ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4324/20Головуючий у 1-й інстанції Делікатна Л.В.
Провадження № 33/817/469/20 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянувши 03 грудня 2020 р. в м. Тернополі з участю особи, що притягується до адмінвідповідальності, - ОСОБА_1 та представника потерпілого ОСОБА_2 - адвоката Жеребецької І. О. адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не працює,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Як вбачається зі змісту даної постанови, водій ОСОБА_1 15 листопада 2019 року о 15 годині 50 хвилин, керуючи автомобілем «Suzuki Jimny», державний номерний знак НОМЕР_1 , по автодорозі Обхід м. Тернопіль, поворот на с. В. Глибочок, при виїзді з другорядної дороги не надав переваги в русі транспортному засобу «Mercedes Benz Vito», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Водій ОСОБА_1 та його пасажир ОСОБА_3 отримали легкі тілесні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України.

Закриваючи провадження у справі, місцевий суд зазначив, що у відповідності до ч. 6 ст. 38 КУпАП у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження, у зв"язку з чим прийняв рішення про закриття провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП за закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Не погодившись із постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а провадження у справі закрити.

Зазначає, що показання ОСОБА_2 про те, що за 40 м від автомобіля ОСОБА_1 він нібито застосував екстрене гальмування та зупинився за 20 м від місця зіткнення, не відповідають фактичним обставинам справи ДТП та спростовуються відсутністю слідів гальмівного шляху його автомобіля та тим, що йому вдалось загальмувати лише на відстані в 75 м. від базової лінії, тобто на відстані в 63 м., а не вказаних ним 20 м. від місця зіткнення, що на 43 м. більше за відстань, яку вказано в постанові суду.

Крім цього, вказав, що показання ОСОБА_2 , що апелянт нібито виїхав на проїзну частини дороги на 40 м попереду його автомобіля, спростовується тим, що після виїзду на обочину дороги і до моменту зіткнення без набору швидкості ОСОБА_1 проїхав 12 м по обочині, а тому автомобіль під керуванням ОСОБА_2 проїхав значно більшу відстань, ніж вказано ним - 40 м.

Стверджує, що показання ОСОБА_2 про те, що він рухався зі швидкістю лише 80-90 км. на годину, спростовуються тим, що від удару його автомобіля автомобіль під керуванням апелянта збив дві бетонні огорожі із металевим тросом, та, не зупиняючись, по бездоріжжю, з переворотами здолав відстань в 30 метрів від місця зіткнення, що само по собі вказує на силу удару.

Зазначає, що покладені в основу прийнятого судом рішення докази, а саме: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схема до проколу огляду місця події та пояснення ОСОБА_2 не є допустимими доказами по справі.

Вказує, що доказом того, що при виїзді з другорядної дороги він не виїжджав на основну, тобто не порушував п. 16.11 ПДД; є фото, зроблене ним одразу після ДТП (додаток №3 до апеляції), на якому зафіксовано сліди автомобіля, що були залишені саме на узбіччі, а не проїзній частині дороги.

Посилається на наведені ним в апеляційній скарзі математичні розрахунки щодо швидкості руху автомобіля «Mercedes Benz Vito», які підтверджують факт того, що на час виїзду на узбіччя основної дороги з другорядної він не міг бачити, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_2 , наближається до перехрещення проїзних частин.

Наголошує на тому, що експертиза №4.6-713/19 від 24 грудня 2019 року не є належним доказом того, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 16.11 ПДР, виходячи з того, що встановити в абсолютних величинах місце зіткнення транспортних засобів експертним шляхом не надається можливим по причині відсутності уточнюючої слідової інформації, зафіксованої на місці ДТП, та єдине, що встановлене цією експертизою, є те, що в момент первинного контактування кут взаємного розташування осей автомашин був в межах 5°... 10°.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, представника ОСОБА_2 - адвоката Жеребецьку І. О., яка просила залишити постанову суду першої інстанції без змін, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, прихожу до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

Згідно з диспозицією ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою старшого слідчого Тернопільського РВП ТВП ГУНП України в Тернопільській області лейтенанта поліції Г. Погорілець від 30 січня 2020 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000639 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

28 лютого 2020 року о 17 год. 00 хв. відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 465725 за ст. 124 КУпАП, який разом з додатками 05 березня 2020 року надійшов до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл.

