Справа № 336/5169/20
Пр. № 3/336/2356/2020
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щаслива О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що зареєстрований і проживає в АДРЕСА_1 , не працює, за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП, що надійшла з управління патрульної поліції в м. Запоріжжі,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває зазначена справа.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, який складений 2 вересня 2020 року, притягуємий до відповідальності об 11 годині 04 хвилини 2 вересня 2020 року керував транспортним засобом «ВАЗ 212140», державний номер НОМЕР_1 , біля будинку № 16 по вул. Авраменка в м. Запоріжжі в стані наркотичного сп`яніння, про що свідчить висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння, проведений об 11 годині 40 хвилин 2 вересня 2020 року в комунальному некомерційному підприємстві «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради.

Зазначені дії ОСОБА_1 , як вказано в протоколі про адміністративне правопорушення, містять порушення п. 2.9 «а» «Правил дорожнього руху України».

В суді ОСОБА_1 винуватість у вчиненні описаних дій не визнав повністю, пояснивши, що у вказаний в протоколі час під час виїзду з гаражу, де зберігає свій автомобіль, по вул. Мікояна в м. Запоріжжі був зупинений співробітниками поліції, які, припустивши у нього стан наркотичного сп`яніння, запропонували пройти огляд а медичному закладі. Маючи достатній рівень правосвідомості, повністю розуміючи зміст відповідальності водія під час керування джерелом підвищеної небезпеки, а також зміст адміністративної відповідальності за порушення правил безпечного руху, та поваги до представників влади, він беззаперечно погодився пройти означену процедуру, хоча був здивований пропозицією, яка не мала під собою жодного підґрунтя, так як він не тільки не вживає наркотичні засоби на постійній основі, а й ніколи в своєму житті не припускався випадків їхнього використання. І саме ця обставина посилила його готовність без розмірковувань пройти медичний огляд. Висновок про наявність у нього стану алкогольного сп`яніння внаслідок вживання маріхуани виявився цілком несподіваним, так як жодного випадку вживання будь-яких наркотичних засобів він ніколи не припускав. Проаналізувавши ситуацію, він пов`язав такий умовивід медиків з палінням ним тютюну для кальяну, якого припустився напередодні в одному з закладів, де зустрічався з друзями, один з яких і замовив надання цієї послуги. Інших джерел потрапляння в його організм вказаних речовин не було і не могло бути з підстав, на яких він наголошує. Оскільки його умислом не охоплювалося вживання наркотичних засобів, тим більш, керування автомобілем під випливом їхньої дії, на що вказує його адекватна поведінка та відсутність ознак будь-якого сп`яніння під час спілкування з поліцейськими, як випливає з відеозапису процедури притягнення його до адміністративної відповідальності, між тим склад цього правопорушення характеризується лише навмисною формою вини, просить звільнити його від відповідальності через відсутність в його діях ознак складу цього правопорушення.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознаками керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Разом з тим, вислухавши пояснення притягуємого до адміністративної відповідальності, свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя доходить висновку про необхідність закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях особи ознак правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а в силу ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Об`єктивну сторону складу правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, утворюють дії з керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Наявність або відсутність ознак адміністративного правопорушення під час розгляду справи встановлюється на підставі доказів, якими є фактичні дані, перелічені в статі 251 КУпАП.

Вирішуючи долю протоколу про адміністративне правопорушення на користь особи, щодо якої він складений, суддя виходить з таких міркувань.

В матеріалах справи є висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складений об 11 годині 40 хвилин 2 вересня 2020 року в комунальному некомерційному підприємстві «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради, з якого випливає, що в згаданий час ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння.

Означений документ є допустимим та належним доказом, у зв`язку з чим у судді немає підстав піддавати сумніву його достовірність.

Проте суддя не вбачає підстав для використання цього процесуального джерела для констатації доведеності обвинувачення особи у вказаному порушенні правил безпеки дорожнього руху, виходячи з такого.

Суб`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_1 діяння характеризується навмисною формою вини, тобто таким відношенням до вчиненого, коли особа усвідомлює протиправність своїх дій і якщо не бажає, то свідомо припускає настання суспільно небезпечних наслідків.

Разом з тим суду не надано жодних доказів на користь того, що притягуємиий до відповідальності, усвідомлюючи свій стан наркотичного сп`яніння, навмисно став до керування джерелом підвищеної небезпеки.

На користь висновку про відсутність умислу на вчинення протиправного діяння свідчить довідка комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради про відсутність не лише медичного обліку щодо ОСОБА_1 з приводу залежності від наркотичних засобів, а й випадків його звернення за отриманням медичної допомоги.

Його доводи про те, що напередодні складання протоколу він вживав в закладі харчування наповнювач для кальяну, який ймовірно містив речовини, обмежені в обігу, підтверджують свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в товаристві яких він перебував в кафе «Ас» на території Шевченківського району м. Запоріжжя.

Паління з використанням кальяну в закладі громадського харчування, по-перше, не є винною протиправною дією; по-друге, воно не є дією, що має наслідком настання стану сп`яніння, тому суддя вважає, що у зазначеній ситуації ОСОБА_1 діяв розумно та добросовісно, за умов, коли він не передбачав і об`єктивно не міг передбачати настання шкідливих наслідків.

Метою проведення огляду на стан сп`яніння є виявлення поліцейськими стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, як випливає із змісту п. 1 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року.

З пункту 2 «Порядку…» випливає, що огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Таким чином, відповідно до положень законодавчо врегульованого порядку проведення медичного огляду підставою для його проведення мають бути обґрунтовані підстави вважати, що особа, яка керує транспортним засобом, становить небезпеку для дорожнього руху і оточення через перебування у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, тобто лише очевидні ознаки сп`яніння.

Про відсутність передумов для направлення водія ОСОБА_1 на медичний огляд свідчать, зокрема: дані відеозапису, наданого Управлінням поліції, які вказують на охайний зовнішній вигляд, скоординовані рухи, ясний зір, чіткі відповіді водія.

Наведені поведінкові прояви у сукупності не лише спростовують наявність очевидних передумов для проведення медичного огляду, а й підтверджують доводи ОСОБА_1 про відсутність умислу на грубе порушення правил безпеки руху, так як його дії є втіленням поведінки впевненої у правомірності та обґрунтованості таких дій особи.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, а також практика Європейського суду з прав людини є джерелами права в Україні відповідно до положень Основного Закону України та Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини».

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. В багатьох справах Європейський суд з прав людини тлумачить поняття «кримінальний» автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо.

Таким чином, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ при розгляді справ про адміністративні правопорушення національні органи влади мають дотримуватися гарантій прав особи, що передбачені законодавством.

Суд вважає, що процедура притягнення особи до відповідальності за адміністративні правопорушення в сфері порушення правил безпеки дорожнього руху, склад яких характеризуються надзвичайно суворими санкціями, мінімальний розмір яких обчислюється сумою в 10200 грн., та супроводжується позбавленням спеціального права на досить тривалий строк, тоді як найменший розмір штрафу за законом України про кримінальну відповідальність становить 510 грн., має відбуватися за процедурою переслідування за вчинення кримінального правопорушення з дотриманням гарантій, притаманних кримінальному провадженню.

Таким чином, серйозність покарання за статтею 130 КУпАП підкреслює її «кримінально-правовий» характер в розумінні положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому особам, стосовно яких складено протокол про адміністративне правопорушення за цією статтею, мають бути забезпечені всі гарантії, які передбачені в ст.6 Конвенції.

Такими гарантіями є встановлена статтею 62 Основного Закону України, статтею 17 КПК України презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законом ; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного).

Гарантія того, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, становить зміст принципу презумпції невинуватості.

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим (підсудним) злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у § 39 Рішення Страсбурзького суду "Капо проти Бельгії" від 13 січня 2005 року.

З роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» випливає, що конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя. Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ. Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

За роз`ясненнями п. 19 цієї постанови, визнання особи винуватою у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

Під час здійснення розгляду означеної справи в умовах дотримання положень засади змагальності судочинства доказів винуватості ОСОБА_1 суддею не отримано.

За означених обставин, суд доходить висновку, що поза розумними сумнівами винуватість притягуємого до адміністративної відповідальності не доведено, відтак, його притягнення до відповідальності не може ґрунтуватися виключною мірою на припущеннях, які доказами з інших джерел, досліджених суддею, не підтверджуються.

Окрім наведених міркувань, суд враховує допущені при складанні протоколу про адміністративне правопорушення порушення права особи на захист, беручи до уваги такі обставини.

В розумінні ст. 256 КУпАП, яка внормовує зміст протоколу про адміністративне правопорушення, протокол є письмовим повідомленням особі про підозру, здійснення якого має відповідати вимогам закону, тобто містити зміст підозри, правову кваліфікацію правопорушення, виклад фактичних обставин правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, а також суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Право кожного обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, встановлено частиною 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Цією ж нормою гарантовано кожному обвинуваченому право мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Між тим наданий суду ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не містить жодних відомостей, що стосуються події адміністративного правопорушення і повинні знаходитись в протоколі, тобто особою в якості належного їй екземпляру протоколу про адміністративне правопорушення отриманий бланк протоколу, в якому можливо прочитати лише типографський текст його реквізитів.

Не лише неконкретність обвинувачення, а взагалі його відсутність в екземплярі протоколу про адміністративне правопорушення, врученому ОСОБА_1 , є обмеженням для особи в реалізації права на захист, яке гарантовано Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, а також національним законодавством.

Як випливає із змісту ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Наслідки недоведеності в діях особи складу адміністративного правопорушення полягають в закритті провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, не вбачаючи сукупності фактичних даних, що підтверджують в силу ст. 251 КУпАП наявність ознак складу правопорушення, суддя вважає за необхідне постановити про закриття провадження в справі.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 251, 252, 254, 256, 280 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 від відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП звільнити через відсутність в його діях ознак складу правопорушення.

Провадження в справі закрити.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного суду через суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Щаслива