ПОСТАНОВА

Іменем України

28.10.2020 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Вернік В.М., розглянувши матеріали, що надійшли з Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , з базовою вищою освітою, працівника ТОВ ЖВРЗ "Експрес",

- за ст.212-10 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

09.10.2020 року до Жмеринського міськрайонного суду надійшли матеріали адмінстративної справи щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.212-10 КУпАП, за ознаками того, що він о 15:00 годин 06.10.2020 року на вул. Магістральній в м.Жмеринка, керуючи автомобілем "Газель 029-31", державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому була розміщена агітаційна виборча реклама у вигляді банера із зображенням агітації у формі, забороненої законом України та у забороненому законом місці, проводив передвиборну агітацію.

Одночасно судом було отримано матеріали адмінстративної справи щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.212-10 КУпАП, за ознаками того, що він об 11:10 годин 08.10.2020 року, перебуваючи на стоянці на території Жмеринської ЦРЛ по вул. Київській в м.Жмеринка, з автомобіля "Газель 029-31", державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснював незаконну агітацію, а саме розмістив на кузові автомобіля банери із зображенням інформації у формі, не передбаченої законом та у забороненому законом місці.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаних правопорушень не визнав. Поянила, що 06 та 08 жовтня виїздив на ввіреному йому службовому автомобілі "Газель" з території підприємства "Експрес" за розпорядженням начальника транспортного цеху. Банери на кузові його автомобіля закріпили інші працівники підприємства. Особисто не знав, що інформація на цих банерах має агітаційний характер.

Захисник Гуменюк А.А. заявив про невідповідність вимогам ст.256 КУпАП щодо форми та змісту складених щодо ОСОБА_1 протоколів про адміністративне правопорушення з підстав незазначення певної частини статті 212-10 КУпАП, за якою кваліфіковано дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також відсутності відомостей про вчинення ОСОБА_1 дій, які з огляду на положення певної правової норми закону можливо розцінювати як передвиборну агітацію. З цих підстав вважає недоведеною вину ОСОБА_1 та відсутнім у діях останнього склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.212-10 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника Гуменюка А.А., дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, зокрема, відомості, викладені у протоколах про адміністративне правопорушення від 06.10.2020 року серії АПР18 723757 та від 08.10.2020 року серії АПР18 397830 стосовно ОСОБА_1 (а.с.1,18), суд приходить до висновку про відсутність у діях останнього складу правопорушень, передбачених ст.212-10 КУпАП, чинна редакція якої станом на час складання цих протоколів містить дві частини, жодна з яких належно не вказана.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що складені відносно ОСОБА_1 протоколи про адміністративне правопорушення від 08.10.2020 року серії АПР18 397830 містить невірну вказівку по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що вочевидь не узгоджується з доданою в матеріалах справи копією паспорту НОМЕР_2 (а.с.6), а також у даному протоколі не вказано прізвища та адреси свідків всупереч долученим до матеріалів справи письмових пояснень двох фізичних осіб щодо відповідних обставин та подій (а.с.4.5).

З урахуванням невідповідностей вимогам ч.1 ст.256 КУпАП щодо форми та змісту протоколи про адміністративне правопорушення від 06.10.2020 року серії АПР18 723757 та від 08.10.2020 року серії АПР18 397830 визнаються судом недопустими доказами.

У справах "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 року), "Карелін проти Росії" (рішення від 20.09.2016 року) Європейський суд з прав людини робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до положень ч.1,2 ст.6 Конвенції 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справах "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 року), "Карелін проти Росії" (рішення від 20.09.2016 року) Європейський суд з прав людини робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наведене кореспондується із положеннями ст.7 КУпАП, в силу якої ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Вказана вище сукупність обставин щодо неналежного оформлення протоколів про адміністративне правопорушення, з підстав чого ви визнаються недопустими доказами, визначає недоведення складу застережених правопорушень, передбачених ст.212-10 КУпАП, у діях ОСОБА_1 з огляду на фактичне невисунення йому повноважним органом у встановленому порядку чітко визначеного адміністративного звинувачення, чим заздалегідь обмежено його право на захист в межах вирішення відповідальності, а також можливість суду об`єктивно встановити наявність відповідних підстав та обставин вчинення вказаних адміністративних правопорушень, що становить підставу закриття провадження у справі, ґрунтуючись на нормах ст.62 Конституції України, наведеної практики Європейського суду з прав людини та положень п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, оскільки рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях та ухвалюватись за існування очевидних сумнівів у доведеності вини, що підлягають тлумаченню на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, керуючись ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст.221, 247, 251, 252, 264, 265, 276, 280, 283, 284 КпАП України, -;

ПОСТАНОВИВ :

Закрити провадженя в адміністративній справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.212-10 КпАП України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя Вернік В.М.