Провадження № 33/824/1255/2020 Доповідач в суді ІI інстанції - Свінціцька О.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Александрова Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Александрова Д.О. на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 06 лютого 2020 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Деснянського районного суду міста Києва від 06 лютого 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він, 12 листопада 2019 року о 01 годині 00 хвилин в м. Києві по проспекту Броварському, 3-А, керував автомобілем марки «Mitsubishi Outlander» номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме, блідість шкіри, застиглий погляд, звужені зіниці очей. Відповідно до висновку медичного огляду №008904 від 12.11.2019р. ОСОБА_1 керував транспортним засобом від впливом лікарських засобів (седативних та снодійних речовин (бензодіазепінів)).

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

У апеляційній скарзі захисника Александрова Д.О. указано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування. В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, що постанова винесена із порушенням норм чинного законодавства, обставини справи з`ясовані неповно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Указав, що в ніч з 11.11.2019 на 12.11.2019 ОСОБА_1 перебував у складі екіпажу 1201. Коли до патрульного автомобіля під`їхали поліцейські відділу моніторингу ОСОБА_1 фактично автомобілем не керував, перебував у припаркованому автомобілі на заправній станції WOG в очікуванні повернення інших працівників поліції. Вважав, що дії працівників відділу моніторингу були фактично спрямовані на провокацію ОСОБА_1 на вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, яке б він не вчинив, якщо б на нього не чинили вплив працівники поліції відділу моніторингу. Крім того, зауважив, що працівники поліції відділу моніторингу не мали підстав направляти ОСОБА_1 до лікарні для проходження огляду, оскільки він не був водієм в розумінні Правил дорожнього руху України. Просив постанову скасувати та закрити провадження у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вислухавши пояснення:

ОСОБА_1 та його захисника Александрова Д.О., які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити; свідка,

вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновки судді місцевого суду про доведеність вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП стверджуються наступними доказами:

висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.11.2019р., відповідно до якого ОСОБА_1 перебував під впливом лікарських засобів (седативні та снодійні речовини (бензодіазепіни)).

відеозаписом із нагрудної камери працівників поліції,

іншими доказами.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну юридичну оцінку суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст. 130 КУпАП, необхідності накладення на нього стягнення та на законних підставах, із дотриманням вимог ст. 23 і 33 КУпАП наклав на нього стягнення у межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги в частині неповноти з`ясування обставин адміністративного правопорушення не ґрунтуються на матеріалах справи, із яких вбачається, що розгляд справи проведений із належною повнотою, а висновки судді належним чином мотивовані.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що дії працівників відділу моніторингу були фактично спрямовані на провокацію ОСОБА_1 на вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП є безпідставними та спростовуються відеозаписом із нагрудної камери працівників поліції, який був долучений до матеріалів справи, з якого вбачається, що коли працівники відділу моніторингу підійшли до автомобіля патрульної поліції, за кермом вказаного автомобіля знаходився ОСОБА_1 . Після повідомлення працівниками відділу моніторингу про підстави перевірки, екіпажу патрульної поліції, у тому числі і ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння з метою належної перевірки заяви, яка надійшла до Управління патрульної поліції. Після вказаної пропозиції щодо проходження огляду жодних вказівок працівників відділу моніторингу про те, щоб саме ОСОБА_1 сідав за кермо автомобіля патрульної поліції відеозапис не містить. Також відеозапис не містить даних, які б вказували, що ОСОБА_1 висловлював будь - які заперечення чи незгоду сідати за кермо автомобіля. При цьому з відеозапису вбачається, що саме ОСОБА_1 сів за кермо автомобіля патрульної поліції та саме ОСОБА_1 керував автомобілем.

Суд вважає, що наданий відеозапис є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки на даному відеозаписі об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та винності ОСОБА_1 у його вчиненні.

Також не грунтуються на вимогах законодавства доводи захисника про те, що працівники поліції відділу моніторингу не мали підстав направляти ОСОБА_1 до лікарні для проходження огляду.

Так, відповідно до розділу ІІ п.1 пп.1 Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.02.2018 за № 111, серед основних завдань органів (підрозділів) поліції щодо реагування на правопорушення або події та оперативного інформування чергових служб вищого рівня є, у тому числі, реагування на всі повідомлення про правопорушення або події, інформація про які отримана в будь-який спосіб, направлення на місця подій сил і засобів поліції, необхідних для захисту прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяння їх реалізації. Відповідно до розділу ІІ п.6 вказаної Інструкції поліцейський незалежно від місцеперебування після отримання доручення диспетчера або оперативного чергового щодо реагування на правопорушення або подію зобов`язаний негайно здійснити всі необхідні заходи щодо безумовного виконання такого доручення.

Відповідно до розділу 9 п.7 Інструкції наряди патрульної поліції, групи реагування патрульної поліції та інші наряди поліції, задіяні до реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події, у разі реагування на правопорушення або подію, які не містять ознак злочину, повинні невідкладно забезпечити збір необхідних матеріалів перевірки.

Таким чином пропозиція працівників поліції відділу моніторингу щодо проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі з метою перевірки заяви, що надійшла до Управління патрульної поліції відповідала вимогам чинного законодавства.

Інші, як наведені у апеляційній скарзі доводи, так і доводи, наведені в ході розгляду справи апеляційним судом, не дають підстав для висновку про незаконність постанови судді в частині доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Наведене у свої сукупності вказує на те, що справа про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП була розглянута повно, всебічно та об`єктивно. Постанова Деснянського районного суду міста Києва від 06 лютого 2020 року щодоОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для скасування чи зміни цієї постанови суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Александрова Д.О. залишити без задоволення.

Постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 06 лютого 2020 року щодоОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька