Справа № 149/2025/20
Провадження №3/149/616/20
Номер рядка звіту 156
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2020 року м. Хмільник

Суддя Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області Павлюк О. О., розглянувши матеріали, що надійшли від Хмільницького ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає в. АДРЕСА_1 ,

за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 23.08.2020 року серії ДПР18 №462169, 23.08.2020 року о 01:10 год. ОСОБА_1 в м. Хмільнику по вул.Соборності керував а/м ВАЗ 2103 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився в установленому законом порядку у лікарні, результати огляду 1,68 проміле. В цьому вбачаються порушення вимоги п. 2.9 а ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Протокол ОСОБА_1 підписаний, від надання пояснень у протоколі ОСОБА_1 відмовився, у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення міститься запис «керував автомобілем».

Згідно направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 23.08.2020 року (а.с. 3) у результаті огляду ОСОБА_1 23.08.2020 року о 01:10 год., поліцейським виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка мова, тремтіння рук. Огляд проводився за допомогою приладу Драгер, результат огляду 1,68 проміле. Особу на огляд у заклад охорони здоров`я доставив ст. л-т поліції Поліщук І. О.

В ході розгляду справи судом в судових засіданнях ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не визнав та послідовно заперечував наявність підстав для притягнення його до відповідальності за інкримінованим йому правопорушенням, в тому числі і з мотивів, зазначених у його письмових поясненнях, що містяться в матеріалах справи.

Справа надійшли в провадження Хмільницького міськрайонного суду 14.09.2020 року. Судове засідання, призначене на 28.09.2020 року, ОСОБА_1 просив відкласти, надавши йому можливість ознайомитися з матеріалами справи та отримати копію доданого до них відеозапису, а також забезпечити йому можливість скористатися правом на правову допомогу. З матеріалами справи ОСОБА_1 ознайомився 28.09.2020 року (а.с. 14). В наступному судовому засіданні 06.10.2020 року ОСОБА_1 заявив клопотання про допит свідків, витребовування доказів, які судом з метою належного з`ясування всіх обставин справи задоволено, а також інші клопотання, що стосуються процедури розгляду справи, які судом розглянуті в ході судового засідання та відхилено з підстав, зазначених нижче. В наступному судовому засіданні 15.10.2020 року ОСОБА_1 заявив клопотання про витребовування додаткових доказів, яке судом з метою належного з`ясування всіх обставин справи задоволено. В наступному судовому засіданні 22.10.2020 року ОСОБА_1 заявив клопотання про витребовування додаткових доказів, допит свідка, які судом з метою належного з`ясування всіх обставин справи задоволено, а також повторне клопотання про залучення до участі у справі його представника, яке судом розглянуто в ході судового засідання та відхилено з підстав, зазначених нижче. В судовому засіданні 02.11.2020 року ОСОБА_1 просив відкласти розгляд справи у зв`язку з неможливістю участі його адвоката у даному судовому засіданні. Оскільки доказів поважності причин неприбуття в судове засідання, яке було призначене на 02.11.2020 року ані ОСОБА_1 , ані його адвокат Палій В. М. суду не надали, суддя вважає неприбуття адвоката в судове засідання безпідставним та не вбачає підстав для його задоволення.

Статтею 1 КУпАП визначено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в судах визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України.

Щодо посилання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на наявність підстав для повернення протоколу про адміністративне правопорушення на доопрацювання у зв`язку з відсутністю нормативно-правового акту, який би встановлював відповідальність за інкриміноване йому діяння за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, який набрав чинності 01 липня 2020 року, внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема, у Кодексі України про адміністративні правопорушення:

у частині шостій статті 116 слова та цифри "частині п`ятій статті 130" замінити словами та цифрами "частинах першій та другій статті 130" (підпункт 2 пункту 1 розділу І Закону);

у частині восьмій статті 121 слова та цифри "частинах першій - четвертій статті 130" виключити (підпункт 3 пункту 1 розділу І Закону);

статтю 130 викладено в редакції (підпункт 4 пункту 1 розділу І Закону), що передбачає відповідальність за керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями (особами), які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, передачу керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, за відмову осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також уживання судноводієм після аварійної події за його участю алкоголю, наркотиків або після того, як судно було зупинено на вимогу поліцейського або іншої уповноваженої законом посадової особи до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану сп`яніння.

