставини, за умови дійсної непричетності ОСОБА_1 вчинення до дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язували його приймати активні дії щодо притягнення до відповідальності особи, яка заподіяла йому істотну матеріальну шкоду та значну шкоду його здоров`ю. Однак, процесуальна поведінка ОСОБА_1 та його бездіяльність щодо відшкодування заподіяної йому шкоди, свідчать про те, що зазначена шкода не була заподіяна іншої особою, а була наслідком дій самого правопорушника.

Так, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що 20 червня 2020 року о 11 год. 04 хв. по вул. Набережна ім. В. Стефаника, 26 в м. Івано-Франківськ він в якості пасажира їхав у транспортному засобі MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 . За кермом даного автомобіля перебував його знайомий ОСОБА_4 , оскільки він напередодні вживав алкогольні напої. Однак, після вчинення ДТП ОСОБА_4 залишив місце пригоди та пішов в невідомому напрямку. Вказує, що він надав поліцейським технічний паспорт на автомобіль та посвідчення водія на його ім`я, оскільки вони знаходились при ньому в автомобілі. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку та в медичному закладі по вул. Млинарська, 21 він не відмовлявся, оскільки не був водієм і не повинен був проходити огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 стверджував, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він отримав травму голови та перелом руки з приводу якого тривалий час знаходився на лікуванні.

Пояснення ОСОБА_1 щодо отримання ним тілесних ушкоджень свідчать про наявність ознак вчиненого стосовно нього кримінального правопорушення, яке пов`язано із порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Однак, ОСОБА_1 з відповідною заявою до компетентних органів не звертався, що свідчить про непослідовність та суперечливість його доводів та викликає сумнів у правдивості його пояснень, щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди.

В судовому засіданні апеляційної інстанції було допитано в якості свідка ОСОБА_4 , який показав, що 20 червня 2020 року йому зателефонував ОСОБА_1 , який повідомив, що знаходиться у стані алкогольного сп`яніння і тому не може керувати транспортним засобом та попросив його відвести на автомобілі за вказаним ним адресом. Оскільки , на той час він проживав недалеко від місця проживання ОСОБА_1 , то погодився йому допомогти. Однак, коли він їхав по вул. Набережна, зі швидкістю яка не перевищувала 50 км/год., то не зорієнтувався в безпеці дорожнього руху, виїхав на зустрічну сугу руху та намагаючись уникнути зіткнення з іншими транспортними засобами застосував маневр внаслідок якого наїхав на рекламний щит. Вказує, що дорожньо-транспортну пригоду вчинив внаслідок того, що ОСОБА_1 йому заважав, вмикав радіо, оскільки був у нетверезому стані і «хотів свята». Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди він сказав ОСОБА_1 щоб той сам залишався на місці дорожньо-транспортної пригоди та розбирався в цій ситуації, оскільки йому не потрібні зайві проблеми, покинув місце дорожньо-транспортної пригоди та пішов додому Вказує, що ОСОБА_1 під час зіткнення транспортного засобу з рекламним щитом знаходився на передньому правому пасажирському сидінні і він не бачив, щоб той отримав якісь тілесні ушкодження. Вказує, що вирішив надати показання про свою причетність до дорожньо-транспортної пригоди, оскільки не бажає, щоб до відповідальності було притягнуто невинну людину. Сподівався на те, що працівники поліції розберуться і не будуть притягати ОСОБА_1 до відповідальності.

Оцінюючи показання свідка ОСОБА_4 та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 стосовно їх твердження, про невинуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, суд враховує, що їх процесуальна поведінка носила деструктивний характер та фактично була спрямована на уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення, що викликає сумнів у правдивості їх показань та недовіру до них.

Крім того, показання свідка ОСОБА_4 та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 носять непослідовний та суперечливий характер в частині обставин, які відбувались як до вчинення дорожньо-транспортної пригоди та і після її вчинення, не узгоджуються з іншими доказами по справі та суперечать встановленим судом фактичним обставинам.

Так, в судовому засіданні апеляційної інстанції свідок ОСОБА_5 , повністю підтвердив свої письмові пояснення (а.с. 4), які надав поліцейським після дорожньо-транспортної пригоди та показав, що 20.06.2020 року бачив, як автомобіль марки MERCEDES, який рухався у попутному напрямку менше ніж за 100м. попереду по вул. Набережна в бік вул. Берегової в м. Івано-Франківську, здійснив наїзд на бетонний фундамент рекламної конструкції. За допомогою водіїв інших авто, що зупинились, з транспортного засобу вийшов водій з травмою голови і кровотечою на лобі, інших людей в автомобілі не було.

В категоричній формі стверджує, що в автомобілі MERCEDES окрім водія інших осіб не було, оскільки автомобіль знаходився на відкритій ділянці і він би мав побачити, як хтось інший окрім водія залишає автомобіль. Крім того, транспортний засіб був істотно пошкоджений, особливо права передня сторона автомобіля, яку була повністю деформована , права стійка була погнута, а праве передне колесо вивернуто всередину і у разі перебування в ньому пасажира, він би отримав тяжкі пошкодження та не зміг би самостійно вийти з автомобіля.

