Справа № 263/5532/20
Провадження № 3/263/2020/2020
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2020 року м. Маріуполь
Суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Федоренко Тетяна Іванівна, при секретарі Диміч Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Маріуполі матеріали, які надійшли з відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , командира відділення взводу охорони військової частини НОМЕР_2 , прапорщика, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч.3 ст.173-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Прапорщик ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її у військовій частині № НОМЕР_2 командиром відділення взводу охорони військової частини НОМЕР_2 з 29.11.2017 по цей час, яка на цей час виконує бойові завдання за призначенням в зоні проведення Операції Об`єднаних Сил в м.Маріуполі Донецької області, діючи умисно, протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення статутних обов`язків, 30 квітня 2020 року о 21.00 годині, в порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, знаходився в стані алкогольного сп`яніння на території військової частини НОМЕР_2 , розташованої по АДРЕСА_2 , під час виконання обов`язків військової служби та бойових завдань в умовах особливого періоду, чим вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП.
ОСОБА_1 в судовму засіданні свою провину у скоєнні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 . 30.04.2020 року за його рапортом йому було надано командиром військової частини відпустку у період з 17.30 годин 30.04.2020 року до ранку 07.30 годин 01.05.2020 року для вирішення своїх соціально-побутових потреб. Тому він, як особа яка перебуває у звільненні, мав право проводити час на свій розсуд, у тому числі і вживати алкоголь. Згідно із добовим нарядом від 30.04.2020 року він, як звільнений, не входив до переліку осіб, які його несуть. Увечорі 30.04.2020 року він був запрошений у гості до ОСОБА_2 , будинок якого розташований неподалік війської частини, за її межами. Там була вечеря, під час якої він вживав алкогольні напої. У вечірній час до цього домовлодіння без дозвілу власника прибули військові служби правопорядку та примусово привели його до території військової частини, наполягали на тому, що він вживав алкогольні напої та перебуває у стані сп`яніння на території військової частини. Оскільки є військовослужбовцем, то заперечувати проти цього не став, пройшов освідчення на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер, результат склав 1,32 % проміле. Проти вживання алкоголю не заперечує. Відносно нього було складено протокол, з яким він погодився. В подальшому, враховуючи, що мав дозвіл на звільнення, вважає, що на території військової частини в стані сп`яніння не перебував, вживав алкоголь під час звільнення та за межами військової частини, тому не має будь-яких порушень статуту та обов`язків військовослужбовця. Про введення обмежень у зв`язку із заходами карантину на території України та казарменого стану обізнаний, та ці обмеження не забороняють мати відпустки (звільнення). Під час перевірки та складання протоколу не вказав про наявність такого звівльнення, оскільки розгубився. Під час проведення ООС їх частина не приймає участі на передовій, тому має більш послаблений порядок перебування військовослужбовців, а саме мається наявність звільнень.
Адвокат Орєхов М.В. в судовому засіданні просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адмінінстартивного правопорушення, посилаючись на те, що ОСОБА_1 з дозволу командира військової частини перебував у звільненні, тому не знаходився на териорії військової частини у стані алкогольного сп`яніння. Сам протокол про адмінінстративне правопорушення вважає складеним у порушення інструкції про його складання, в протоколі не зазначено свідків, які вказані в матераілах справи, під час складання протколу було порушено права ОСОБА_1 , оскільки його освідчення на стан сп`яніння проводлилося у нічний час та хоча і зазначено про роз`яснення його прав, він не користався допомогою адвоката. Сама перевірка служби правопорядку здійснювалася із порушеннями, оскільки останні не наділені повноваженнями оперативно-розшукової діяльності.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він є командировм військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_1 його підлеглий. 30.04.2020 ркоу ОСОБА_1 подав рапорт на звільнення з 17.30 до ранку 01.05.2020 року, який він підписав. За таких обставин ОСОБА_1 мав право залишити територію військової частини та проводити свій час на свій розсуд. На час введення карантину перешкод для надання звільнення за рапортом не існує, оскільки військовослужбовці за контрактом мають право вирішувати свої життєви потреби. Раніше, до введення карантину, військовослужбовці за контрактом приходили на службу зранку та увечорі уходили додому. З 30.03.2020 року на території військової частини діє казармений стан та він, як командир частини, має повноваження відпускати військовослужбовців. Вже після звільнення, пізно увечорі 30.04.2020 року службою правопорядку проведено перевірку та було виявлено ОСОБА_1 , який перебував за межами військвої частини у приватному секторі. ОСОБА_1 дійсно вживав алкоголь, але за межами території військової частини та у вільний від служби час. Під час цієї перевірки документи ніяки не питали, тому вказаний рапорт службі правопорядку не надавався. Рапорт ОСОБА_1 було подано своєчасно та було надано дозвіл на його звільнення ще до подій. Такий дозвіл на звільнення не оформлювався та не надався вже після виявлення ОСОБА_1 .
Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , 30.04.2020 року заступив на чергування по КПП. Прапорщик ОСОБА_1 десь о 18.00 годині 30.04.2020 року поїхав додому, вийшов через КПП та до частнини не повертався. Під час перепустки через КПП ніяких документів про звільнення не пред`являється, журналу обліку, тощо не ведеться, у телефоному режимі запитується командир та згідно його усного розпорядження пропускаються військовослужбовці. ОСОБА_1 ніяких документів про звільнення не надав, згідно розпорядження командира у телефонному режимі було повідомлено про його відпустку. На сторонніх осіб випусується перепустка. Увечорі приїхали співробітники служби правопорядку та увійшли до військової частини та потім стали намагатися увійти у ворота до приватної території, про що вони їх попереджали, вони питали, чи відповідає частина за цю територію, далі вони повернулися разом із ОСОБА_1 , який був у цивільному одязі, до території частини та разом поїхали. ОСОБА_1 повернувся до частини лише вранці 01.05.2020 року.
Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона є лікарем наркодиспансера за старою назвою. 01.05.2020 року у 01.00 годину ночі службою правопорядку було доставлено ОСОБА_1 та ще трьох військовослужбовців для медичного огляду на стан сп`яніння. Було проведено усі медичні процедури відповідно до Інструкції та виявлено у ОСОБА_1 за допомогою приладу Драгер стан сп`яніння , було заповнено відповідні медичні документи , зміст яких вона як лікар повністю підтверджує. Зі слів ОСОБА_1 , останній вживав лише пиво, поводив себе адекватно, у нього була перепалка з працівниками служби правопорядку. Обліком трубок до приладу Драгер вона не займається, його здійснює медсестра ОСОБА_6 . Під час правопорушення та складання протоколу присутня не була.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він є тимчасово виконуючий обов`язки начальника відділення військової служби правопорядку- вийськовий комендант м.Маріуполя. 30.04.2020 року у вечірній час надійшло повідомлення, що на території військової частини НОМЕР_2 військовослужбовці перебувають у стані алкогольного сп`яніння, прізвища осіб, які надали це повідомлення, він назвати не може. На підставі розпорядження він та інші співробітники служби правопорядку прибули до військової частини приблизно о 20.30. На КПП викликали чергового та їх пропустили до частини. На території частини виявили військовослужбовців, які перебували за накритим столом з їжею та алкогольними напоями , таким чином проводжали на пенсію сослуживця. До них вийшов командир частини по формі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який був у цивільному одязі. Командир запропонував усі питання з`ясувати в його кабінеті. На пропозицію пройти огляд погодилися, та за допомогою приладу Драгер у ОСОБА_1 було виявлено стан сп`яніння 1,37 % проміле, з результатами він погодився. Далі він був доставлений до лікаря у наркологію, де пройшов огляд та стан спяніння підтвердився. Протокол та пояснення ОСОБА_1 вже складалися 01.05.2002 року після 12.00, він був у нормальному стані, факт правопорушення не заперечував, про наявність будь-яих відпусток не зазначав. Також і командир частини не надавав документів про відпустку ОСОБА_1 ні під час перевірки, ні в подальшому. З 30.03.2020 року військові частини, у тому числі і № НОМЕР_2 , були переведені на казармений стан згідно розпорядження головного командувача ООС, ніхто не може залишати територію військової частини, командир військової частини не може надавати звільнення військовослужбовцям під час казаременого стану, якщо такі були, то це незаконно. Командир військової частини не має права скасовувати розпорядження головнокомандуючого. Стосовно командира військової частини ОСОБА_3 також мається протокол про адмінінстративне правопорушення. Місце, де були виявлені ОСОБА_1 та інші військовослужбовці розташоване на території військової частини, з території військової частини маються металеві ворота, де перебувають особи, які обслуговують військову частину продуктами, щоб туди попасти не треба виходити за межі КПП, ніяких перешкод туди увійти не було. Там стояв накритий стіл з їжею і алкоголем та знаходився ОСОБА_1 та інші особи. Ця територіє не є приватним будинком, там відсутні житлові кімнати. В подальшому усі військовосулжбовці перейшли до адміністративної будівлі військової частини. Ніхто з присутніх осіб не вказував, що порушено перетин якоїсь приватної території.
Свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що він є колишнім військовослужбовцем та є головою Азовської регіональної спілки офіцерів запасу, вказаній організації належить приміщення за адресою АДРЕСА_3 . Колись раніше це була території військової частини , але з 1990х років була передана у власність вказаній організації. Териорія має свою огорожу та ворота, одні виходять на зовнішній бік, інші на территорію, яка є прилеглою до вийськової частини. Ще за радянських часів територія військової частини була огорожена колючим дротом, так і залишилося. На його будівлі адреса не написана, ніяких вивесок не має. На цей час на цій території він має підсобне господарство, вирощує курей та інше. 30.04.2020 року він запросив до себе десь о 18.00. поспілкуватися ОСОБА_1 та командира частини ОСОБА_3 , вони поговорили та він поїхав. Ніякого столу їм не накривав, вони залишалися без нього, потім повернувся. Пізно увечорі почув гавкіт собак, коли вийшов то побачив, що через його ворота зі сторони військової частини зайшли працівники служби правопорядку, як вони заходили не бачив. Вони стали розмовляти з командиром та ОСОБА_1 , потім пішли з подвір`я через ворота до військової частини. До адміністративної будівлі приблизно 900 метрів. З питання проникнення до приватної власності до органів поліції не звертався. Від ОСОБА_1 чув запах спиртного, де та як він вживав спиртні напої не знає, він його не пригощав алкоголем.
Суд заслухавши учасників судового засідання, свідків, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-2- КУпАП, яка підтверджується показами свідків, дослідженими матеріалами адміністративної справи, а саме медичною довідкою КНП «Наркологічний диспансер м.Маріуполя» №486 від 01.05.2020, згідно з якою ОСОБА_1 знаходився в стані гострої інтоксикації, внаслідок вживання алкоголю, неускладненої, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу та квитанцією спеціального приладу «Алконт-М» від 30.04.2020 року № 737 , результат 1,32 % проміле, поясненнями самого ОСОБА_1 , який не заперечує свого стану алокогольного сп`яніння 30.04.2020 року, а заперечує лише те, що він перебував на територію військової частини під час несення ним військової служби.
Адміністративна відповідальність за ч.3 ст.172-20 КУпАП передбачена за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, в умовах особливого періоду.
Будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України прапорщик ОСОБА_1 був зобов`язаний свято та непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, бути хоробрим і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; відповідно до вимог ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, прапорщик ОСОБА_1 мав додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.
Вимогами ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 р. №3543-ХІІ, передбачено поняття особливого періоду - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до ч.4 ст.З Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.
Згідно ст.1 Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.
Таким чином, відповідно до наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України, дає підстави вважати, що проміжок між періодами проведення мобілізації дія стану особливого періоду не припиняється.
Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Дію особливого періоду на території України визначено постановою Вищого Адміністративного Суду України від 16.05.2015 р. справа №800/582/14, ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13.04.2016 р. справа №336/7335/15-к.
Роз`яснення про дію особливого періоду міститься в листі Міністерства Оборони України від 01.10.2015 р. №322/2/8417. Зазначений особливий період розпочався з 17 березня 2014 року, коли було оприлюднений Указ Президента України від 17.03.2014 р. №303/2014 "Про часткову мобілізацію» і триває до тепер.
Скасування особливого періоду буде здійснено Указом Президента «Про демобілізацію» після стабілізації ситуації на Сході України.
На даний час військова частина НОМЕР_2 не переведена на організацію і штат мирного часу, та виконує завдання в умовах особливого періоду.
Відповідно до преамбули Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 551 Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. Стаття 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачає, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.
Стаття 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлює, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідоно з вимогами розпорядження Генерального штабу України ЗСУ від 08.04.2015 року комісію штаба АТО на території Донецької та Луганської областей військова частина НОМЕР_2 передана в оперативне підпорядкування керівнику АТО на території Донецької та Луганської областей.
Відповідно до Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверінетиту України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" з 30.04.2018 року АТО було переформатовано в ООС . Згідно ст. 9 вказаного закону військовослцжбовці, працівники правоохоронних органів та інші особи, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на час проведення таких заходів підпорядковуються Командувачу об`єднаних сил, рішення якого є обов`язковими до виконання. Втручання будь-яких осіб незалежно від посади в управління заходами із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях не допускається.
