Справа № 298/110/20
Номер провадження 3/298/173/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року смт. Великий Березний

Суддя Великоберезнянського районного суду Закарпатської області Лютянська М.С., при секретарі судового засідання Брітовій Е.А., за участю особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,прокурора Наговського М.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Департаменту внутрішньої безпеки Закарпатське Управління Національна поліція України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, за ч.1 ст.172-6 КУпАП України,

ВСТАНОВИВ:

згідно протоколу №9 від 23 січня 2020 року складеного оперуповноваженим ВОР Закарпатського управління ДВБ НП України майором поліції Чепис В.С. стосовно ОСОБА_1 який обіймав посаду поліцейського взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Мукачівського МВ УПО в Закарпатській області по 31.03.2018 року, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, як суб`єкт декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування та який є суб`єктом відповідальності за корупційне правопорушення згідно підпункту з пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України Про запобігання корупції в порушення вимог ч.2 ст. 45 вказаного Закону, пункту 2 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 № 2 Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 № 958/29088 із змінами, внесеними згідно з Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №1 від 18.08.2016, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.2016 № 1153/29283, несвоєчасно, без поважних причин, тобто після встановленого терміну декларування ( до 00 хв.00 год. 01.04.2019 року), а саме 15.07.2019, опублікував на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію як суб`єкт декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування ( за минулий 2018 рік), чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні прокурор Наговський М.М. протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 підтримав повністю та просив притягнути до відповідальності передбаченої за ч.1 ст. 172-6 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив, що перед звільненням , а саме 31.03.2018 року подав відповідну декларацію, щодо подання декларації після звільнення таку не подав вчасно, оскільки ніхто його про це не повідомляв . Ніякого умислу щодо неподання декларації після звільнення не мав, подав її 15.07.2019 року. Просив суд закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Посилається на те, що до протоколу про адміністративне правопорушення не додано протоколу огляду Єдиного Державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або самоврядування, із залученням понятих. Крім того можливість огляду ЄДРД осіб, уповноважених на виконання функцій держави або самоврядування не передбачена законодавством. Також при складанні протоколу порушено Порядок, затверджений Рішенням №19 Національного агентства з питань запобігання корупції від 06.09.2016 року Про затвердження Порядку перевірки факту подання суб`єктами декларування декларацій відповідно до Закону України Про запобігання корупції.До протоколу про адміністративне правопорушення не подано висновок НАЗК про виявлене порушення , також у Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції відсутні повноваження на самостійне здійснення такої перевірки.

Заслухавши доводи прокурора Наговського М.М., пояснення ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходам впливу у зв`язку із адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і у порядку, встановленому законом.

Положеннями ч.1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року та ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01.11.1950 року ратифікованою Україною, рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна грунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Тобто, особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотнє.

Відповідно до вимог ст. 252,280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є : своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 згідно наказу № 18о/с від 05.03.2018 призначено поліцейським взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Мукачівського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Закарпатській області з 05.03. 2018 року. 30.03.2018 року за власним бажанням старшого сержанта поліції ОСОБА_1 було звільнено , що підтверджується наказом № 24 о/с від 30.03.2018 року. Також в матеріалах справи є копія розписки про отримання особистих документів ОСОБА_1 від 05.04.2018 року.

Крім цього , судом досліджено рапорт оперуповноваженого ВОР Закарпатського управління ДВБ НП України майора поліції Віталія Чепис, з якого слідує, що ним проведено моніторинг Єдиного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у ході якого виявлено, що колишній поліцейський взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Мукачівського МВ УПО в Закарпатській області старший сержант поліції ОСОБА_1 , який був звільнений 30.03.2018 року, будучи суб`єктом декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування та який є суб`єктом відповідальності за корупційне правопорушення згідно підпункту з пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України Про запобігання корупції в порушення вимог ч.2 ст. 45 вказаного Закону , несвоєчасно, без поважних причин, тобто після встановленого строку( до 01.04.2019), а саме 15.07.2019 року, подав декларацію після звільнення, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-6 КУпАП. На підставі виявлених порушень, було складено 23.01.2020 року протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією стосовно ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупція це використання особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей, а правопорушення, пов`язане з корупцією це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Зазначене визначення корупції узгоджується із ратифікованими Україною Цивільною Конвенцією про боротьбу з корупцією 1989 року, Кримінальною конвенцією про боротьбу з корупцією 1993 року, Конвенцією ООН 2003 року та п. 3.22. Рішення Конституційного суду України №21-рп/2010 від 6 жовтня 2010 року в яких зазначено, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а корупційна діяльність безпосередньо пов`язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов`язків. Зазначене може прирівнюватись до давання чи отримання хабара, зловживання службовим становищем чи впливом, сприяння відмиванню отриманих від корупційних злочинів доходів, їх приховування, розкрадання чи нецільового використання майна, перешкоджання здійсненню правосуддя, а також незаконного збагачення як значного збільшення доходів, яке перевищує законні доходи особи, яке вона не може раціонально обґрунтувати, тощо.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності, що закріплений у ч. 2 ст. 61 Конституції України, при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого правопорушення. Конституційне право на судовий захист належить до невідчужуваних та непорушних. Кожен під час розгляду будь-якої справи, має право на правосуддя, яке відповідало б вимогам справедливості.

Частиною першою статті 172-6 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за правопорушення, яке полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Суб`єктами такого правопорушення, згідно з приміткою до цієї статті, є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України Про запобігання корупції зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП характеризується наявність вини у формі прямого чи не прямого умислу та настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на ухилення від подання чи несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.),в яких ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу».

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд звернув увагу зокрема на те, що матеріали справи не містять доказів того , коли саме проводилась перевірка щодо подання або неподання ОСОБА_1 декларації та на яких підставах. Оскільки з протоколу про адміністративне правопорушення складеного 23.01.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 подав декларацію після звільнення, тільки 15.07.2019 року, а протокол про адміністративне правопорушення був складений через сім місяців після подання такої. Також у протоколі зазначено, що місце вчинення правопорушення є не визначеним, оскільки ОСОБА_1 мав можливість подати електронну декларацію через мережу Інтернет в будь-якому місці. Крім того в матеріалах справи відсутнє повідомлення суб`єкта про факт несвоєчасного подання декларації.

Відповідно до ст. 49 Закону України Про запобігання корупції встановлено, що державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють ( працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності), відповідно до цього Закону Декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку. Національне агентство перевіряє факт подання відповідно до цього Закону декларацій особами, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону. Якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному ч.1 ст.45 цього Закону. Одночасно Національне агенство письмово повідомляє про факт неподання декларації спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, вищому органу управління відповідного громадського обєднання, іншого непідприємницького товариства про факт неподання декларації відповідним суб`єктом декларування.

Сукупність наведених вище обставин та досліджених матеріалів у справі про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів, щоб безпосередньо, поза розумним сумнівом вказували б на наявність у ОСОБА_1 умислу (прямого чи непрямого) та відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, на неподання декларації після звільнення.

За вище викладених обставин, суд прийшов до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Суд приходить до висновку, що склад правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП є формальним,оскільки обов`язковим елементом об`єктивної сторони є умисна дія та умисне несвоєчасне подання електронної декларації. А тому, орган, уповноважений на складення протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне подання електронної декларації.

Проте, органом, яким складено протокол, не надано суду доказів про наявність в діях ОСОБА_1 умислу, направленого на порушення ч.2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції.

Таким чином, аналізуючи докази, зібрані під час розгляду справи та аналізуючи законодавство щодо запобігання корупції, суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, а саме: несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставини відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.247,ст.295 КУпАП, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим до Закарпатського апеляційного суду через цей суд протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Лютянська М.С.