КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 лютого 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

захисників Красносільського М.І.

Дьякова Д.Ю.

особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника Красносільського Максима Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнана в тому, що 27 липня 2019 року, о 05 год. 39 хв., рухаючись по вул. Ревуцького, 1 у м. Києві, керувала автомобілем марки «SEAT Leon», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: зіниці очей розширені, запах алкоголю з порожнини рота та нерозбірлива мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, в порушення вимог п. 2.5 ПДР України, відмовилася у присутності двох свідків.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Красносільський М.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що оскаржувана постанова винесена з істотним порушенням вимог КУпАП та інших нормативних актів. Апелянт вказує на те, що в матеріалах справи міститься конверт з диском, який містить цифровий носій з не зрозумілим відео, так як в протоколі лише зазначено, що додається «відео з камери АА00756» і вказаний конверт відсутній в описі матеріалів справи. При цьому, походження відео записів невідомо, як і невідомо джерело їх отримання, підтвердження їх автентичності, відсутність будь-яких висновків або оцінки його змісту в протоколах огляду, рапортах, висновках експертів, тощо.

Також апелянт наголошує на тому, що під час перегляду вказаного відео в судовому засіданні 13 вересня 2019 року встановлено, що на диску міститься відеофайли з відео, на якому зафіксовано момент, коли, скоріш за все працівник поліції, але це невідомо з відео, із заздалегідь підготовленими двома особами, які в подальшому будуть свідками, просить ОСОБА_1 сісти за руль щоб перепаркувати автомобіль, та при цьому каже своєму колезі, що, цитата: «після цього складемо на неї протокол по 130-й».

Як зазначає захисник, пояснення ОСОБА_1 підтверджують, що вона не керувала транспортним засобом, а збиралась на таксі їхати на вокзал, що також підтверджується відеозаписом, наявним на диску, з якого не вбачається, що ОСОБА_1 взагалі керувала транспортним засобом.

Апелянт акцентує увагу суду на тому, що наданий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки протокол не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено такий відеозапис, і така позиція підтверджена висновками Касаційного адміністративного суду в складі Верховного суду у справі №524/5536/17 від 15 листопада 2018 року.

Щодо пояснень свідків, апелянт вказує, що згідно з долученими письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які, начебто, були свідками вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, вбачається, що, нібито, вони були запрошені працівниками поліції для фіксації відмови водія від проходження огляду на стан сп'яніння. Проте, як вбачається з сумнівного, на думку захисника, відео, незрозумілі дві особи вже були присутніми біля працівників поліції в момент, коли останні просили ОСОБА_1 . сісти за руль з метою перепаркування автомобіля. Апелянт наголошує, що пояснення свідків не можуть бути доказом, так як такі особи в суді не допитувались, а згідно з висновком Касаційного адміністративного суду у справі № 560/751/17 пояснення свідків, які не допитувались під час розгляду справи та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, є неналежними доказами, а їх показання не можуть бути беззаперечним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Крім того, на переконання апелянта, в порушення п. 5 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1086 від 17 грудня 2018 року, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом патрульним виданий не був, жодної інформації про даний такий дозвіл, а саме його серію, номер та дату видачі, вказаний протокол про адміністративне правопорушення не містить.

Окрім того, як вказує захисник, ОСОБА_1 не було повідомлено ні про її права, ні про наслідки її відмови від проходження обстеження на стан алкогольного сп`яніння, та не враховано, що ОСОБА_1 не мала часу, оскільки вона дуже спішила зустріти та забрати свою малолітню дитину з потягу на Дарницький залізничний вокзал у м. Києві, у зв`язку з чим дуже поспішала і не мала можливості пройти вказаний огляд негайно, як того хотіли працівники поліції.

Також захисник посилається на те, що працівники поліції викликались в судове засідання. Однак в судове засідання вони не з`явились, а зазначені обставини були проігноровані судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, які на початку апеляційного розгляду просили передати матеріали справи на розгляд трудового колективу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення с будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа] встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Так, статтею 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735, передбачені порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, обґрунтований даними протоколу про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків, які своїми підписами підтвердили, що ОСОБА_1 в їх присутності відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, даними відеозапису з нагрудної камери працівників поліції, відповідно до якого, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд у встановленому законом порядку у зв`язку з підозрою, що вона керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; при цьому остання відмовилася, мотивуючи тим, що вона не рухалася, і взагалі поспішає за дитиною на залізничний вокзал, і сукупністю вказаних доказів спростовуються доводи апеляційної скарги.

Таким чином, як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 відмовилась від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, що свідчить про порушення нею п. 2.5 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Однак, судом першої інстанції не враховані інші обставини, які мають істотне значення.

Так, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що алкогольних напоїв по життю взагалі не вживає. Була зупинена працівниками поліції 27 липня 2019 року зранку, коли їхала на Дарницький залізничний вокзал забирати з потягу невістку з маленькою онукою. Працівники поліції запідозрили її ( ОСОБА_1 ) у перебуванні в стані сп`яніння. Вона спілкувалась з поліцейськими до того моменту, доки у неї був час, оскільки потяг на Дарницький вокзал повинен був прибути близько 6 год. ранку і тривалість його зупинки близько двох хвилин. Вона ( ОСОБА_1 ) говорила працівникам поліції, що поспішає, але повернеться, як тільки зустріне невістку з онукою, та пройде все, що треба. Однак їй було відмовлено. Вона закрила автомобіль, зупинила інший автомобіль та поїхала на вокзал. Зустрівши невістку з онукою, хвилин через 40 вона повернулась на місце події, але протокол щодо неї було вже складено. Будь-які її вимоги щодо проходження огляду на стан сп`яніння працівниками поліції було проігноровано з посиланням на те, що вже складений протокол про адміністративне правопорушення.

Зазначені ОСОБА_1 обставини частково підтверджуються відеозаписом подій, які було зроблено на боді-камеру працівника поліції, а також підтверджуються розкладом руху пасажирських поїздів (ас. 80), копією проїзного документу (ас.92), копією свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ас. 81).

Таким чином під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 відмовилась від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння внаслідок збігу складних сімейних обставин, проте, вона повернулась на місце події, однак, протокол про адміністративне правопорушення вже був складений, що вона щиро покаялась.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Положеннями ч. 1 ст. 21 КУпАПвстановлено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Частиною 2 вказаної норми Закону передбачено, що про заходи громадського впливу, застосовані до осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 51, частиною першою статті 129, частинами першою і другою статті 130, статтями 156, 173, 176, 177, 178-180 цього Кодексу, власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, або громадська організація повинні не пізніш як у десятиденний строк з дня одержання матеріалів повідомити орган (посадову особу), який надіслав матеріали.

Зазначений закон допускає застосування вказаних норм до правопорушників, притягнутих до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Захисники та ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду просили передати матеріали справи на розгляд трудового колективу ТОВ «Група фінансових рішень».

З клопотання про передачу матеріалів справи на розгляд трудового колективу вбачається, що ОСОБА_1 є сумлінним працівником, заходи дисциплінарного стягнення до неї не застосовувались, у колективі користується авторитетом, її вважають доброзичливою та відповідальною людиною, яка завжди прийде на допомогу у складній ситуації. За відомою інформацією до кримінальної чи адміністративної відповідальності за подібні правопорушення не притягалась, трудовим колективом було прийнято рішення про звернення до суду щодо взяття ОСОБА_1 на поруки та передачу матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд трудового колективу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ», де вона працює (ас. 54-55).

До клопотання долучено протокол № 1 зборів Трудового колективу Товариства з обмеженою відповідальністю «Група фінансових рішень», характеристика за місцем роботи (ас. 54-61).

З протоколу № 1 зборів Трудового колективу Товариства з обмеженою відповідальністю «Група фінансових рішень» вбачається, що ОСОБА_1 свою вину визнала та щиро розкаялась, належні для себе висновки зробила, у подальшому нічого протизаконного та взагалі побідного не чинити. Зазначила про те, що у стані алкогольного сп`яніння не перебувала, поспішала зустріти членів сім`ї (ас. 57).

З урахуванням викладеного, суд вважає за доцільне задовольнити апеляційну скаргу із змінами та звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника Красносільського Максима Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - скасувати.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП з передачею матеріалів справи на розгляд трудового колективу ТОВ «Група Фінансових рішень».

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва