Справа № 348/959/19
Провадження № 33/4808/99/20
Категорія ст. 124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Повзло
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю осіб: ОСОБА_1 та його захисника Любчика Сергія Романовича, потерпілого ОСОБА_2 та його представника захисника Гедзика Василя Мироновича, розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31.01.2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України житель АДРЕСА_1 , який не працює, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП із закриттям провадження по справі на підставі ст. 38 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_1 просить постанову суду як незаконну та необґрунтовану скасувати, винести нову, якою закрити провадження по справі за відсутністю в його діях складу правопорушення. Вважає, що справу розглянуто неповно, необ`єктивно з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів посилається на: 1) невідповідність протоколу вимогам закону та об`єктивним обставинам справи, оскільки суть правопорушення фактично дублює фабулу постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 26.04.2019 року, яке не вступила в закону силу та оскаржується в суді, що, на думку апелянта, свідчить про недоведеність встановлених в ній обставин; 2) безпідставне посилання суду на постанову про закриття кримінального провадження від 26.04.2019 року як на доказ його винуватості, виходячи з того, що вказане рішення не набуло чинності, а тому не може прийматися до уваги суду при розгляді справи; 3) неповноту висновку експерта від 22.04.2019 року, який ґрунтується на припущеннях, без надання жодної оцінки діям другого учасника ДТП - водія ОСОБА_2 на предмет відповідності його дій технічним вимогам ПДР України; 4) безпідставне критичне ставлення суду до його пояснень та пояснень свідка пасажира його автомобіля ОСОБА_3 щодо обставин події та прийняття до уваги суперечливих пояснень іншого водія та пасажирів його автомобіля, які були надані під час досудового розслідування, а не безпосередньо в суді. На думку апелянта, саме перевищення швидкості водієм ОСОБА_2 знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із наслідками ДТП. Вважає, що його вина у вчиненні ДТП, не доведена.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_1 порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а саме 01.06.2018 близько 20.00 год. ОСОБА_1 в м. Надвірна по вул. Рамішвілі, Івано-Франківської області, керуючи транспортним засобом, а саме автомобілем марки «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій автомобіля «Opel Vivaro» ОСОБА_2 та пасажир автомобіля «Opel Vivaro» ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження, чим порушив п.п. 2.3 (б), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України (а.п. 82-84).

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_5 роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП. Потерпілому ОСОБА_2 роз`яснені права, передбачені ст. 269 КУпАП. Захиснику Любчику С.Р., та представнику потерпілого ОСОБА_2 захиснику Гедзику В.М. роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП.

Апелянтом заявлено клопотання про долучення фотознімків з місця ДТП, яке задоволено.

Під час апеляційного розгляду:

- ОСОБА_1 та його захисник Любчик С.Р. підтримали доводи апеляційної скарги, просили провадження по справі закрити, оскільки вважають винуватим у вчиненні ДТП водія ОСОБА_2 , який перевищив допустиму швидкість руху на ділянці дороги, та вчинив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_1 , який вже зупинився та перебував в статичному стані;

- потерпілий ОСОБА_2 та його представник захисник Гедзик В.М. заперечували проти доводів апеляційної скарги апелянта, просили постанову суду залишити без змін. ОСОБА_2 наголошував на тому, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 виїхав на його смугу руху, у зв`язку із чим відбулось зіткнення.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, постанову місцевого суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 283 КУпАП, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

За вимогами ст. 280 КУаАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Так, під час судового розгляду в суді першої інстанції були допитані учасники ДТП водії транспортних засобів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , свідок ОСОБА_3 , який перебував під час ДТП в транспортному засобі «ВАЗ 2107» під керуванням водія ОСОБА_1 , та свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , які були пасажирами в автомобілі «Opel Vivaro» під керуванням водія ОСОБА_2 .

Окрім цього, судом першої інстанції були досліджені наявні в матеріалах провадження докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 052870 від 09.05.2019 року (а.с. 1); постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 26.04.2019 року (а.с. 3-5); копію протоколу огляду місця події від 01.06.2018 року (а.с. 25-27); копію схеми місця ДТП від 01.06.2018 року з фотознімками до неї (а.с. 28-29); копію висновку експерта № СЕ-19/109/26-172ІТ/19 від 22.04.2019 року (а.с. 30-33).

Відомості, що містяться на схемі ДТП, підтверджуються фотоматеріалами (фотознімками з місця ДТП), що долучені до матеріалів справи.

Під час прийняття рішення щодо винуватості ОСОБА_1 судом першої інстанції також було враховано й наслідків ДТП, локалізацію механічних пошкоджень на транспортних засобах, пояснення учасників пригоди та свідків.

Аналізуючи вказані докази, суд першої інстанції, виходячи із приписів п.1.3 ПДР України в частині того, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила, дійшов правильного висновку про те, що у ситуації, що склалась, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом, а саме автомобілем марки «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, тобто порушив п. 2.3 «б», п. 10.1 та п. 12.1 ПДР України.

Такий висновок судді відповідає наявним в матеріалах провадження доказам, та повністю узгоджується з поясненнями водія ОСОБА_2 , наданими ним безпосередньо після зіткнення транспортних засобів та підтверджені останнім під час судового засідання в суді першої інстанції.

