ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

у складі: головуючого - судді Ямкової О.О.

за участю секретаря Гавор В.Б.

захисника Татарінова В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 13 березня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови судді, 1 січня 2020 р. о 06 годині 20 хвилині в місті Миколаєві на перехресті проспекту Богоявленського і проспекту Центрального ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Ford Kuga», державний номер НОМЕР_1 , та був зупинений представниками патрульної поліції. У зв`язку з підозрою, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння йому запропоновано пройти огляд із застосуванням приладу Драгер та у медичному закладі. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, про що складено протокол в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити йому строк на оскарження, скасувати постанову та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що постанова є необґрунтованою, не відповідає вимогам закону та винесена за його відсутністю.

Зазначає про те, що представниками поліції було порушено порядок огляду водія на стан сп`яніння, так як йому не було запропоновано пройти такий огляд у медичному закладі, а він від його проходження не відмовлявся.

Щодо порушення його мови та тремтіння рук, то він тривалий час страждає на захворювання - цукровий діабет.

Вказував на те, що справа вирішена за його відсутністю, так як в протоколі вказана адреса, за якою він не є зареєстрованим та не проживає, а тому був позбавлений права надати суду докази та свої пояснення.

Нажаль, суд першої інстанції вищезазначеним фактам у своїй постанові оцінку не надав, що призвело до безпідставного притягнення його до адміністративної відповідальності.

Розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 викликався двічі в судові засідання, про що йому надсилалися поштою повідомлення за зазначеною в протоколі адресою, однак усі повідомлення повернуті за відсутністю адресата.

Розгляд справи проведено за відсутністю апелянта.

За такого ОСОБА_1 не мав можливості довідатись про результат розгляду справи у день ухвалення суддею постанови, що ним оскаржена.

За наведених обставин, строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, оскільки справа розглянута у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, у їх межах, заслухавши пояснення захисника та вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, так як висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є вірними.

Ці висновки суду ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які спростовують доводи апелянта, викладені ним у апеляційній скарзі.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Тому суд першої інстанції, як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, обґрунтовано послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, пояснення свідків, які були присутні при його складанні, згідно яких ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, зокрема, у медичному закладі, чим за складеним протоколом порушив положення п. 2.5 ПДР України.

Доводи апелянта про відсутність його відмови від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, що на його думку, підтверджується записом з нагрудного відеореєстратора патрульного поліцейського, є такими, що суперечать змісту самого запису, здійсненому 1.01.2020 року в 6 год. 35хв., що доданий до протоколу. На роз`яснення поліцейського про проходження огляду у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відповів «давайте не будем».

Сам протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статті 256 КУпАП, та щодо місця та суті адміністративного правопорушення повністю узгоджуються з даними, які містяться у відеозапису здійсненому працівником поліції.

З дослідженого відеозапису вбачається, що після зупинки транспортного засобу «Ford Kuga», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 назвав свої особисті дані представникам поліції у присутності свідків, підтвердив, що керував автомобілем та перед виїздом вживав алкогольні напої. Працівниками поліції чітко та у доступній формі роз`яснено ОСОБА_1 порядок проходження огляду на стан сп`яніння, але він жестами та відповіддю на запитання поліцейського висловив своє небажання та відмову від проходження огляду (а.с.6).

Отже, доводи апелянта про те, що йому не роз`яснювався порядок проходження огляду на алкогольне сп`яніння, а він від його проходження не відмовлявся, та такі обставини не були зафіксовані при свідках, пояснення яких додані до протоколу, не знайшли свого підтвердження.

Посилання ОСОБА_1 у своїх поясненнях від 14 квітня 2020 року щодо порушення працівниками поліції порядку здійснення відеозапису, які хоча і виходять за межі апеляційної скарги, але є теж такими, що суперечать положенням пунктів 5 розділу ІІ та 1 розділу ІІV «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи України №1026 від 18 грудня 2018 року, за якими визначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка є безперервною до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі, тощо). При цьому під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняється примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб.

За статтею 256 КУпАП у змісті протоколу про адміністративне правопорушення не передбачено зазначення даних про проведення відеозапису нагрудною камерою поліцейського, оскільки такий запис ведеться постійно у зв`язку із здійсненням працівниками поліції публічної діяльності у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію» та вищевказаної Інструкції.

Не відповідають дійсності і твердження апелянта щодо його хворобливого стану без вживання алкогольних напоїв, так як на записі з відеореєстратора, здійсненого 1.01.2020 року о 6год. 36хв. на запитання поліцейського ним надано пояснення, що вживав, але небагато (а.с.6).

Крім цього, при прийнятті рішення, суддя обґрунтовано врахував письмові пояснення свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (а.с.3-4), які не були допитані судом, але їх письмові пояснення відповідно до вимог статті 251 КУпАП є доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, наведені показання свідків узгоджуються з відеозаписом та свідчать про те, що ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння, але в присутності двох свідків відмовився пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі.

Щодо розгляду справи неналежним судом та за відсутністю особи, що притягується до адміністративної відповідальності, то суд враховує наступне.

Дані про місце проживання особи вносяться у протокол про адміністративне правопорушення з її слів, та коли особа знайомиться з його змістом та ставить свій підпис без викладення зауважень, то вказані дії свідчать про те, що усі особисті дані про цю особу внесені представниками поліції вірно та відповідають дійсності, тобто навмисне зазначення особою невірних даних про своє місце проживання не має правового значення для складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, крім бажання ухилитися від накладення адміністративного стягнення.

Окрім цього із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 на питання поліцейського зазначає, що прямує на Липову 39, де за твердженням його захисника знаходиться об`єкт незавершеного будівництва, що безпосередньо належить апелянту.

Відсутні також і підстави для скасування постанови судді, що винесена у відповідності до положень статей 276, 278 КУпАП, за містом проживання правопорушника, яке зазначене безпосередньо водієм, та не є тотожнім адресі його місця реєстрації.

Крім цього процесуальним законом не пов`язується можливість скасування постанови судді у порядку апеляційного перегляду з таким поняттям як «неналежний суд», так як законодавцем здійснюється розмежування лише щодо найменування компетентних органів, які мають право приймати рішення за протоколами (п.1 ст.278 КУпАП) без розмежування їх за територіальною підсудністю.

Тому доводи апелянта про порушення його процесуальних прав, з огляду положенням КУпАП, не є слушними.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відтак, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_1 відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Корабельного районного суду міста Миколаєва від 13 березня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Ямкова