Разом з тим, згаданим законом (підпункт 171 пункту 2) Кримінальний кодекс України, доповнено статтею 286-1, яка передбачає кримінальну відповідальність, в тому числі, за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Згідно зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення зміни до розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 321-IX від 03 грудня 2019 року вказані норми закону набрали чинності з 01 липня 2020 року.

Згодом, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 17 червня 2020 року № 720-IX, у розділі I Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» внесено зміни, а саме у пункті 1 підпункти 2-4, 7 виключено; у пункті 2 підпункт 171 виключено.

Вимоги Закону України від 17 червня 2020 року № 720-IX із врахуванням приписів ст. 94 Конституції України, набрали чинності з 03 липня 2020 року після опублікування в офіційному виданні «Голос України» (№ 110).

Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зважаючи на викладене, законодавчий акт, який до 01 липня 2020 року встановлював адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння (ст. 130 КУпАП в редакції в редакції Закону України № 1446-VIII від 07 липня 2016 року), з 1 липня 2020 року був скасований Законом України № 2617-VIIІ з одночасною криміналізацією цих дій у ст. 286-1 КК України. Відтак Закон № 2617-VIIІ в цій частині зворотної дії не має.

З 03 липня 2020 року дії щодо керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння були декриміналізовані Законом України № 720-IX від 17 червня 2020 року з одночасним відновленням адміністративної відповідальності за їх вчинення у попередній редакції ст. 130 КУпАП.

Заявлене особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, клопотання про залучення як його захисника іншого фахівця в галузі права, суддею відхилено з таких підстав.

Відповідно до положень частини другої статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Конституція України гарантує права і свободи людини і громадянина (частина друга

статті 22), які не можуть бути обмежені за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками (частина друга статті 24). Як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 16.11.200 року у справі № 1-17/2000, права і свободи є основним елементом правового статусу людини і громадянина. Діставши закріплення в Конституції України, права і свободи визначають міру можливої поведінки людини і громадянина, відображають певні межі цих прав і свобод, можливість користуватися благами для задоволення своїх інтересів.

З метою забезпечення реалізації закріплених прав і свобод людини і громадянина Конституція України встановлює відповідні правові гарантії. Зокрема, в частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. Право на правову допомогу - це гарантована Конституцією України можливість фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги.

При цьому Конституційний Суд України зазначає, що положення частини першої статті 59 Конституції України про те, що кожен є вільним у виборі захисника своїх прав, в аспекті конституційного звернення треба розуміти як конституційне право, зокрема, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою отримання правової допомоги вибрати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Зазначене кореспондується з приписами ст. 268 КУпАП, якою передбачено право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

У п.52-55 рішення від 24.11.2011р. у справі «Загородній проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що «хоча право кожної особи,обвинувачуваної у вчиненні кримінального правопорушення, на ефективний захист адвокатом не є абсолютним, воно становить одну з головних підвалин справедливого судового розгляду (рішення у справі "Кромбах проти Франції"). Особа, проти якої висунуті кримінальні обвинувачення, яка не бажає захищатись особисто, повинна бути в змозі скористатись юридичною допомогою за власним вибором (рішення від 16 квітня 2009 року у справі "Ханжевачкі проти Хорватії"). Проте це останнє право також не може вважатись абсолютним і, таким чином, національні суди можуть не прийняти вибір особи, коли існують відповідні та достатні підстави вважати, що того вимагають інтереси правосуддя (див. рішення від 25 вересня 1992 року у справі "Круассан проти Німеччини").

В контексті заявленого клопотання суддя також враховує, що склад осіб, які беруть участь у провадженні в справах про адміністративні правопорушення, визначений Главою 21 КУпАП. До таких осіб закон відносить захисника, процесуальний статус, права, обов`язки та вимоги до якого передбачені статтею 271 КУпАП. Так, законом визначено, що у розгляді справи про адміністративне правопорушення може брати участь захисник адвокат або інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України. Згаданою статтею регламентовано також документи, які подаються суду на підтвердження повноважень захисника, який бере участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення.

На запитання судді щодо наявності підстав, визначених Законом, для залучення як захисника у даній справі особи, зазначеної у клопотанні, зокрема щодо закону, яким передбачено право на надання ОСОБА_2 правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, ОСОБА_1 послався на обставини, викладені у письмовому клопотанні, відповідного Закону суду не вказав. З матеріалів клопотання та інших матеріалів справи інформації щодо закону, який давав би право бути захисником відповідній особі з використанням процесуальних прав, суддею так само не встановлено, документів, передбачених ст. 271 КУпАП суду не надано. При цьому суддя звертає увагу, що довіреність, посвідчена 02.10.2020 року секретарем Куманівецької сільської ради Хмільницького району, містить посилання на відповідні норми ЦК України і ЦПК України, та не є документом, який в розумінні ст. 271 КУпАП посвідчує повноваження захисника при розгляді справ про адміністративні правопорушення.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є вирішення кожної справи в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП). Конституційний Суд України у Рішенні в справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначає, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. В цьому контексті положення частини першої статті 59 Конституції України «кожен має право на правову допомогу» треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.

За встановлених обставин суддя констатує, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності хоч і вільна у виборі того, хто надаватиме їй правову допомогу у спосіб, який вона може обирати, однак до участі в справі про адміністративне правопорушення як захисники (з наданням їм відповідних процесуальних прав та повноважень) можуть бути залучені лише особи, визначені статтею 271 КУпАП. Перелік осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративні правопорушення, визначений Главою 21 КУпАП, є вичерпним.

Заявлені в ході розгляду справи клопотання ОСОБА_1 про здійснення технічної фіксації (звукозапису) розгляду справи про адміністративне правопорушення, необхідність винесення окремого письмового процесуального рішення по кожному із заявлених ним клопотань, встановлення порядку дослідження доказів судом відхилено, оскільки зазначені вимоги особи не ґрунтуються на нормах Кодексу України про адміністративні правопорушення. Заперечення факту ухвалення рішення судом по заявленим вимогам внаслідок відсутності технічної фіксації судового засідання суддя розцінює як помилкові висновки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Вичерпний перелік рішень, які можуть виноситися при розгляді справи про адміністративне правопорушення, визначено ст. 284 КУпАП.

В судовому засіданні 02.11.2020 року ОСОБА_1 було заявлено відвід судді Павлюк О. О. за обставин і мотивів, викладених ним у письмовій заяві, поданій через канцелярію суду. В цілому доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зводяться до того, що суддею в судовому засіданні було відхилено повторне клопотання про виклик і допит свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що, на думку ОСОБА_1 свідчить про упередженість судді у даній справі.

В судовому засіданні 02.11.2020 року у задоволенні заяви про відвід судді Павлюк О. О. було відмовлено. При вирішенні питання про відвід суддя керується наступним.

Відповідно до ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст.246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Чинний КУпАП не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і, відповідно, не передбачає порядку розгляду заяви про відвід.

Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в національному законодавстві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і, зокрема, врегулювання права на відвід та порядку розгляду заяви про відвід по справам про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22 грудня 1993 року міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Крім того, Рада суддів України пунктом 4 рішення №34 від 08 червня 2017 року роз`яснила, що у разі необхідності при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Норми Кримінального процесуального кодексу України передбачають підстави за яких може бути заявлено відвід судді, який бере участь у кримінальному провадженні. А тому в даному випадку слід застосовувати аналогію права та застосувати норми КПК України при розгляді клопотання ОСОБА_1 про відвід судді у адміністративній справі.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

У статті 75 КПК України визначений виключний перелік обставин, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, в тому числі за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості. Згідно ч. 5 ст.80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 р. у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 р. «Ветштайн проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року по справі «Білуха проти України» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії», пункт 43).

У відповідності з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

За об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Такі обставини при розгляді заяви про відвід судді Павлюк О. О. не встановлені, заявником не доведена наявність обставин, які б викликали сумніви в неупередженості судді та унеможливлювали ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі, чи свідчили про його певну особисту заінтересованість, прихильність, уподобання стосовно однієї з сторін у справі, доводи викладені в заяві про відвід, не містять доказів, що вказують на необ`єктивність чи упередженість судді.

Незгода ОСОБА_1 з процесуальними рішеннями судді Павлюк О. О., в тому числі щодо відмови у задоволенні клопотання, не може бути правовою підставою для відводу судді, а лише можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку.

Інших доказів допущення суддею Павлюк О. О. будь-яких дій, що могли б викликати сумнів у її неупередженості чи необ`єктивності при розгляді адміністративної справи суду не надано, а тому заява про відвід судді Павлюк О. О. задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя враховує таке.

Як встановлено в ході судового розгляду, 23.08.2020 року о 01:10 год. ОСОБА_1 в м. Хмільнику по вул.Соборності керував а/м ВАЗ 2103 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився в установленому законом порядку у КНП «Хмільницька ЦРЛ», результати огляду 1,68 проміле.

Протокол про адміністративне правопорушення від 23.08.2020 року серії ДПР18 №462169 (а.с. 2) ОСОБА_1 підписаний, від надання пояснень у протоколі ОСОБА_1 відмовився, у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення міститься запис «керував автомобілем». В судовому засіданні на запитання суду ОСОБА_1 підтвердив, що підписи в протоколі про адміністративне правопорушення від 23.08.2020 року серії ДПР18 №462169 здійснені ним власноручно. На зворотній стороні протоколу про адміністративне правопорушення міститься власноручно здійснений запис «Я, ОСОБА_1 зобов`язуюся до повного витверезіння даним автомобілем не керувати та залишатися на місці зупинки біля магазину АТВ. 23.08.20» та містить його підпис.

Згідно направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 23.08.2020 року (а.с. 3) у результаті огляду ОСОБА_1 23.08.2020 року о 01:10 год., проведеного поліцейським, виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка мова, тремтіння рук. Огляд проводився за допомогою приладу Драгер, результат огляду 1,68 проміле. Особу на огляд у заклад охорони здоров`я доставив ст. л-т поліції ОСОБА_7 .

Відповідно до Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 4) з результатами огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 згоден, що посвідчено його підписом. Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння № 49 (а.с. 5), який проведено 23.08.2020 року о 01:30 лікарем-неврологом ОСОБА_8 в КНП «Хмільницька ЦРЛ», гр. ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння з результатом 1,68 проміле, з результатами огляду він ознайомлений під підпис (графа 11 Висновку). Від дачі письмових пояснень щодо обставин справи при складанні відповідних матеріалів ОСОБА_1 відмовився (а.с. 7).

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Згідно з вимогами статті 265 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог статті 265 КУпАП, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція) передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування; лікарем закладу охорони здоров`я.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків (п. 6 Розділу ІІ Інструкції). Огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством з метою встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи (п. 3, 4 Розділу ІІІ Інструкції). Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку (п. 17 Розділу ІІІ Інструкції).

Судом за клопотанням ОСОБА_1 витребувано і досліджено в судовому засіданні копію свідоцтва про повірку технічного засобу, який використовувався при здійсненні його медичного огляду в КНП «Хмільницька ЦРЛ», декларацію про відповідність приладу вимогам Технічного регламенту щодо медичних виробів, виданий 11.06.2018 року та дійсний до 07.06.2023 року. Крім того, за клопотанням ОСОБА_1 судом було витребувано і досліджено відомості щодо табелю обліку робочого часу лікаря-невролога ОСОБА_8 , яка дійсно працювала 23.08.2020 року (запис у табелі обліку робочого часу за серпень 2020 року ОСОБА_8 - ургентні наркологи 23.08-31.08, а.с. 88) та копії документів, що посвідчують проходження нею підвищення кваліфікації за спеціалізацією «Клініка та діагностика станів сп`яніння».

Дослідженим в судовому засіданні відеозаписом, зробленим з нагрудних камер працівників поліції, підтверджуються обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. Судом за клопотанням ОСОБА_1 було витребувано у Хмільницькому ВП повний відеозапис з нагрудних камер, які фіксували обставини, пов`язані з адміністративним правопорушенням, що досліджуються судом. Згідно одержаної відповіді від 31.10.2020 року № 16088/222/01-2020 (а.с. 90) усі наявні відеоматеріали додані до протоколу про адміністративне правопорушення, який складений відносно ОСОБА_1 .

Суд критично оцінює пояснення ОСОБА_1 , надані в судовому засіданні, стосовно того, що при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення та проведенні огляду на стан сп`яніння до нього з боку працівників поліції застосовувався примус і тиск. Досліджені судом докази, зокрема і відеозапис, не містять інформації, яка б могла свідчити про зазначені обставини. Надані ОСОБА_1 копії заяв про злочини (а.с. 67-70, 74-76) з урахуванням норм чинного законодавства і приписів ст. 62 Конституції України, зазначених висновків судді не спростовують. Враховуючи встановлені обставини у їх сукупності та взаємозв`язку доводи щодо недопустимості як доказу висновку щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 від 23.08.2020 року суддя відхиляє.

