Справа №576/960/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Усенко Л. М.
Номер провадження 33/816/415/20 Суддя-доповідач Матус В. В.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Матус В. В. ,з участю секретаря судового засідання Шумарової О.О,, Тітова Д.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в режимі відео конференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 31 липня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді встановлено, що 10 травня 2020 року о 12 год. 40 хв. у м. Глухів, по вул. Терещенків, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем «Citroen ZX 1,4», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп?яніння, чим порушив п. 2.9 «А» Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з прийнятим судовим рішенням, просить скасувати вказану постанову судді та закрити провадження в справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що по справі відсутні достатні докази, що протокол про адміністративне правопорушення було складено уповноваженим на те працівником поліції.

Крім того вказує, що для встановлення в закладі охорони здоров?я його стану сп?яніння, було використано поліцейський «Alkotest 6810», щодо якого відсутні докази правомірності його використання на території України.

Суддею помилково зроблено висновок про зловживання процесуальними правами.

Суддя безпідставно не викликав свідків у судове засідання, хоча про це було заявлено клопотання.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню, не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У відповідності до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов?язаний з?ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом?якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з?ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність за вказане правопорушення настає у разі керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а так само за відмову осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан такого сп`яніння.

Розглядаючи справу, суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп?яніня, тому вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Факт скоєння вказаного правопорушення за обставин, викладених в постанові судді, підтверджується зібраними доказами, які були всебічно, повно досліджені судом першої інстанції, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 147429 від 10 травня 2020 року, який за своїм змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів не викликає (а. с. 1); поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 2, 3), згідно яких свідки підтвердили факт відмови водія ОСОБА_1 пройти огляд на встановлення стану сп?яння на місці зупинки та згода на який огляд в закладі охорони здоров?я; висновком щодо результаті медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 98 від 10 травня 2020 року (а. с. 4), згідно якого водій ОСОБА_1 о 13 год. 25 хв. 10 травня 2020 року перебував в стані алкогольного сп?яніння; довідкою із Глухівського ВП ГУ НП в Сумській області (а. с. 5), згідно якої водій ОСОБА_1 має водійське посвідчення категорії «В» та прав не позбавлявся; відеозаписами (а. с. 6) на яких зафіксовано факт зупинки водія ОСОБА_1 працівниками поліції, його поведінка, що містила ознаки алкогольного сп?яніння, факт відмови водія у присутності 2 свідків, на місці зупинки пройти огляд на встановлення стану сп?яніння, а також порядок проходження ОСОБА_1 в закладі охорони здоров?я огляду на стан сп?яніння, який виявився позитивним 2,5 ‰.

За таких обставин, суддя дійшов правильного висновку про те, що водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, суддя здійснюючи дослідження та оцінку доказів може посилатися як на усні так і на письмові доказ, при цьому жодний доказ не має переваги над іншим.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді, викладені в постанові і були підставами для її скасування, як про те ставить питання апелянт, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено, стан алкогольного сп?яніння водія був зафіксований, як у медичному висновку так і на відеозаписах наданих суду поліцейськими.

У своєму рішенні від 29 червня 2007 року по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

У відповідності до п. 1.1 ПДР України (затверджені постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року за № 1306), ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил, а згідно п. 2.9 цих Правил, водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З огляду на викладене, враховуючи вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього, а тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів вини є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що справа не містить достатніх доказів, що протокол про адміністративне правопорушення було складено уповноваженим на те працівником поліції, то їх суд апеляційної інстанції обґрунтованими визнати не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати, зокрема, за ст. 130 КУпАП уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

Із матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення було складено відносно водія ОСОБА_1 інспектором поліції Глухівського ВП ГУНП у Сумській області, тобто посадовою особою поліції.

Так, Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що поняття «кримінальне обвинувачення», яке використовується у статті 6 Конвенції, має автономний характер і його необхідно розуміти лише виходячи з положень Конвенції.

Подібне застереження означає, що виведення у законодавстві країн - учасниць з-під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень і віднесення їх до юрисдикції інших органів, що може означати визнання національним законодавцем таких проступків адміністративними, для Європейського Суду не матиме значення.

Визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється Європейським Судом не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з врахуванням правової природи порушення , його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа «Озтюрк проти Німеччини», «Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства»).

При цьому, Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа «Гурепка проти України»), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Визнання кримінально - правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких є принцип змагальності, який передбачає, що сторона має самостійно обстоювати свої правові позиції.

Тобто, із вище викладеного слідує те, що принцип змагальності суттєво обмежує ініціативу суду і покладає тягар доказування на сторони процесу, таким чином оскільки ОСОБА_1 суду не надав жодних доказів відсутності повноважень у поліцейського ОСОБА_4 на складання протоколу про адміністративне правопорушення, або ж не заявив перед суддею клопотання про витребування від органів поліції даних про повноваження інспекторів поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, тому суддя суду першої інстанції обґрунтовано і законно не проявив ініціативи щодо витребування даної інформації самостійно.

