Справа № 219/8989/20
Провадження № 3/219/3268/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2020 року суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Лапченко О.М., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з Бахмутського відділу поліції ГУ Національної поліції в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фізична особа підприємець, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КпАП України,

встановив:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 020099, 02.09.2020 року о 17.00 годині ОСОБА_1 , знаходячись на робочому місці в магазині, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , обслуговувала клієнтів без захисної маски, чим порушила п. 1.10 постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 року.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та пояснила, що 02.09.2020 року о 17.00 годині вона перебувала за прилавком магазину. На вулиці була спекотна погода та вона відчувала головну біль, отже, з метою отримання більшої кількості свіжого повітря та для того, щоб вжити пігулку від головної болі, на декілька хвилин приспустила захисну маску на обличчі в той час, коли в приміщенні магазину не було покупців. Цього ж часу до магазину зайшов поліцейський, який відразу здійснив фотографування на свій особистий телефон та повідомив, що вона порушує вимоги закону. Вказала, що весь день вона здійснювала обслуговування покупців в захисній масці, яка була надягнута належним чином, а приспустила її на певну мить лише тому, що їй стало зле, в приміщенні були відсутні покупці. Вважає, що в її діях відсутній умисел на порушення карантинних норм, а приспущення маски на декілька хвилин здійснено лише з метою вжиття пігулки від головної болі. Також, зазначила, що в матеріалах адміністративної справи відсутні належні та допустимі докази факту вчинення нею адміністративного правопорушення, а саме - пояснення, які додаються до протоколу, написані інспектором власноруч та підписані нею виключно через сильне душевне хвилювання, отже, не відображають дійсних обставин справи; фотознімок, який додається до протоколу зроблено на особистий телефон співробітника поліції, що суперечить вимогам Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України від 18.12.2018 року за № 1026; в протоколі не зазначено, що до нього додаються будь які додатки, а також відсутні свідки вчинення правопорушення. Просила закрити провадження по справі у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КпАП України, у зв`язку з відсутністю у її діях складу правопорушення.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до наступних висновків.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, ст. 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному ухиленні (порушенні) особи від правил, передбачених Законом України Про захист населення від інфекційних хвороб, іншими актами законодавства, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з Питань боротьби з інфекційними хворобами.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Диспозиція норми ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно - правових чи підзаконних нормативно - правових актів, які передбачають конкретні правила щодо карантину людей, в даному випадку визначених Постановою Кабінету Міністрів України.

До суду направлений адміністративний протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 020099, згідно якого 02.09.2020 року о 17.00 годині ОСОБА_1 , знаходячись на робочому місці в магазині, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , обслуговувала клієнтів без захисної маски, чим порушила п. 1.10 постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 року.

Згідно з п. 10.1 постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на території України на період дії карантину забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Пункт 17 вказаної Постанови Кабінету Міністрів України зазначає, що Головним державним санітарним лікарем України розробляються та затверджуються протиепідемічні заходи, які визначають особливості провадження діяльності суб`єктами господарювання на період карантину.

Пунктом 7 постанови № 17 Головного державного санітарного лікаря України від 09.05.2020 "Про затвердження Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" передбачено, що працівники закладів торгівлі, в тому числі, які видають замовлення та здійснюють розрахунок, повинні бути одягнені в медичну маску або респіратор та одноразові рукавички.

Судом встановлено, що до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не долучено доказів, на підставі яких суд мав би можливість вирішити питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, зокрема відомостей на підтвердження того, що ОСОБА_1 видавала замовлення та здійснювала розрахунок з покупцями без захисної маски.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вказала, що вона не здійснювала торгівлю товарами, вона перебувала за прилавком магазину, відчула головну біль, з метою вжити пігулку від головної болі, на декілька хвилин приспустила захисну маску на обличчі в той час, коли в приміщенні магазину не було покупців. Цього ж часу до магазину зайшов поліцейський, який відразу здійснив фотографування на свій особистий телефон та повідомив, що вона порушує вимоги закону. Вказала, що весь день вона здійснювала обслуговування покупців в захисній масці, яка була надягнута належним чином, а приспустила її на певну мить лише тому, що їй стало зле.

Також в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні й інші відомості, необхідні для вирішення справи, зокрема: не зазначені особи, яких обслуговувала ОСОБА_1 , не вказані свідки, які б підтвердили, що остання здійснювала обслуговування покупців без захисної маски.

Що стосується фото, доданого до протоколу, то суд не бере його до уваги, оскільки з вказаного фото не зрозуміло коли виконана світлина, яким технічним пристроєм та невідоме місце фотозйомки.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі, фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується). Суд зауважує, що рішення у справі «Карелін проти Росії» набрало законної сили.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 020099 від 02.09.2020 року, не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Оскільки суд не має право самостійно збирати докази по справі, які підтверджують виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, оцінивши надані суду докази, вважає за необхідне провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 44-3, 247, 283, 284 КУпАП, суд

постановив:

закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КпАП України, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з моменту її винесення.

Суддя О. М.Лапченко