П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2020 року м. Херсон

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Валігурська Л.В.

за участю секретаря: Зими А.Б.

розглянувши матеріали, які надійшли з Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про адміністративне правопорушення, передбачене

ч. 2 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 12.10.2020 р. голова Херсонської міської ради,

в с т а н о в и в:

Відносно ОСОБА_1 12.10.2020 р. було складено протокол про адміністративне правопорушення, за змістом якого 29.09.2020 р. регіональне представництво Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в АР Крим та м. Севастополі (далі Представництво) в межах своїх повноважень відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» звернулося із запитом до Херсонської міської ради про надання статистичної інформації щодо кількості складених протоколів про адміністративне правопорушення за ст. 197 КУпАП, винесених постанов про накладення адміністративного стягнення відносно жителів тимчасово окупованої території АР Крим та внутрішньо переміщених осіб з їх числа у встановлений законодавством України строк. Разом з цим 08.10.2020 р. на адресу Представництва надійшла відповідь від Херсонської міської ради, відповідно до якої запитувана інформація, незважаючи на те, що вона отримана/створена та знаходиться у володінні Херсонської міської ради надана не буде.

Дії ОСОБА_1 за вказаним протоколом кваліфіковано за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП як порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме: неправомірна відмова в наданні інформації.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав суду клопотання з проханням проводити судовий розгляд за його відсутності.

Надав до суду письмові пояснення, в яких просив закрити провадження по справам у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що Уповноважений як суб`єкт владних повноважень має застосовувати положення Закону України «Про Уповноваженого з прав людини», а не Закон України «Про доступ до публічної інформації». Крім того щодо запитуваної Представництвом інформації остання не містить ознак суспільного інтересу. Надання Представництву інформації щодо кількості винесених постанов про накладення адміністративного стягнення стосовно жителів тимчасово окупованої території АР Крим потребує створення нової інформації, обов`язок створення якої не передбачено Законом України «Про доступ до публічної інформації». Діючим законодавством також не передбачено складання відповідної форми звітності, а тому запитувана інформація не відноситься до публічної. Також звертає увагу на ту обставину, що актом реагування Уповноваженого є подання, а не лист, що також не покладає на Херсонську міську раду обов`язку його виконання.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення особою, уповноваженою на складання протоколу, була обґрунтована наступними дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 12.10.2020 р., складеного за ознаками адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, в якому викладено обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, яке полягало у не наданні інформації на запит регіонального представництва Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в АР Крим та м. Севастополі за вих. №27365.4/К-15384.3/20/47 від 29.09.2020 р., який отримано Херсонською міською радою 30.09.2020 р., про надання статистичної інформації щодо кількості складених протоколів про адміністративне правопорушення за ст. 197 КУпАП, винесених постанов про накладення адміністративного стягнення у відношенні жителів тимчасово окупованої території АР Крим та внутрішньо переміщених осіб з їх числа у встановлений законодавством України строк;

- листом завідувача Сектору регіонального представництва в АР Крим та м. Севастополі від 29.09.2020 р. за вих. №27365.4/К-15384.3/20/47, адресованого голові Херсонської міської ради ОСОБА_1 , відповідно до змісту якого затребувано статистичну інформацію щодо кількості складених протоколів про адміністративне правопорушення за ст. 197 КУпАП, винесених постанов про накладення адміністративного стягнення у відношенні жителів тимчасово окупованої території АР Крим та внутрішньо переміщених осіб з їх числа у встановлений законодавством України строк;

- листом Херсонського міського голови ОСОБА_1 від 07.10.2020 р. №8-8503-3/12, яким завідувачу Сектора регіонального представництва в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повідомлено про неможливість надання окремої аналітичної довідки з вказаного питання у зв`язку з великим обсягом документів, що необхідно опрацювати. Наголошено на тому, що Законом України «Про доступ до публічної інформації» не передбачено відповідного обов`язку;

- постановою Херсонської міської виборчої комісії №106 від 16.11.2015 р., якою визнано обраним Херсонським міським головою ОСОБА_1 .

Дослідивши наведені вище докази, суд враховує наступне.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішенні її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен з`ясувати чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення, а також всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Так, ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі Закон) публічна інформація відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом (ч. 2 ст. 2 Закону).

За змістом ст. ст. 3, 4 Закону право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації, здійсненням громадського контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації та юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах, зокрема прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, якщо не володіє і не зобов?язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

З роз`яснень Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 р. №10 в постанові «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» по викладених нормах вбачається таке.

Визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону).

Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям «відображеності та за документованості» і є публічною.

Закон передбачає два види інформаційних відносин, на які його положення не поширюються: відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій та відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Збереженість на матеріальних носіях як головна властивість інформації означає, що вона повинна бути викладена у письмовій, аудіовізуальній, електронній чи іншій матеріальній формі та зафіксована відповідно на папері, магнітній, кіно-, фотоплівці, оптичному диску або іншому носієві. Із цієї властивості випливає, що на момент виникнення правовідносин щодо неї публічна інформація повинна бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом діяльності.

Закон не регулює відносин зі створення публічної інформації; предметом його регулювання є діяльність з приводу інформації, яка вже існує (створена, отримана, знаходиться у володінні) на момент виникнення конкретних інформаційних відносин з приводу неї.

Перелік підстав для відмови у задоволенні запиту на інформацію, закріплений ч. 1 ст. 22 Закону є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Так у задоволенні запиту може бути відмовлено лише у разі наявності одночасно двох умов: відсутності інформації у володінні розпорядника інформації та відсутності у нього обов?язки володіти нею. Якщо інформація відсутня, але розпорядник зобов?язаний нею володіти, то згідно із принципом законності він повинен усунути порушення закону та вжити заходів щодо набуття (створення) запитаної інформації, продовживши у разі необхідності строк розгляду запиту на інформацію.

Враховуючи наведене, суд погоджується із запереченнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що Уповноважений звертаючись до Херсонської міської ради із відповідним запитом на отримання інформації мав керуватись в першу чергу Законом України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», відповідно до ч. 1 ст. 4 якого Уповноважений є посадовою особою, статус якої визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а відповідно який має керуватись в своїй діяльності в першу чергу вищевказаними законодавчими актами.

Крім того, дійсно ані Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ані постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» не передбачено узагальнення інформації (статистичних даних) щодо кількості складених протоколів та винесених постанов про адміністративне правопорушення за ст. 197 КУпАП, а відповідно вказана інформація не є «готовим» продуктом, який може бути надано на запит суб?єкта владних повноважень.

Таким чином, ненадання відповіді на запит Уповноваженого судом не розцінюється як неправомірна відмова в наданні інформації, оскільки надання останньої в запитуваному форматі не може бути розцінена як публічна, оскільки окрім викладеного вище не відповідає й ознаці наявного суспільного інтересу.

За таких обставин, з урахуванням загального принципу про те, що всі сумніви щодо доведеності вини особи у вчиненні правопорушення необхідно тлумачити на її користь (ст. 62 Конституції України), суд приходить до висновку, що обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, що виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Отже, в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, що на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України має своїм наслідком закриття провадження, оскільки провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 23, 212-3, 247, 250-252, 280, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за

ч. 2 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення закрити.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суддя: Л.В. Валігурська