Виходячи з наведених вимог законодавства, на час складання протоколу відносно ОСОБА_1 про адмінінстративне правопорушення, останній, як військовосулжбовець військової частини НОМЕР_2 був залучений до складу сил і засобів ООС, наказу про його звільнення про виконання службових обов`язків та виходу із складу сил ООС суду не надано.
Відповідно до листа командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 від 12.05.2020 року, особливий склад військової частини НОМЕР_2 з 09.00 годин 30.03.2020 року на підставі Розпорядження Начальника штабу - першого заступника командувача об`єднаних сил від 28.03.2020 року № р-1676, переведений на казармений стан.
Враховуючи наведене, суд критично оцінює позицію ОСОБА_1 та пояснення свідків ОСОБА_3 про надання дозволу на звільнення ОСОБА_1 з 17.30 годин 30.04.2020 року до 07.30 01.05.2020 року, оскільки сам рапорт не містить будь-яких відміток про розпорядження на таку відпустку, містить лише підпис командира військової частини, без зазначення задоволений рапорт чи ні. Суд враховує, що ні під час перевірки на території військової частини 30.04.2020 року службою правопорядку, ні під час медичного огляду вночі 01.05.2020 року та під час скаладання протоколу 01.05.2020 року, ані сам ОСОБА_1 , ані командир війської частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 не надавали інформації про наявність будь-якої відпустки та відповідних документів. Під час перетину КПП за показами свідка ОСОБА_4 , було лише усне розпорядження командира частини в телефоному режимі про звільнення ОСОБА_1 , жодних документів про звільнення ОСОБА_1 не надавалося. Зазначене викликає сумніви у наявності такого дозволу на відпустку ОСОБА_1 саме станом на 30.04.2020 року. Крім того, відповідно до пояснень свідка ОСОБА_7 , командир частини не мав права під час встановлння казарменого стану у військовій частині надавати такі відпустки всупереч наказам головнокомандуючого. Тому не є слушними і посилання адвоката Орєхова М.В. про наявність віхідного у військовослужбовція ОСОБА_1 , оскільки останній є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , яка залучена до складу сил засобів ООС, а тому в даному випадку мав бути наказ про виведення останнього зі складу сил і засобів ООС згідно наведених вище вимог законодавства, виданий командувачем ООС, тобто останній є військовозобов`язаний та не звільненний від несення військової служби.
Крім того, суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 та його адвоката Орєхова М.В. про перебування військовослужбовця ОСОБА_1 на території приватного домогосподавсртва в гостях у ОСОБА_2 , як на підставу про відсутність складу адміністративного правопорушення. Покази самого ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 різнаяться між собою, свідок ОСОБА_2 вказує, що він не запрошував ОСОБА_1 на будь-яке "застілля", він запросив його лише для розмови, а потім свідок поїхав, військовослужбовці самостійно перебували на його подвір`ї , яке раніше також було територією військової частини, а на цей час є власністю Азовської регіональної спілки офіцерів запасу. Сам ОСОБА_2 не пригощав ОСОБА_1 алкогольними напоями, де та як він їх вживав не знає, але зазначив, що від останнього був запах спиртного. Крім того, суду не надано жодного документу на підтвердження наявності технічною та юридичної документації щодо розмежування території військової частини з будь-якою приватною власністю. Суд оцінює усі досліджені докази у їх сукупності та взаємозв`язку, та приходить до висновку про встановлення факту перебування військовослужбовця ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння на території військової частини НОМЕР_2 30.04.2020 року під час несення ним військової служби в умовах особливого періода, а всі доводи ОСОБА_1 про наявність в нього відпустки під час впровадження казарменого стану та перебування за межами території військової частини, сприймає як спосіб захисту, які спростовуютьсях вищенаведеними вимогами законодавства та встановленими обставинами.
Також суд відхиляє посилання адвоката на порушення під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Судом досліджений протокол під час судового розгляду та встановлено його відповідність вимогам 254-256 КУпАП.
Враховуючи викладене суд вважає, що вина ОСОБА_1 доказана у повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані за ч.3 ст.172-20 КУпАП
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення за правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Враховуючи характер скоєного ОСОБА_1 правопорушення, ступінь його вини, особу порушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягався, відсутність обставини, що пом`якшуютьта або обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суд піддає ОСОБА_1 адміністративному стягненню у межах санкції ч. 3 ст. 172-20 КУпАП у вигляді штрафу.
Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу.
Згідно зі ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Керуючись ст.ст.172-20 ч.3, 283 КУпАП, суддя
ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двохсот п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3655 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в сумі 420,40 грн.
Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців із дня її винесення. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Суддя Т.І.Федоренко