За результатами розгляду протоколу ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у порушенні ним п. 16.11 Правил дорожнього руху України є обґрунтованим та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення ДПР18 № 465725 від 28 лютого 2020 року, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 15 листопада 2019 року, схемою до проколу огляду місця події, фотознімками, висновком експерта №4.6-713/19 від 24 грудня 2019 року за результатами проведення судової транспортно-трасологічної експертизи, висновком експерта №4.6-706/19 від 09 грудня 2019 року за результатами проведення судової автотехнічної експертизи автомобіля «Suzuki Jimny», державний номерний знак НОМЕР_1 , висновком експерта №4.6-712/19 від 05 грудня 2019 року за результатами проведення судової автотехнічної експертизи автомобіля «Mercedes Benz Vito 111», державний номерний знак НОМЕР_2 , а також поясненнями водія ОСОБА_2 щодо обставин виникнення дорожньо-транспортної пригоди.

Так, допитаний в судовому засіданні місцевого суду потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що 15 листопада 2019 р. він рухався обізною дорогою м. Тернополя в сторону м. Львова із швидкістю близько 80-90 км/год. Приблизно за 200 м. до нерегульованого перехрестя він побачив автомобіль «Suzuki Jimny», який стояв. Водій цього автомобіля пропускав автомобілі, що рухалися по головній дорозі, і потерпілий вважав, що водій пропустить і його. Проте, водій автомобіля «Suzuki Jimny» несподівано почав рух приблизно за 40 метрів перед його автомобілем. Він (потерпілий) застосував екстрене гальмування, однак зіткнення уникнути не вдалося через вологе покриття дороги. З тих же причин відсутні сліди гальмування. Його автомобіль вдарив автомобіль «Suzuki Jimny» у задній лівий кут і зупинився за 20 метрів від місця зіткнення.

Показання потерпілого ОСОБА_2 апеляційний суд вважає такими, що заслуговують на увагу, оскільки вони підтверджені іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні місцевого суду, яким дана відповідна правова оцінка, з якою погоджується і суддя суду апеляційної інстанції і вважає, що наявні в матеріалах справи докази з достатньою повнотою підтверджують факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, що призвело до зіткнення та пошкодження транспортних засобів.

Виходячи з положень п. п. 1.3, 1.4 Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані виконувати їх вимоги, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Відповідно до п. 16.11 Правил дорожнього руху України на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Таким чином, водій автомобіля «Suzuki Jimny», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 , рухаючись по автодорозі Обхід м. Тернопіль - поворот на с. В. Глибочок та наближаючись до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг дороги Р-41, яка є головною дорогою по відношенню до напрямку руху його автомобіля, мав би виконати вимоги п. 16.11 ПДР України та вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» і надати можливість проїхати вказане перехрестя автомобілю «Mercedes Benz Vito», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по дорозі Р-41 зі сторони Львова, тобто наближався до перехрестя по головній дорозі.

Вказане підтверджують викладені у матеріалах справи обставини порушення ОСОБА_1 п. 16.11 Правил дорожнього руху, що перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на наведене не заслуговує на увагу твердження ОСОБА_1 про те, що він до моменту зіткнення вже виїхав на головну дорогу, а причиною зіткнення послужило, зокрема, перевищення швидкості потерпілим, про що нібито свідчать його математичні розрахунки швидкості автомобіля «Mercedes Benz Vito».

Дотримання водіями п. 16.11 ПДР, а саме того, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, не містить виключень, тобто є імперативною нормою (Імперативна норма виражає в категоричних розпорядженнях держави чітко позначені дії й не допускають ніяких відхилень від вичерпного переліку прав і обов`язків суб`єктів. Інакше: імперативні норми прямо наказують правила поведінки. Імперативні норми права містять категоричні приписи, що безпосередньо визначають поведінку суб`єктів, не дозволяють відхилятися від них і не можуть бути замінені за рішенням (домовленістю) цих суб`єктів іншими умовами).

Даний висновок свідчить про те, що навіть при умові перевищення водієм автомобіля «Mercedes Benz Vito» швидкості причиною ДТП стало саме порушення ОСОБА_1 п. 16.11 ПДР, будь-яка швидкість автомобіля «Mercedes Benz Vito» не знаходиться в причинному звязку із наслідками ДТП.

Таким чином, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши обставини справи, суд обґрунтовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 16.11 Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, та на законних підставах визнав його винним у вчиненні правопорушення, предбаченого ст. 124 КУпАП.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не вбачається.

За таких обставин постанова судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 листопада 2020 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - відмові у її задоволенні, оскільки будь-яких інших переконливих доводів, які б безумовно спростували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування постанови судді, скаржником не наведено і апеляційною інстанцією не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайсуду Тернопільської обл. від 02 листопада 2020 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, - без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського

апеляційного суду Г. І. Коструба