Таким чином, сумніви ОСОБА_1 у повноваженням інспектора поліції без належного обґрунтування своєї позиції доказами є ніщо інше як його власна думка, яка жодним чином не може впливати на допустимість такого доказу, як протокол про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги, що для встановлення в закладі охорони здоров?я стану сп?яніння ОСОБА_1 , було використано поліцейський «Alkotest 6810», щодо якого відсутні докази правомірності його використання на території України є необґрунтованим, оскільки із відеозапису наданого працівниками поліції вбачається, що медичний заклад для проведення тесту використовував власний прилад, який за зовнішніми ознаками є відмінний від того, що використовуються працівниками поліції та щодо якого суддею у поліції витребовувалася інформації щодо підстав законності такого використання приладу (а. с. 29 - 35).

А оскільки у закладі охорони здоров?я був власний прилад і на нього жодної документації ОСОБА_1 запитано не було, тому суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо використання медиками для встановлення його стану сп?яніння поліцейський «Alkotest 6810».

Відповідно Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджене наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Допитана за ініціативою сторони захисту в суді апеляційної інстанції лікар ОСОБА_5 пояснила, що проводила огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння із використанням приладу Алконт 01 су-и № 1342-15. Проби були проведені з інтервалом 20 хвилин. Результат 2,5 % проміле. Був складений висновок, що останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння, про що останній сам повідомив в ході огляду. При цьому, лікар підтвердила, що кров на аналіз не забиралася.

Доводи ОСОБА_1 про те, що проведення досліджень без забору біоматеріалу є порушенням вимог Інструкції, не заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 7 розділу 3 проведення лабораторних досліджень обов`язкове лише на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини, а не стану алкогольного сп`яніння.

При цьому, відповідно до п. 14 3 розділу Інструкції, якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений.

Щодо висновків судді з приводу зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами, то вони на думку апеляційного суду є обґрунтованим.

Так, Європейський суд з прав людини у п. 41 свого рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов?язком не тільки для держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов?язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов?язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Із постанови судді вбачається, що спочатку захисник Тітова Д.Б., а потім і сам ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений просили відкласти призначені на 09 червня 2020 року; 28 липня 2020 року та 30 липня 2020 року, судові засідання.

А відтак, сторони, які добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язані слідкувати за перебігом розгляду справи учасником якої вони є, зобов?язані утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу.

Однак ОСОБА_1 та його захисник під різними приводами просили суд відкласти судовий розгляд, однак за весь цей час жодного нового доказу чи документа до суду не надати та не направили, як на обґрунтування своєї позиції так і на спростування доводів поліції.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що в діях ОСОБА_1 є ознаки зволікання, а тому висновки судді суду першої інстанції в цій частині є також обґрунтованим.

В той же час, сам ОСОБА_1 був допитаний в суді першої інстанції, скориставшись своїми процесуальними правами.

Що стосується порушення права ОСОБА_1 через не виклик у судове засідання свідків, то апеляційний суд, в даній справі та за даних умов, погоджується з правильністю висновків судді щодо не обов`язкового виклику в судове засіданні свідків по справі, за наявності достатньої кількості інших доказів по справі, що у своїй сукупності підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, долучені до справи відеозаписи працівників поліції, письмові докази свідків, висновок закладу охорони здоров?я, можуть бути використані в якості доказу, навіть без безпосереднього допиту вище згаданих свідків у судовому засідання безпосередньо.

Вказаний виняток, в даній справі, є можливим виключно із за наявності інших доказів, що поєднані між собою, мова в даному випадку йде про відеозапис на якому зафіксовані як дії свідків, поліцейських, працівників лікарні так і поведінка самого ОСОБА_1 , а тому перевірка змісту письмових пояснень свідків по даній справі можлива і шляхом порівняння їх письмових пояснень із діями зафіксованими на відеозаписах.

Таки чином, в даній справі, суддя мала право, з врахуванням об?єму наявних доказів та з обов?язковим забезпеченням всебічності у їх дослідженні в судовому засіданні, обмежитися наявними доказами і не здійснювати виклик свідків у судове засідання аби не дублювати вже відому інформацію про обставини справи.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 судом першої інстанції накладено у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з дотриманням вимоги ст. ст. 33 - 35 КУпАП, і є достатнім для досягнення мети адміністративного стягнення, зокрема виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

Враховуючи викладене вважаю, що постанова суду є законною і обґрунтованою, а тому законних підстав для її скасування, не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 31 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуМатус В. В.