Допитаний у судовому засіданні інспектор поліції ОСОБА_6 показав, що за викликом він у складі екіпажу патрульної поліцейської машини приїхав на вул. Набережна де виявив транспортний засіб MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 , який був суттєво пошкоджений, оскільки в`їхав в металеву конструкцію. Біля медичної машини «Швидка допомога» він виявив водія транспортного засобу, якому надавалась медична допомога. Вказує, що ОСОБА_1 надав йому технічний паспорт на транспортний засіб та посвідчення водія, які знаходились при ньому, однак стверджував що не керував транспортним засобом і автомобілем керувала інша особа, яка втекла з місця пригоди, відмовлявся надати дані щодо цієї особи. Внаслідок опитування свідків, було встановлено, що саме він керував транспортним засобом. Вказує, що ОСОБА_1 було доставлено в медичний заклад ОНД для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, де останній в присутності лікаря нарколога та свідків відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Стверджує, що транспортний засіб був істотно пошкоджений з правої передньої сторони та вважає, що у разі перебування там пасажира, останній отримав би тяжкі тілесні ушкодження, оскільки удар об бетонну конструкцію прийшовся саме цією частиною автомобіля. Вказує на те, що про відсутність пасажира в транспортному засобі свідчить те, що в автомобілі спрацювала тільки передня подушка зі сторони водія, а зі сторони пасажира не спрацювала, оскільки за технічними умовами подушка спрацьовує тільки у разі наявності пасажира.

Апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням приходить до висновку, що пояснення свідка ОСОБА_4 та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 надані в судовому засіданні апеляційної інстанції стосовно того, що останній не керував транспортним засобом і не вчиняв дорожньо-транспортної пригоди повністю спростовуються сукупністю доказів, які досліджені у судовому засіданні апеляційної інстанції.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, апеляційний суд вважає, що обставини за яких було виявлено дорожньо-транспортну пригоду, свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та вчинив дорожньо-транспортну пригоду.

Апеляційний суд приймає до уваги, що під час виклику та приїзду наряду патрульних поліцейських на місце дорожньо-транспортної пригоди поряд з транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_1 , перебував саме ОСОБА_1 , який не надав змістовних пояснень стосовно обставин дорожньо-транспортної пригоди, хоча існуюча ситуація вимагала від нього таких пояснень. Пояснення ОСОБА_1 про те, що хтось інший керував транспортним засобом, без зазначення конкретних даних про цю особу, виглядали голослівними, непослідовними та суперечливими.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив відмову надати дані про особу, яка за його твердженням, керувала транспортним засобом, тим, що не знав чи можна йому повідомляти таку інформацію, оскільки не розумів наслідки своїх дій.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи захисника адвоката Сторожука А.Л. про те, що наявність техпаспорта на автомобіль серед особистих речей ОСОБА_1 не свідчить про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, оскільки факт керування транспортним засобом саме особою, яка притягається до адміністративної відповідальності встановлюється судом на підставі сукупності доказів, які оцінюються за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи.

До матеріалів справи долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно яких вони 20.06.2020 року о 13.55 год. в м. Івано-Франківську по вул. Набережній ім.В.Стефаника,26, були запрошеними співробітниками патрульної поліції в якості свідків при складанні адміністративного протоколу та в їхній присутності водій ОСОБА_1 маючи ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, відмовився у встановленому законом порядку пройти перевірку для визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на письмові показання свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , оскільки останні не допитувались у судовому засіданні суду першої інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст.266 КУпАП присутність двох свідків є обов`язковою тільки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і не є обов`язковою у разі відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Разом з тим, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення для вирішання питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

У відповідності до рапорту поліцейського взводу №1 роти №2 БУПП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 (а.с.5), патрулюючи у складі екіпажу «Ясень» приблизно 11 год. 10 хв. 20.06.2020 року по вул. Набережна ім. В.Стефаника в м. Івано-Франківську отримали виклик про ДТП з потерпілими. Прибувши на місце ДТП, побачили автомобіль «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , який передав посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб, при цьому останній стверджував, що він є пасажиром. ОСОБА_1 госпіталізували. Через деякий час підійшов ОСОБА_5 та надав пояснення, що в транспортному засобі «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_1 , перебувала тільки одна особа, тобто ОСОБА_1 , який мав травми обличчя та руки, та був очевидцем як йому надавали першу допомогу. Приблизно о 13 год. 30 хв. потерпілого було доставлено на місце події, оскільки він відмовився від госпіталізації екіпажом «Ясень-151», а також інспектор Романюк Р.Є. повідомив, що ОСОБА_1 проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі ОКЛ, який показав позитивний результат - 2.26 % проміле. Слідчим було надано направлення в медичний заклад КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради», від якого ОСОБА_1 відмовився. Інспектором було складено протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Ознаки алкогольного сп`яніння в ОСОБА_1 було виявлено після надання йому медичної допомоги.

Апеляційний суд приймає до уваги, що вказаний рапорт за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейський інформує керівництво про законність та обґрунтованість дій поліцейських під час встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди. Разом з тим, вказаний документ містить дані, які повністю узгоджуються з іншими доказами по справі та доповнюють їх.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належними та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення, оскільки ним зафіксовані реальні дані, які стосуються розташування транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, процесуальної поведінки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та інші дані, які мають істотне значення для розгляду справи.

Зокрема, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 , який наїхав правою передньою частиною на фундамент рекламної конструкції, дійсно отримав істотні механічні пошкодження, внаслідок яких було повністю деформовано праву передню частину автомобіля ( пошкоджено лобове скло, праві передні двері, стійка, поріг, праве крило, передне право колесо вигнуто всередину ) Наявність вказаних механічних пошкоджень повністю узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_5 та інспектора поліції ОСОБА_6

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Разом з тим, сам факт заперечення ОСОБА_1 керування транспортним засобом свідчить про те, що він не визнає себе суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та відмовляється виконувати обов`язки, які покладені на нього Правилами дорожнього руху України щодо проходження огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до вимог ст. 266 ч. ч. 2, 3 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що направлення водія на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я повинно бути надано тільки у тому випадку, коли водій транспортного засобу погоджується пройти такий огляд.

Так, відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, у тому разі коли водій транспортного засобу відмовився проходити огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я ще до складання відповідного направлення до закладу охорони здоров`я, то такі дії вже утворюють склад правопорушення і відсутня необхідність у подальшому складанні такого направлення поліцейським.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду на стан сп`яніння водіїв, затверджується Міністерством охорони здоров`я України, Міністерством охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, начальниками структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Огляд на стан сп`яніння повинен бути проведений на підставі відповідного направлення , оскільки відповідно до п. 7 Порядку направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 саме поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Відповідне направлення водія до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння є правовою підставою для лікаря медичного закладу проводити такий огляд у відповідності до вимог ст.266 КУпАП.

Таким чином направлення до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння складається для проведення відповідного огляду водія у медичному закладі, а не для встановлення його незгоди на проведення такого огляду.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи захисника адвоката Сторожука А.Л., стосовного того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_1 , і не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки вказані доводи спростовуються сукупністю доказів досліджених судом.

Апеляційний суд також враховує, що зі змісту матеріалів справи вбачається, що захисником адвокатом Мельником С.В. на адресу начальника УПП Івано-Франківської області було надіслано адвокатський запит (а.с.36) у відповідності до якого сторона захисту просила надати інформацію яке саме майно було пошкоджено внаслідок ДТП, на підставі чого було висунете звинувачення ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП та яким чином було встановлено факт перебування за кермом автомобіля MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 саме ОСОБА_1 .

На даний запит захиснику адвокату Мельнику було надіслано відповідь, копію якого захисником було долучено до матеріалів даної справи (а.с.42), в якій зазначено, що водій автомобіля MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 , 20.06.2020 року близько 11.10 год не впоравшись з керуванням та допустив наїзд на перешкоду, внаслідок чого було пошкоджено комунальне майно та сам автомобіль. Розмір ушкодженого комунального майна при спричиненні ДТП не встановлено. 08.07.2020 року за вхідним №5870 до УПП в Івано-Франківській області ДПІ з Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області надійшли матеріали ЄО №22383 від 20.06.2020 року по факту ДТП щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п.п.12.1, 12.3, 2.3б ПДР України, передбаченого ст.124 КУпАП, з яких вбачається, що транспортним засобом MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 керував саме ОСОБА_1 , що підтверджується поясненнями очевидців даної події.

Відсутність рішення, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП не свідчить про те, що він не керував транспортним засобом та пояснюється тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкода була заподіяна тільки інтересам самого ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст.124 КУпАП водій транспортного засобу не може бути притягнутий до відповідальності за вчинення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої заподіяно шкоду тільки його власним інтересам.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів, характер дій ОСОБА_1 після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, які були спрямовані на уникнення відповідальності, заперечення ним факту керування транспортним засобом та надання неправдивих пояснень, показання інспектора поліції ОСОБА_6 , які повністю узгоджуються з даними, які наведені ним у відповідному рапорті, показання свідка ОСОБА_5 , який був безпосереднім очевидцем дорожньо-транспортної пригоди, відеозапис з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, повністю підтверджують відмову ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку у медичному закладі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Керуючись законом і оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд поза всяким розумним сумнівом вважає доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

Обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника.

Вказане адміністративне стягнення накладено судом першої інстанції в межах строку встановленого ст. 38 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

З огляду на наведене, підстав для скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Сторожука А.Л., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв