Справа № 127/806/20
Провадження № 33/801/228/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковбаса Ю. П.
Доповідач: Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 березня 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 130 КпАП України,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 130 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову, а провадження по справі закрити. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог закону, оскільки у ньому відсутні відомості про те, що йому пропонувалось пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки з допомогою спеціальних технічних засобів в присутності свідків. Також зазначає про відсутність в матеріалах справи направлення на медичний огляд водія з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння.

На думку апелянта процес огляду на виявлення стану сп`яніння передбачає ті чи інші дії із тілом людини, зокрема збір аналізів, що є порушенням ст. 28 Конституції України, відповідно до якої жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. А тому вважає, що відповідно до зазначеної норми мав право відмовитись від проходження медичного огляду.

ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав і суду пояснив, що будучи зупиненим працівниками поліції на їх пропозицію пройти медичний огляд відповів, що не має часу їхати на обстеження так як поспішає. Наполягав на проходженні відповідного тесту на місці зупинки.

Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 294 КпАП України, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, що досліджувалися судом першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін з таких підстав.

Згідно зі статтею 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КпАП України встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями частин 1, 2 статті 7 КпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №167692 від 26 грудня 2019 року водій ОСОБА_1 о 14 год 40 хв цього ж дня в місті Вінниці по вул. 600-річчя керував автомобілем RENAULT LAGUNA з ознаками алкогольного сп`яніння, що виражались у звужених зіницях очей, які не реагують на світло, неприродній блідості, підвищеній активності та жвавості рухів. Від проходження огляду для встановлення факту сп`яніння у встановленому порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Пунктом 2.5 ПДР передбачено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дії ОСОБА_1 були кваліфіковані інспектором поліції за частиною 2 статті 130 КпАП України, так як постановою Вінницького міського суду від 21.12.2019 року по справі №127/30063/19 його вже було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що передбачене частиною 1 статті 130 КпАП України і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційних вимог ОСОБА_1 апеляційний суд виходить з того, що згідно пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції.

Тобто, якщо у поліцейського виникла підозра про перебування особи, яка керує транспортним засобом, в стані сп`яніння, він має право направити цю особу для проведення відповідного огляду.

Згідно п. 6 вказаної Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

В той же час, як зазначено у п. 6 Розділу X Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 130 КпАП України, за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №167692 від 26.12.2019 року (а.с. 1), рапортом поліцейського взводу №2 роти №1 Батальйону УПП у Вінницькій області ДПП Чернеги В. про відмову водія ОСОБА_1 пройти медичний огляд на визначення стану сп`яніння в присутності двох свідків та відсторонення останнього від керування транспортним засобом (а.с. 3), карткою обліку адміністративного правопорушення на ОСОБА_1 (а.с. 6) та копією постанови Вінницького міського суду від 21.12.2019 (а.с. 14).

Зазначені докази є належними, допустимими та достатніми, такими, що розкривають об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КпАП України, з огляду на що, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в діях останнього правопорушення, за яке він притягнутий судом першої інстанції.

Надавши об`єктивну правову оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими вище доказами, не довіряти яким, у суду апеляційної інстанції підстав немає.

Статтею 130 КпАП України передбачена відповідальність як за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження такого огляду.

Саме з підстав відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння складено протокол про адміністративне правопорушення з посиланням на порушення водієм п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005, судам слід ураховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Доводи апелянта про відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення інформації щодо пропозиції поліцейського пройти медичний огляд є безпідставними та спростовуються змістом самого протоколу, де зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на визначення стану сп`яніння в установленому порядку, а також рапортом працівника поліції.

Посилання апелянта на те, що поліцейські у даному конкретному випадку не склали і не надали йому направлення для проходження огляну на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я не ґрунтуються на вимогах зазначених вище нормативних документів.

Не береться також апеляційним судом до уваги посилання апелянта на положення ч. 3 ст. 28 Конституції України та твердження про те, що він мав право відмовитись від проходження медичного огляду, оскільки ті чи інші дії із тілом людини, зокрема збір аналізів, є порушенням.

Так, положення вказаної статті стосуються саме дослідів, а не медичного огляду. Інструкцією "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння, який і був дотриманий працівниками поліції. Відтак, пропозиція працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі була правомірною.

В рішенні по справі "О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відтак порушення вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, відсутні.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 130 КпАП України, а відтак постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2020 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 251, 268, 289, 294 КпАП України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Стадник