Так, ОСОБА_2 стверджував, що, рухаючись в гору по вул. Рамішвілі зі швидкістю 50 км/год., він побачив, як по зустрічній смузі руху, на великій швидкості, рухався автомобіль марки «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_1 , водій якого, перетнув суцільну смугу руху та почав рухатися юзом на його автомобіль, що, у подальшому, й призвело до зіткнення їх транспортних засобів (а.п. 35-36, 82 зворіт).

Відомостей про те, що водій ОСОБА_7 , після вчинення ДТП, також наполягав би на тому, що водій ОСОБА_2 рухався з перевищенням швидкості руху, матеріали провадження не містять, та апелянтом не надані. Таку позицію останній обрав під час судового розгляду справи, незважаючи на те, що ОСОБА_7 надавалась можливість викласти свої пояснення чи зауваження, а тому, вважаю, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що до пояснень ОСОБА_7 належить відноситься критично, та розцінювати їх як спосіб захисту останнього від притягнення його до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 був ознайомлений із протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 052870 від 09.05.2019 року, проте жодних зауважень, уточнень чи заперечень не заявив, скориставшись своїм правом не надавати пояснення, відповідно до ст. 63 Конституції України, про що свідчить відповідний запис працівника поліції наступного змісту: «Від підпису та пояснень відмовився, права та обов`язки роз`яснені відповідно до ст. 268 КУпАП» (а.с. 1).

Відповідно до 2.3 б ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

Пунктом 12.1 ПДР України встановлено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Приписами п. 10.1 ПДР України передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Отже, сукупність вищевказаних доказів, характер та ступінь механічних пошкоджень транспортних засобів в результаті дорожньо-транспортної пригоди, розташування транспортних засобів відповідно до схеми дорожньо-транспортної пригоди, пояснення учасників дорожньо-транспортної пригоди, свідчать про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, доходжу висновку, що суддя суду першої інстанції повно та всебічно дослідив докази по справі, дав їм належну оцінку та обґрунтовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.

Вважаю, що доводи ОСОБА_1 , які викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Оскільки умовою настання відповідальності за ст. 124 КУпАП є порушення правил дорожнього руху, що призвели до пошкодження транспортних засобів, в діях ОСОБА_1 є склад вказаного адміністративного правопорушення.

Доводи апелянта про те, що викладена працівниками поліції суть адміністративного правопорушення фактично дублює фабулу постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 26.04.2019 року, яке не вступила в закону силу, не є підставою для визнання доказів недопустимими.

Окрім цього, звертаю увагу на те, що суд не має права у будь який спосіб істотно змінювати зміст обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки це суперечить загальним засадам судочинства, закріпленим у ст. 129 Конституції України та порушує право на захист.

Доводи апелянта про безпідставне посилання суду на постанову про закриття кримінального провадження від 26.04.2019 року яка не набула чинності, як на доказ його винуватості, не є слушними, оскільки відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається, постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 26.04.2019 року не скасована, а тому, суд першої інстанції надав їй оцінку у сукупності з іншими доказами по справі.

Стосовно незгоди апелянта з долученим до матеріалів провадження висновком експертного дослідження № СЕ-19/109/26-172ІТ/19 від 22.04.2019 року, то доходжу наступного висновку.

Вказане експертне дослідження проведене особою належної кваліфікації, яка має тривалий експертний стаж, надала логічні і послідовні відповіді на всі поставлені питання. Висновок містить в собі належне мотивування, його структура відповідає вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, і не викликає сумнівів у його правильності чи повноті.

Крім того, пояснення ОСОБА_1 , надані ним безпосередньо в суді апеляційної інстанції, не спростовують висновки експерта (а.п. 30-33).

Доводи апелянта про винуватість в ДТП водія ОСОБА_2 внаслідок перевищення саме ним швидкості руху, є неспроможні, оскільки по справі відсутні такі дані.

Твердження апелянта про винуватість ОСОБА_2 не є предметом розгляду вказаної справи про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення складного відносно ОСОБА_1 (а.с. 1).

Питання про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення повинно розглядатися у встановленому законом порядку за умови складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення уповноваженою посадовою особою.

В той же час, встановлення факту наявності чи відсутності порушення ОСОБА_2 . Правил дорожнього руху не впливає на правильність висновків суду про порушення ОСОБА_1 п. 2.3 «б», п. 10.1 та п. 12.1 ПДР України, та його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Доводи апелянта про безпідставне критичне ставлення суду до його пояснень та пояснень свідка пасажира його автомобіля ОСОБА_3 щодо обставин події та прийняття до уваги суперечливих пояснень іншого водія та пасажирів його автомобіля, які були надані під час досудового розслідування, а не безпосередньо в суді, не заслуговують на увагу, оскільки оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

З огляду на викладене, рішення суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ухвалене на підставі належних, достатніх та допустимих доказів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

При накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції дотримався вимог ст. 38 КУпАП, та дійшов правильного висновку про закриття провадження, у зв`язку із закінченням строків накладення стягнення.

Істотних порушень закону, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

З урахуванням викладеного, доходжу висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді належить залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31.01.2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП із закриття провадження по справі на підставі ст. 38 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення стягнення, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло