МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ______________
Пр. №3/521/8974/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Сегеда О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи, що надійшли з полку Управління патрульної поліції в Одеській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановила:

13 жовтня 2020 року о 07 годині 00 хвилин у місті Одесі по вул. Середня, 3 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився в Одеському обласному медичному центрі психічного здоров`я, висновок № 001258. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

За даним фактом відносно ОСОБА_1 працівниками Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції складено протокол серії ДПР 18 № 083955 від 21 жовтня 2020 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 3).

ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 08 грудня 2020 року, не з`явився, про дату, час і місце слухання справи про адміністративне правопорушення був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 14, 21).

Крім того, ОСОБА_1 надав через канцелярію суду клопотання про закриття провадження у справі щодо притягнення його до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

В обґрунтування клопотання зазначив, що він не згоден з обставинами, викладеними в проколі серії ДПР 18 № 083955 від 21 жовтня 2020 року, та не визнає себе винним у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, посилаючись на те, що 13 жовтня 2020 року він спав в машині, яка була припаркована на узбіччі дороги, біля будинку № 3 по вул. Середня в м. Одесі, де приблизно о 09 годині 00 хвилин його розбудили працівники поліції та пояснили йому, що вони приїхали за викликом, аби з`ясувати обставини, за яких автомобіль, в якому він спав, отримав механічні ушкодження.

Зауважив, що з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 083955 від 21 жовтня 2020 року вбачається, що він, ОСОБА_1 , 13 жовтня 2020 року о 07 годині 00 хвилин в м. Одесі по вул. Середня, 3 керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, при цьому інспектором поліції не зазначено яким саме транспортним засобом він керував та взагалі жодних доказів на підтвердження саме керування ним будь-яким транспортним засобом матеріали справи не містять.

Крім того, ОСОБА_1 вказував, що з доданих до протоколу відеозаписів вбачається, що працівники патрульної поліції підійшли до припаркованого автомобіля та розбудили його о 08 годині 57 хвилин та повідомили, що прибули на виклик 102, при цьому в протоколі про адміністративне правопорушення часом вчинення інкримінованого йому правопорушення вказано 07 годин 00 хвилин.

За його думкою, наявні суттєві розбіжності між даними, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 083955 від 21 жовтня 2020 року, та відеозаписом з місця події викликають сумніви щодо достовірності вказаних в протоколі обставин, у зв`язку з чим даний протокол не може бути належним доказом по даній справі в розумінні ст. 251 КУпАП.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді справ про адміністративне правопорушення судам слід керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року. Конвенція набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд керується принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Тому, розглядаючи дану справу, суд вирішує питання щодо винуватості особи у межах порушення вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України, який зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 083955 від 21 жовтня 2020 року працівником поліції.

Відповідно до п. 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, до суду разом з протоколом серії ДПР 18 № 083955 від 21 жовтня 2020 року було надано відеозапис з нагрудної камери співробітників поліції.

З наданого відеозапису вбачається, що 13 жовтня 2020 року о 08 годині 57 хвилин працівники патрульної поліції підійшли до припаркованого транспортного засобу, у якому спав чоловік, як у подальшому стало відомо ОСОБА_1 , та повідомили останньому, що прибули на виклик 102, запитали щодо зовнішніх пошкоджень транспортного засобу та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу або у медичному закладі.

Згідно диспозиції ч. 1 статті 130 КУпАП, передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

Пунктом 27 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, Касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду в рішенні №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Суд зауважує, що на відеозаписі, доданому до протоколу серії ДПР 18 № 083955 від 21 жовтня 2020 року, не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та зупинення його працівниками патрульної поліції.

Тобто, наявність такої обов`язкової умови притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як перебування особи у стані сп`яніння під час керування транспортним засобом, відсутня.

Крім того, з дослідженого судом відеозапису, наданого до суду разом з протоколом серії ДПР 18 № 083955 від 21 жовтня 2020 року, вбачається, що він був здійснений з порушеннями приписів п. п. 6, 7 розділу І, п. п. 5, 6 розділу ІІ, п. 22 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735, якими, зокрема, передбачено: огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я; перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірюваної техніки; огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків; включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення.

З даного відеозапису вбачається, що включення відеореєстратора (бодікамери)здійснювалося з моменту, коли поліцейський підійшов до припаркованого транспортного засобу, у якому спав ОСОБА_1 , а також відеозйомка велася не безперервно до завершення складання протоколу про адміністративне правопорушення, а фрагментарно.

Отже, з досліджених судом фрагментів відеозапису вбачається, що працівники патрульної поліції підійшли до припаркованого транспортного засобу, в якому спав ОСОБА_1 , при цьому факт руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та його зупинки поліцейським взагалі не зафіксовано.

Також, суд звертає увагу на розбіжності щодо часу вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, а саме в протоколі серії ДПР 18 № 083955 від 21 жовтня 2020 року часом вчинення адміністративного правопорушення вказано "13 жовтня 2020 року о 07 годині 00 хвилин", при цьому з наданого відеозапису вбачаться, що поліцейський підійшов до транспортного засобу, в якому спав ОСОБА_1 , "13 жовтня 2020 року о 08 годині 57 хвилин, що в свою чергу викликає сумніви щодо достовірності даних, викладених у зазначеному протоколі.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

За таких обставин, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що даним відеозаписом в повному обсязі спростовуються обставини, викладені в протоколі серії ДПР 18 № 083955 від 21 жовтня 2020 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, складеному відносно ОСОБА_1 .

Суд не приймає до уваги висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 001258 від 16 жовтня 2020 року, оскільки судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом.

Таким чином, досліджені судом докази не дають підстав для висновку про те, що ОСОБА_1 перебував саме за керуванням автомобіля та вчинив інкриміновані йому правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Виходячи із вищезазначеного, суд відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 245, 247, 283, 284 КпАП України, суддя

постановила:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити, згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: О. М. Сегеда