При вирішенні питання про достатність доказів, наявних у справі, для ухвалення рішення, суддя зазначає таке. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У справі "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий розгляд в суді, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує, між іншим, верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Сторін. У справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини вказав на те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ вимога справедливості судового розгляду включає дослідження способу, у який було отримано та представлено докази; завдання Суду, серед іншого, установити, чи провадження в цілому, включно зі способом отримання і представлення доказів, було справедливим у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції («Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands), заява №14448/88, п. 31). ЄСПЛ також неодноразово наголошував на тому, що сторона у справі повинна мати можливість ознайомитись із доказами у суді, коментувати їх та достовірність у належній формі у встановлений час.

В рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 року, ЄСПЛ визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом. В рішенні від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

В контексті зазначеного суддя звертає увагу, що Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП. З урахуванням презумпції невинуватості особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не зобов`язана доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Однак, заперечення обставин і фактів, які є предметом судового розгляду у справі про адміністративне правопорушення, в даному випадку суд розцінює як обраний спосіб захисту. За таких обставин аргументи особи належить підтверджувати належними і допустимими доказами. Суд при розгляді справи із додержанням засад об`єктивності та неупередженості може вживати заходів для витребовування доказів, якщо існують перешкоди для їх надання особою. Однак саме особа несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд в межах розумних строків зобов`язаний здійснити справедливий, неупереджений і своєчасний розгляд і вирішення справи.

В своїй прецедентній практиці даючи тлумачення Конвенції Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України» в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також неодноразово наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Судом вжито всіх необхідних заходів для повідомлення, виклику та забезпечення явки до суду свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , яких просив допитати в судовому засіданні ОСОБА_1 . Водночас їх неявка не може бути підставою для нерозгляду справи за наявними у справі доказами.

Крім того, суддя звертає увагу, що за приписами ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, крім іншого, прізвища, адреси свідків ; при наявності свідків протокол може бути підписано також і цими особами. Як уже зазначалось, чинним законодавством не передбачено обов`язку проведення огляду на стан сп`яніння особи в закладі охорони здоров`я в присутності свідків, і неможливість у зв`язку з неявкою допитати свідків, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, не спростовує обставин, зазначених в ньому щодо фактичних обставин порушення, а також не свідчить про порушення порядку проведення такого огляду. Крім того, ОСОБА_1 не звертався до уповноважених працівників поліції із зауваженнями щодо неповноти змісту протоколу від 23.08.2020 року серії ДПР18 №462169 (в тому числі щодо наявності свідка правопорушення ОСОБА_6 , не зазначеного в протоколі) ані в ході його оформлення, ані в ході розгляду справи суддею.

Суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ. В цілому при розгляді цієї справи суддею було вжито усіх можливих заходів для з`ясування її обставин, витребовування доказів, забезпечення особі реалізації права на правову допомогу тощо. Разом з тим вважаємо, що права, надані особі, яка притягається до адміністративної відповідальності згідно зі ст. 268 КУпАП, належить реалізувати з дотриманням критеріїв розумності, добросовісності і своєчасності, з метою досягнення цілей провадження у справі про адміністративні правопорушення. Суд може сприяти особі у реалізації її прав, в тому числі щодо подання доказів, однак повинен дотримуватися принципу об`єктивності і неупередженості, відтак неподання особою доказів без обґрунтування неможливості отримати і подати такі докази самостійно, не позбавляє суд обов`язку розглянути справу та ухвалити рішення у межах строків, визначених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Суддя вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджена в ході судового розгляду дослідженими в судовому засіданні доказами: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями технічних приладів, що мають функції відеозапису (відеозапис з нагрудних камер працівників поліції), письмовими доказами, пов`язаними з процедурою проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 (в тому числі документами щодо технічного стану медичного виробу приладу газоаналізатора Драгер, що використовувався для проведення огляду, кваліфікації лікаря, що проводив огляд, відомостями щодо робочого часу лікаря, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 23.08.2020 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння). Клопотання про визнання процедури медичного огляду вчиненої з порушенням та визнання її результатів недопустимим доказом суддя відхиляє з мотивів, зазначених вище.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, та вважає, що до ОСОБА_1 належить застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Відповідно до статті 283 КУпАП суд присуджує також стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст.ст. 27, ч. 1 ст. 130, п. 1 ч. 1 ст.284, 307, 308 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Павлюк О. О.