Справа № 132/3196/20
ПОСТАНОВА
іменем України
03.12.2020 року м. Калинівка
Суддя Калинівського районного суду Вінницької області Ставнійчук С.В., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з Управління Держпраці у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , фізичної особи-підприємця, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2
за ч.3 ст. 41 КУпАП,
25.09.2020 при проведенні інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю, здійснено вихід за адресою провадження господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_3 та виявлено факт допуску ФОП ОСОБА_1 12 працівників до роботи без оформлення трудового договору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13
ОСОБА_1 своїми діями порушила ч.1 ст. 21, ч.3 ст. 24 КЗпП України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 41 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення заперечила, вину не визнала і пояснила, що встановлені під час інспекційного відвідування особи, які перебували в приміщенні «Будинку побуту»-2 поверх по АДРЕСА_3 не є найманими працівниками і не працюють у ФОП ОСОБА_1 за умовами трудового договору. З 2015 року вона спільно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 працювала в швейному цеху який належав ФОП ОСОБА_16 і виконувала обов`язки директора, зокрема, виплачувала заробітну плату за рахунок коштів, які перераховувала на її рахунок ФОП ОСОБА_16 . В кінці грудня 2019 року ФОП « ОСОБА_17 » прийняла рішення про закриття швейного цеху, та запропонувала їй викупити цех, сплатити часткову вартість обладнання та розрахуватись по заборгованості по заробітній платі, яка виникла перед швачками, на що вона погодилася. У зв`язку з відсутністю замовлень, обмеженнями, пов`язаними з введенням карантину задля запобіганню поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, та з огляду на те, що в цеху залишилися тканини, обладнання та фурнітура, вирішила організувати курси навчання крою та шиття, щоб погашати хоча б оренду приміщення, на підставі чого уклала відповідні договори про надання послуг із швачками. Водночас швачки приходили в приміщення швейного цеху і виконували роботу за власними замовленнями і для власних потреб, а не для ФОП ОСОБА_1 .
Також, через мережу інтернет вона розпочала пошук замовників, та у березні надійшло замовлення від ФОП ОСОБА_18 на виготовлення текстильної продукції, вимогою якої була висока якість пошиття, та з цією метою між нею та швачками були укладені договори на навчання, яке мало пройти в період з 21.09.2020 по 07.10.2020 та, з якими в подальшому після запуску швейного цеху повинні були бути укладені трудові договори. ЇЇ пояснення із приводу наявності укладених цивільно-правових договорів, безпідставно не були взяті інспектором праці до уваги, факт трудових відносин не доведено.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов таких висновків.
Статтею 280 КУпАП визначено, що суд при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідальність за ч.3 ст.41 КУпАП настає за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, полягає у фактичному допуску особою до роботи працівника без належного оформлення трудових правовідносин. Принциповою умовою в даному випадку є наявність між особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, та іншою особою саме трудових правовідносин.
Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Згідно з ст. 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
За трудовим договором працівник знаходиться із роботодавцем у тривалих відносинах і зобов`язаний виконувати будь-яку роботу в межах своєї професії, спеціальності, кваліфікації і посади. Роботу працівника має організовувати роботодавець, створюючи необхідні умови для виконання роботи, забезпечуючи його всім необхідним. Під час виконання робіт за трудовим договором - роботодавець зобов`язаний забезпечити працівникові умови праці, передбачені чинним законодавством про працю, колективним і трудовим договорами. Працівник має право на охорону праці.
Працівник за трудовим договором у процесі виконання трудової функції має дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, встановлених на підприємстві, в організації чи установі роботодавця. Тобто працівник зобов`язаний дотримуватися режиму робочого часу, починати роботу у встановлений власником час і закінчувати роботу не раніше часу, зазначеного в правилах внутрішнього трудового розпорядку.
Згідно з ч.3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_24 зареєстрована з 02.04.2013, види економічної діяльності КВЕД 14.13 виробництво іншого верхнього одягу (основний), 46.42 оптова торгівля одягом і взуттям, 85.59 інші вили освіти.
Аналізуючи та оцінюючи усі надані зазначені докази, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, доведена належними, допустимими та достатніми доказами.
Суд не бере до уваги заперечення ОСОБА_1 про відсутність у її діях складу адміністративного правопорушення, та надані на їх підтвердження договори про надання послуг від 08.09.2020 року, укладені між СПД ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , про надання послуг з навчання замовників сучасної технології проектування, крою та шиття і ремонту швейних виробів, оскільки такі заперечення спростовуються зібраними у справі доказами, які є послідовними і узгоджуються між собою, в свою чергу заперечення ОСОБА_1 є суперечливими, оскільки під час інспекційної перевірки остання повідомляла, що підтверджено і відеозаписом перевірки, що дійсно трудові відносини не були оформлені через те, що замовлення нерегулярні і є необхідність перевірки відповідності здібностей швачок, при цьому є заборгованість із заробітної плати перед останніми, а в подальшому стверджувала, що взагалі працівники ніколи не перебували із нею в будь-яких трудових відносинах і проходили навчання і повинні були бути оформлені на роботу після запуску швейного цеху.
Також письмовими поясненнями, відібраними у працівниць підтверджено, що останні тривалий час працювали на ФОП ОСОБА_1 , щодо кожної був визначений обсяг роботи, посада, спеціалізація, був встановлений режим робочого дня, щомісячна виплата заробітної плати, та наявна заборгованість по її виплаті, а з відеозапису інспекційного відвідування видно, що у швейному цеху обладнані робочі місця, наявні тканини, фурнітура, відповідне обладнання, а також місце для прийому їжі та гардероб.
Тобто сукупність зібраних у справі доказів свідчить про наявність трудових правовідносин між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які не були оформлені відповідно до вимог трудового законодавства.
Суд розцінює позицію ОСОБА_1 як незаборонену позицію захисту, втім як таку, що спрямована на уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.
При вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд враховує всі обставини справи, особу правопорушниці, майновий стан, ставлення до вчиненого, а тому суд приходить до переконання, що з метою попередження вчинення ОСОБА_1 аналогічних правопорушень у майбутньому до неї слід застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 41 КУпАП.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі, визначеному пунктом 5 ч. 2ст.4Закону України«Про судовийзбір» - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З огляду на викладене, керуючись ч.3 ст.41, п.1 ст.247 , ст.283-285 КУпАП, суд,
Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави Україна судовий збір в розмірі 420 гривень 40 копійок.
Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги через Калинівський районний суд Вінницької області.

Суддя С.В. Ставнійчук