Справа № 130/1868/20
Провадження № 33/801/818/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач: Якименко М. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Якименко М.М., розглянувши у апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень та стягнуто судовий збір в розмірі 420,40 гривень на користь держави.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати. Вважає, що суд допустив порушення норм процесуального права, не повно з`ясував усі обставини справи, не дав належної оцінки доказам. Вказав на те, що суд не врахував, що мотокультиватор Форте, не відноситься до категорії механічних транспортних засобів.

В судове засідання ОСОБА_1 та його адвокат Нестеренко М.В. не з`явились. Про причини неявки не повідомили. Суд вирішив розглянути справу у їх відсутність.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суддя вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін, з огляду на таке.

Згідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно п.10.1 Правил дорожнього руху передбачено, що перед початком руху, перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно п.13.1 Правил дорожнього руху передбачено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 448172 від 09.08.2020 слідує, що водій ОСОБА_1 09.08.2020 о 20 год. 30 хв. по вул. Козацькій в смт Браїлів, керуючи мотоблоком «Форте», без номерних знаків, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив зіткнення із припаркованим автомобілем марки ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_1 . Під час ДТП транспортні засоби механічні пошкодження із матеріальними збитками. Водій ОСОБА_1 порушив п. 13.1 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є правильними і підтверджуються дослідженими судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення (а.с. 1); схемою місця ДТП (а.с. 3) та поясненням потерпілого ОСОБА_2 (а.с. 4).

Відповідно до схеми місця дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що саме ОСОБА_1 не дотримався правил дорожнього руху. Оскільки своїми односторонніми діями не міг попередити дану дорожньо-транспортну пригоду.

Дії ОСОБА_1 знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією даної пригоди та наслідками у виді механічних пошкоджень, та в його діях вбачаються ознаки порушення вимог п.п. 13.1 ПДР, що свідчить про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Таким чином, не дотримання елементарних правил безпеки дорожнього руху і призвело до зіткнення транспортних засобів, тобто дії ОСОБА_1 безпосередньо знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією даної пригоди та наслідками у виді технічних пошкоджень.

Суддя апеляційного суду звертає увагу, що правопорушник не заперечив сам факт вчинення ним ДТП.

При цьому ОСОБА_1 в суді першої інстанції в судовому засіданні вину частково визнав та пояснив, що ДТП сталося через погане дорожнє покриття. Вказав, що мотоблок не є транспортним засобом.

Крім того в матеріалах справи наявні квитанції від 28.09.2020 з яких слідує, що ОСОБА_1 сплатив штраф в розмірі 340,00 грн. за вчинення правопорушення (а.с. 22) та в розмірі 420,4 грн. судового збору (а.с. 23).

Тобто скаржник зі змістом постанови ознайомлений, згоден та добровільно її виконав.

Вище перелічені докази узгоджуються між собою, жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Будь-яких порушень законодавства під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування постанови суду, зв`язку з відсутністю кладу адміністративного правопорушення, апеляційна скарга не містить і суддею апеляційного суду не встановлено.

Суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст. ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, і дійшов вірного висновку про доведеність його вини у порушенні п. 13.1 Правил дорожнього руху, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. З цим погоджується і апеляційна інстанція.

Доводи ОСОБА_1 , про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що мотокультиватор «Форте», не відноситься до категорії механічних транспортних засобів, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до п.1.10 ПДР України, транспортний засіб це пристрій призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді кримінальних та адміністративних справ зазначених категорій суди мають ураховувати положення правових норм, у яких визначено поняття транспортні засоби, зокрема, примітки до ст. 286 КК, ч.6 ст. 121 КУпАП, п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Виходячи із цих положень транспортними засобами, про які йдеться у статтях 286, 287, 289, 290 КК, статтях 121, 122, 123, 124, 130, 132 КУпАП, слід вважати всі види автомобілів, трактори й інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші механічні транспортні засоби, що приводяться в рух за допомогою двигуна з робочим об`ємом 50 куб. см і більше або електродвигуна потужністю понад 3 кВт.

Хоча і в наказі Держстандарту України № 31 від 25 січня 1995 року «Засоби транспортні дорожні», яким затверджено перелік транспортних засобів, мотоблок до них не відноситься. Однак, відповідно до п. 2.13Правил дорожнього руху України, всі транспортні засоби які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см. належать до категорії «А1».

Пунктом 1.9ПДР України визначено, що особи які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Не є транспортними засобами мопеди, велосипеди з двигуном із робочим об`ємом до 50 куб. см, рухомий склад метрополітену, фунікулера та інших видів залізниць (пасажирські й вантажні потяги, локомотиви, дрезини тощо).

Визначення терміну «транспортний засіб» наведено в п.1.10Правил дорожнього руху України, згідно з яким транспортний засіб - це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Тобто, проаналізувавши дану норму Правил, можна дійти висновку, що у випадку, коли мотоблок служить для перевезення осіб, зокрема і самого водія чи його вантажу, то в цьому випадку він є повноправним учасником дорожнього руху і вважається транспортним засобом, а тому особа, що керує таким транспортним засобом повинна нести відповідальність за керування ним у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, чинне законодавство не містить вказівки на те, що пристрій визнається транспортним засобом лише у разі присвоєння йому номерного знаку та за наявності посвідчення водія у особи, яка ним керує.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду, викладених в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду № 278/3362/15-к від 01.03.18 року, будь-який транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна, незалежно від його робочого об`єму, належить до механічних транспортних засобів.

Оскільки ОСОБА_1 рухався на мотоблоці марки «Форте» по вул. Козацькій в смт Браїлів, він був учасником дорожнього руху і несе відповідальність згідно із законодавством, а тому його твердження, що мотоблок «Форте» не є транспортним засобом, за керування котрим настає адміністративна відповідальність, є необґрунтованими.

Отже, наведені дані надають можливість встановити, що вказаний мотоблок є транспортним засобом в розумінні ст.124 КУпАП.

Також матеріали справи не містять доказів на спростування вини ОСОБА_1 в порушенні ним п.13.1 Правил дорожнього руху України, які регламентують, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Скаржником не наведено обґрунтованих доводів, з посиланням на будь-які належні та допустимі докази, які б доводили факт його невинуватості і вказували б не невідповідність висновків суду обставинам справи.

ОСОБА_1 не було доведено ті обставини, на які він посилався в апеляційній скарзі та не надано доказів на спростування вчиненого адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Також є не обґрунтованими доводи про те, що судом першої інстанції не з`ясовано всі фактичні обставини справи, не досліджено та не надано належної оцінки доказам, суддя апеляційної інстанції розцінює як намагання правопорушника уникнути адміністративної відповідальності.

Зазначені доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати що судом першої інстанцій неправильне застосування норм процесуального права, яке могло призвести до неправильного вирішення питання.

А оскільки за ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційних вимог, підстав для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення не вбачається.

Даючи оцінку доказам по справі суд першої інстанції правильно прийшов до висновку та визнав винуватим ОСОБА_1 , оскільки останній порушив п.10.1 ПДР України, які крім зазначеного передбачають, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керуванням цим засобом у дорозі що передбачено Правилами дорожнього руху України.

Доводи апеляційної скарги, що суд відмовив ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про об`єднання в одне провадження даної справи з іншою, де було складено протокол за ч.1 с.130 КУпАП, є безпідставними, адже матеріали справи не містять доказів на підтвердження цієї обставини.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час розгляду справи вимоги ст.ст.279, 280 КУпАП дотримано, докази перевірено на їх допустимість та належність відповідно до ст.252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для її вирішення, судом з наведенням відповідних мотивів встановлено, правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, з огляду на що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 вересня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП залишити без змін.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Якименко