Провадження № 33/4820/310/20
Справа № 689/132/20 Головуючий в 1-й інстанції Мазурчак В. М.
Категорія: ч.2 ст.130КУпАП Доповідач Кулеша Л. М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2020 року м.Хмельницький

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретарів судового засідання Цугель А.О., Яхієвої М.А., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 захисника Поповича В.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Хмельницькому, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 27 лютого 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 КУпАП та наклаено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки без вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420 гривень 40 грн.

За постановою місцевого суду, ОСОБА_1 21 січня 2020 року о 18 год. 39 хв. в смт. Ярмолинці, по вул. Петропавловській, 45, повторно, протягом року, керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21111» номер державної реєстрації НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив підпункт а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за №1306.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить дану постанову скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що суд першої інстанції не дотримався законності при ухваленні рішення, поклав в основу рішення показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які фактично були понятими при здійсненні його огляду на стан алкогольного сп`яніння, які не перевірив суд.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, яким йому проводили огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Стверджує, що відсутні відомості щодо включення вказаного технічного засобу в перелік спеціальних технічних засобів, дозволених для використання на території України та відомості про останнє калібрування приладу відповідно до інструкції з експлуатації газоаналізаторів.

Вважає, що, із-за примусового його приводу в суд першої інстанції, не міг належним чином реалізувати свої права щодо захисту своїх інтересів в суді.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захиника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення приходжу до наступного висновку.

Висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи про адміністративне правопорушення та повністю доведений наявними у справі доказами, яким суд дав вірну юридичну оцінку.

Так, дані, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №237607 від 21 січня 2020 року свідчать про те, що ОСОБА_1 21.01.2020 року о 18 год. 39 хв. в смт. Ярмолинці, по вул. Петропавловській, 45, повторно, протягом року, керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21111» номер державної реєстрації НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив підпункт а) пункту 2.9 ПДР.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено суть правопорушення.

Постанова місцевого суду є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Дані, які містяться у чеку алкотесту № 622 до протоколу про адміністративне правопорушення, свідчать про те, що у ОСОБА_1 виявлено алкоголь в кількості 1,95 проміле і підтверджують, що він під час огляду перебував в стані алкогольного сп`яніння. (а.с.4)

Крім того вина ОСОБА_1 підтверджується даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відеоматеріалами з місця події (а.с.5-7,9).

Відповідно до п. 2.9. ПДР України та ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до пункту 7 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Отже, ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки результати його тесту були більшими 0,2 проміле алкоголю в крові.

В судовому засідання апеляційної інстанції при перегляді відео з нагрудних камер працівників поліції убачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, процес продування алкотеста, фіксування його результатів та згода ОСОБА_1 з встановленим фактом перебування у стані сп`яніння, яку він висловив безпосередньо на місці події та у подальшому при складанні протоколу, що спростовує будь які доводи апеляційної скарги.

Допитані апеляційним судом свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили факт керування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння транспортним засобом, у вказаному місці, а свідок ОСОБА_4 підтвердив проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння.

Сам ОСОБА_1 , в процесі апеляційного розгляду, вказував лише на процесуальні порушення, допущені судом, при розгляді його справи, пояснював, що дійсно керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

Аналіз зазначених доказів переконливо свідчить, що в діях ОСОБА_1 є невідповідність до пункту 2.9 «а» ПДР та ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки останній, повторно, протягом року, керував транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

Будь-яких підстав не довіряти наведеним вище доказам апеляційний суд не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності і допустимості, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи про адміністративне правопорушення, об`єктивно узгоджуються між собою, взаємодоповнюють один одного та повністю у своїй сукупності відтворюють картину вчиненого.

Що стосується доводів апеляційної скарги, про відсутність відомостей щодо включення вказаного технічного засобу в перелік спеціальних технічних засобів, дозволених для використання на території України та відомості про останнє калібрування приладу відповідно до інструкції з експлуатації газоаналізаторів, то такі були спростовані наданою копією свідоцтва про повірку Алкотеста Є810, сертифікату на цей прилад та інструкцією (а.с.78-82).

Доводи апелянта про те, що із-за примусового його приводу в суд першої інстанції, не міг належним чином реалізувати свої права щодо захисту своїх інтересів в суді, то апеляційний суд надав ОСОБА_1 можливість реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, а саме надавати пояснення, заявляти клопотання, однак вказане не спростувало того, що останній вчинив інкриміноване йому адміністративне правопорушення.

З огляду на наведене, вважаю, що висновок районного суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, тобто керування повторно, на потязі року транспортними засобами, особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, ґрунтується на Законі.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень вимог матеріального чи процесуального права, які дають підстави змінити чи скасувати оскаржувану постанову.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

п о с т а н о в и л а:

Постанову Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 27 лютого 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Л.М.Кулеша