1Справа № 335/342/20 3/335/231/2020
18 лютого 2020 року м. Запоріжжя
Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макаров В.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Запоріжжя справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності:
- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ., за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
В судовому засідання ОСОБА_1 свою вину у вчиненні даного адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що 06.01.2020 року, на його думку, його безпідставно було зупинено працівниками патрульної поліції. Вони повідомили про те, що в них є підозра на те, що він знаходиться у стані наркотичного сп`яніння і запропонували поїхати для медичного огляду з метою перевірки його стану. Працівникам поліції він повідомив про те, що страждає хронічними захворюваннями та йому заборонено нервувати, а також необхідно приймати їжу та ліки за розкладом. Коли його зупинили він саме їхав приймати їжу та ліки, оскільки погано себе почував. Він відмовився і повідомив поліцейських про те, що в нього піднявся тиск та йому необхідно терміново прийняти їжу та ліки, після чого він через 20-30 хвилин зможе пройти медичне обстеження. Також, він повідомив поліцейським проте, що якщо він вчасно не прийме їжу та ліки його стан здоров`я може погіршитися та він може втратити свідомість. Але, його аргументи були залишені поза увагою та на нього було складено протокол за керування транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння. Після чого він поїхав додому, прийняв їжу та ліки та звернувся до медичного закладу для проходження медичного огляду. Відповідно до Висновку КУ «Обласного клінічного наркологічного диспансеру» ЗОР №98 від 06.01.2020 року, ОСОБА_1 06.01.2020 року о 13 год. 25 хв. пройшов медичний огляд, за результатами якого він не перебував, а ні у алкогольному, а ні наркотичному, а ні іншому сп`янінні чи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. У зв`язку з зазначеним, просив суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
ОСОБА_1 у судовому засіданні просив справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення. На його думку, висновок поліцейських про керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, спростовується актом медичного огляду ЗОР №98 від 06.01.2020 року.
Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.
Так, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.
Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Відповідно до вимог ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час та за місцем вчинення правопорушення.
Як зазначено у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, або у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відмова водія транспортного засобу від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння є порушенням вимог п. 2.5. ПДР України. Тобто, факт відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння вже сам по собі утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції закріплено у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція №1452/735).
Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Із аналізу наведених доказів та норм законодавства слід зробити висновок, що водій транспортного засобу не має права відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння, про що складається відповідний протокол про адміністративне правопорушення.
При цьому, така відмова особи повинна бути прийнята працівниками поліції виключно у присутності двох свідків (ч. 2 ст. 266 КУпАП, п. 6 Розділу 1 Інструкції № 1452/735), що в даному випадку і було виконано працівниками поліції.
Як вбачається з матеріалів справи, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю доведена та підтверджується матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 316937 від 06.01.2020 року, який складений з виконанням процесуальних вимог уповноваженою особою, є документом, який офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій і є одним з основних джерел доказів. Із нього слідує, що факт відмови водія від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку встановлено у присутності двох свідків, отже він відповідає вимогам ст. 256 КпАП України та, в силу ст. 251 КпАП України, є доказом у справі.
Крім того, вина ОСОБА_1 підтверджується також письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були присутніми при відмові ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння; рапортом інспектора взводу 1 роти 1 батальйону 4 УПП в Запорізькій області ДПП лейтенантом поліції Молонинським М.М.; направленням на огляд водія транспортного засобу; відтвореним в судовому засіданні відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у Запорізькій області, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, який повністю підтверджують обставини викладені у протоколі, у тому числі відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку у присутності двох свідків.
Відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух», юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.
Таким чином, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає та розцінює дії водія ОСОБА_1 як уникнення від огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Своїми фактичними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5. Правил дорожнього руху та його дії органом Національної поліції за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.5. Правил дорожнього руху кваліфіковані повністю вірно.
У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.
Наведені у справі докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність відсутні, а тому в своїй сукупності підтверджують обставини, встановлені в суді. Будь-які дані, які б спростовували чи ставили під сумнів досліджені докази, відсутні і не встановлені судом.
Приймаючи дане рішення, суд керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Суд не бере до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що він має хронічні хвороби та потребує постійного приймання їжі та ліків за розкладом, оскільки вони не доведені належними доказами, а виписка з медичної картки ОСОБА_1 надана ТОВ «ВІТАЦЕНТР» про те, що він у період з 18.12.2016 року по 25.01.2017 року перебував на лікуванні, є трирічної давності, не свідчить про зворотне. Жодних іншим медичних документів на підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 надано не було.
Решта доводів ОСОБА_1 є несуттєвими, ґрунтуються на хибному тлумаченні приписів чинного законодавства та висновків суду не спростовують.
З огляду на викладене, відповідні заперечення ОСОБА_1 суд розцінює як усталену модель захисту з метою уникнення стягнення за вчинене правопорушення, та відхиляє їх.
Посилання ОСОБА_1 на проходження ним медичного огляду після складання протоколу, який встановив відсутність стану алкогольного,наркотичного або іншого сп`яніння, суд не приймає до уваги, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складений за порушення водієм п. 2.5. ПДР України, а саме за відмову від проходження особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, а не за керування транспортним засобом у стані сп`яніння.
Тому, наявність в матеріалах справи медичного висновку №98 від 06.01.2020 року, про відсутність у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, який складений після оформлення протоколу, не є підставою для закриття провадження за відсутності складу та події адміністративного правопорушення.
Як передбачено ст. 23 КУпАП, метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчинення нових правопорушень.
Згідно п. 1.9. ПДР України, особи, які порушують ПДР України, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.
Згідно ст.ст. 34, 35 КУпАП обставин, що пом`якшують чи обтяжують адміністративну відповідальність ОСОБА_1 під час судового розгляду не встановлено.
Приймаючи до уваги характер та обставини вчинення правопорушення, його суспільну небезпеку, враховуючи особу порушника та вимоги ст. 33 КУпАП, та зважаючи на те, що санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено безальтернативне стягнення стосовно водіїв, суд дійшов висновку за необхідне накласти на ОСОБА_1 стягнення у межах закону, який він порушив, у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Відповідно до ст.ст. 40-1, 283 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. до спеціального фонду Державного бюджету України.
Керуючись ст. ст. 33, 40-1, 130, 245, 252, 283-285, 294 КУпАП, суд,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накласти на нього стягнення у виді адміністративного штрафу у розмірі у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок в дохід Держаного бюджету України з позбавленням його права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік.
Роз`яснити ОСОБА_1 ,що згідно зі ст. 307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або опротестування такої постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або протесту без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч. 1 ст. 308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державно виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП; витрати на облік зазначених правопорушень.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп..
Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

Суддя В.О. Макаров