Провадження № 3/761/6732/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Слободянюк Павло Леонідович, розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 44-3 КУпАП,

У С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 18.08.2020, близько 12 години 30 хвилин, за адресою: м. Київ, вул. В. Васильківська, 16, ОСОБА_1 реалізовував товари харчування без засобів індивідуального захисту, тобто своїми діями порушив постанову КМУ від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність її закриття у зв`язку з відсутністю складу вказаного правопорушення в діях ОСОБА_1 , з огляду на таке.

За змістом ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ст. 44-3 КУпАП встановлена за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Отже диспозиція вказаної норми є бланкетною, тобто такою, що відсилає до норм іншого нормативно-правового акта, тому, формулюючи суть правопорушення, вказівка на нормативний акт, вимоги якого порушені, є обов`язковою.

Закон України "Про захист населення від інфекційних хвороб" визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

Статтею 1 вказаного Закону, яка регулює визначення термінів, передбачено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

За приписами ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Постановою КМУ від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами внесеними постановою КМУ від 12.08.2020 №712) з 1 серпня до 31 серпня 2020 року на всій території України установлено карантин.

Відповідно до положень п. 10 вказаної постанови на території України на період дії карантину забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, тобто органом виконавчої влади встановлено вичерпний перелік місць, в яких забороняється перебування без вдягнутих засобів індивідуального захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, доказами наявності порушення вказаних вимог є рапорт працівника поліції, пояснення ОСОБА_1 , фотокопія паспорту ОСОБА_1 , протокол позачергового засідання №8 Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 14.05.2020, будь-яких інших доказів винуватості ОСОБА_1 не надано, в тому числі і тих, які б підтверджували, що правопорушення вчинене саме в громадському місці.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 20 травня 2020 року у справі №524/5741/16-а звернув увагу на те, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

З пояснень, наданих ОСОБА_1 , не вбачається можливим встановити, що він знаходився саме в місці, де заборонено перебування без вдягнутих засобів індивідуального захисту, а факт реалізації ним товарів харчування ніякими доказами не підтверджено.

Також суд не приймає до уваги в якості доказу правопорушення долучену до протоколу фотокопію паспорту ОСОБА_1 , оскільки вона зроблена невідомою особою та невідомим для суду пристроєм, більше того, з вказаної фотокопії можливо встановити лише дані особи, відносно якої було складено протокол, а доказового значення для встановлення обставин адміністративного правопорушення дана фотокопія не має.

При цьому, до протоколу про адміністративне правопорушення долучений протокол позачергового засідання №8 Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 14.05.2020, зміст якого не вбачається можливим дослідити через низьку якість друку.

За приписами ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясовується, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи зазначене, суддя дійшов до висновку, що необхідно закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя П.Л. Слободянюк