ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/92/20 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника адвоката Стадника В.О.

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.12.2019 року, -

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.12.2019 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Як визнав суд, ОСОБА_1 25 вересня 2019 року близько 04.25 год. в с. Чистилів, Тернопільського району, Тернопільської області, керувала транспортним засобом марки «Ауді», д.н.з. « НОМЕР_1 », з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в найближчому медичному закладі, водій категорично відмовилася у присутності двох свідків, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає вказану постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.12.2019 року незаконною і необґрунтованою, винесеною із порушенням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, а також невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази факту пред`явлення вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння в час, коли вона була водієм автомобіля.

Стверджує, що долучений відеозапис не може вважатись допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки в протоколі відсутнє посилання на нього.

Зазначає, що письмові пояснення свідків адміністративного правопорушення без їх допиту у судовому засіданні є також неналежними доказами, більше того свідки надали пояснення вже на підготовленому бланку пояснень, що є недопустимо, згідно позиції ВС/КАС №560/751/17 від 27.06.2019 року.

Вказує, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції, закінчились строки, передбачені ст.38 КУпАП, оскільки згідно протоколу про адміністративне правопорушення, останнє виявлено 25.09.2019 року, а тому справа підлягала закриттю, оскільки постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності судом першої інстанції винесена 26.12.2019 року.

Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.12.2019 року та закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Одночасно апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки не була повідомлена про дату та час судових засідань, а копію постанови отримала лише 10.02.2019 року.

Заслухавши апелянта ОСОБА_1 та адвоката Стадника В.О., які підтримали подану апеляційну скаргу і, з викладених у ній мотивів, просять постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.12.2019 року скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності; розглянувши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 участі в розгляді справи судом першої інстанції не приймала. Відомості про належне повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце судового розгляду в справі відсутні.

Відповідно до ст.285 КУпАП копія постанови по справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

В матеріалах справи наявні відомості про направлення копії судового рішення, постановленого 26.12.2019 року, ОСОБА_1 , однак інформація про отримання нею цього рішення відсутня.

Натомість, відповідно до заяви про видачу копії постанови про адміністративне правопорушення вбачається, що копію судового рішення ОСОБА_1 отримала 12.02.2019 року. (а. с.20)

За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено ОСОБА_1 з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.

Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №243190 від 25.09.2019 року працівниками поліції зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Ауді», д.н.з. « НОМЕР_1 », з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в найближчому медичному закладі, водій категорично відмовилася у присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП та складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а тому є належним та допустимим доказом по справі.

Виходячи із змісту апеляційної скарги, ОСОБА_1 , останнє не заперечує факту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, однак стверджує про відсутність підстав у працівників поліції вимагати проходження такого огляду.

Доводи апелянта про неправомірність пред`явлення вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння, з тих мотивів, що вона не керувала транспортним засобом, спростовуються постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 №431333 від 25.09.2019 року, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка порушила правила користування ременями безпеки).

Відповідно до матеріалів справи, період вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КупАП, співпадає з часом вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

З урахуванням наведених обставин, вважаю, що доводи апелянта ОСОБА_1 про неповне та необ`єктивне з`ясування всіх обставин справи судом першої інстанції, є безпідставними та необґрунтованими.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Виходячи з аналізу досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

За таких обставин, приходжу до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно, з дотриманням вимог ст.251 КУпАП дослідив докази у справі та відповідно до ст.252 КУпАП дав їм належну правову оцінку.

Разом з тим, доводи апелянта про притягнення його до адміністративної відповідальності поза межами строків накладення адміністративного стягнення вважаю обґрунтованими.

Як слідує з матеріалів справи, адміністративне правопорушення вчинено 25 вересня 2019 року, а рішення суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності прийнято 26 грудня 2019 року.

Відповідно до ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Виходячи з приписів даної правової норми, три місяці з дня вчинення правопорушення ОСОБА_1 закінчились 25 грудня 2019 року.

Згідно зі статтею 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, прихожу до висновку, що постанову постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_1 слід скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2019 року відносно ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.