ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/337/20 Справа № 187/141/20 Суддя у 1-й інстанції - Іщенко І. М. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2020 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Дніпрі, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого ПП " ОСОБА_2 ", який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

за участю:

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

адвоката - Дорошенко О.М.

В С Т А Н О В И В :

Постановою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року, ОСОБА_1 визнано винним за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп. на користь держави.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 26.12.2019 року о 16-45 годині на недобудованій ділянці а/д Н-31 (51 км 200 метрів) водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Шевроле Малібу, д/н НОМЕР_1 , під час виникнення небезпеки для руху, а саме: бетонних блоків, не вжив заходів для зупинки ТЗ, в результаті чого здійснив наїзд на бетонні блоки, чим порушив вимоги п.2.3 (б), 12.3 ПДР України, в результаті чого водій отримав тілесні ушкодження, а автомобіль з механічних пошкоджень.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадженні у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

На думку апелянта, суддя необґрунтовано визнав його винним, оскільки ним не були порушені ПДР України, ДТП виникло не з його вини.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дослідив обставини справи не повно та не об`єктивно.

Зазначає, що в суді першої інстанції не заперечував, що рухався по а/д Н-31 від селища Петриківка в сторону міста Дніпро, але пояснював, що будь яких заборонних дорожніх знаків (§ 33.3 ПДР) які вказували на те що виїзд на автодорогу і подальший рух по даній ділянці автодороги заборонено, від початку його виїзду на зазначену автодорог у до самого його зіткнення з лежачими через всю проїзну частину автодороги за напрямком його руху бетонними плитами, не було. При цьому слід зазначити, що напередодні в національних і регіональних засобах масової інформації, а саме у випусках новин ТСН на каналі «1+1», Деталі на «34 канал» та інтернет ресурсах були повідомлення, що зазначена ділянка введена в експлуатацію. Все це в сукупності, а саме повідомлення в засобах масової інформації та відсутність заборонних дорожніх знаків, а також наявність дорожньої розмітки, огородження на розділових смугах дороги, інформаційно указательні дорожні знаки (не заборонні знаки у певному обмеження в русі відповідно до § 33.3 ПДР), дає об`єктивні підстави вважати, що він мав всі підстави вважати, що рухається по новозбудованій автомагістралі. Вказує, що висновок суду, що нібито ОСОБА_1 усвідомлював, що рухався по недобудованій трасі, без належного ретельного з`ясування цієї обставини є хибним.

Також зазначив, що суд необґрунтовано зазначив, про порушення з боку ОСОБА_1 п.п. 2.3 (б) та 12.3 ПДР України.

Апелянт вказує, що він рухаючись по автодорозі Н-31 на ділянці від селища Петриківка в сторону м. Дніпра обрав найнебезпечнішу швидкість та не міг передбачити, що на новозбудованій автомагістралі за напрямком його руху будуть знаходитись бетонні плити через всю проїзну частину. Ймовірно дорожні служби або балансоутримувач використали такий собі засіб дорожнього обладнання для забезпечення регулювання дорожнього руху.

На думку апелянта, подія зіткнення керованого ним автомобіля з укладеними через всю проїзну частину автомагістралі бетонними плитами за напрямком його руху мала місце, відсутній лише склад адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 діяв у межах ПДР, а зіткнення уникнути не зміг.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 , адвокат Дорошенко О.В. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Однак, в порушення вищезазначених вимог закону, районний суд належним чином не з`ясував обставини щодо вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки викладені в постанові висновки суду об`єктивно не підтверджуються доказами, які містяться в матеріалах справи.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №254890 від 26.01.2020 року, ОСОБА_1 , 26.12.2019 року о 16-45 годині на недобудованій ділянці а/д Н-31 (51 км 200 метрів), керуючи автомобілем Шевроле Малібу, д/н НОМЕР_1 , під час виникнення небезпеки для руху, а саме: бетонних блоків, не вжив заходів для зупинки ТЗ, в результаті чого здійснив наїзд на бетонні блоки, чим порушив вимоги п.2.3 (б), 12.3 ПДР України, в результаті чого водій отримав тілесні ушкодження, а автомобіль механічних пошкоджень.

ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції пояснив, що 26 грудня 2019 року рухався по а/д Н-31 від селища Петриківка в сторону міста Дніпро, будь яких заборонних дорожніх знаків (§ 33.3 ПДР) які вказували на те що виїзд на автодорогу і подальший рух по даній ділянці автодороги заборонено, від початку його виїзду на зазначену автодорогу до самого його зіткнення з лежачими через всю проїзну частину автодороги за напрямком його руху бетонними плитами, не було. При цьому слід зазначив, напередодні в національних і регіональних засобах масової інформації та інтернет ресурсах були повідомлення, що зазначена ділянка введена в експлуатацію. Вказує, що вважав, що рухався по новозбудованій автомагістралі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 просив долучити до матеріалів справи фотознімки, на яких зафіксовано механізм пошкодження його автомобіля, та вбачається відсутність попереджувальних дорожніх знаків.

Як встановлено апеляційним судом, такі доводи ОСОБА_1 не спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до матеріалів справи, а саме схеми дорожньо-транспортної пригоди, від 26.12.2019 року, автомобільна дорога розділена на 3 смуги в одному напрямку для руху, що також підтверджується графічним позначенням у схемі, а саме знак напрямку руху, якій зазначає кількість смуг.

Відповідно до позначуваних ліній працівниками поліції встановлено, що ОСОБА_1 26 грудня 2019 року рухався у крайній лівій смузі автомобільної дороги.

Крім того, в схему дорожньо-транспортної пригоди внесені начебто дорожні знаки, які зафіксовані працівниками поліції під час складання схеми, а саме:

- дорожній знак напрямку руху;

- 1.37 дорожні роботи;

- 3.29 - обмеження максимальної швидкості;

- 3.2 - рух механічних транспортних засобів заборонено (5км);

Відповідно до правил дорожнього руху, знак 1.37 може бути встановлено на відстані 10-15 м до місця виконання короткотермінових дорожніх робіт на проїзній частині в населеному пункті.

Поза населеними пунктами знаки 1.8, 1.13-1.16, 1.25, 1.27, 1.28, 1.33 і 1.37, а в населених пунктах знаки 1.33 і 1.37 повторюються. Наступний знак встановлюється на відстані щонайменше 50 м до початку небезпечної ділянки.

Знаки 1.10, 1.12, 1.14, 1.15, 1.37 і 1.38 - тимчасові і встановлюються на період, необхідний для виконання відповідних робіт на дорозі.

Відповідно до приписів п.8.2-1 Правил дорожнього руху дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме схеми ДТП розташування знаків 1.37, 3.29 та 3.2 здійснено виключно з правої сторони дороги, що має більше, ніж один напрямок руху для транспортних засобів, та три смуги для руху в одному напрямку.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху (ч. 3 ст. 14, ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух»).

Власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні (ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про дорожній рух»).

Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотримання норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів (п. 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 № 198).

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про недоведеність матеріалами справи факту порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху України, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б беззаперечно підтверджували те, що ОСОБА_1 з урахуванням обраної смуги для руху, а саме крайньої лівої, не мав можливості належним чином бути проінформований про дорожню ситуацію попереду, а саме наявність бетонних блоків прямо посередині дороги, розміщених через усю проїзну частину дороги.

Крім того, відповідно до п. 2.3(б) Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Апеляційний суд приходить до висновку, що саме відсутність дублювання дорожніх знаків вздовж дороги з лівої сторони, або поверх дороги, стали причиною дорожньо-транспортної пригоди 26 грудня 2019 року за участю водія ОСОБА_1 .

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції формально підійшов до вирішення даної справи про адміністративне правопорушення та безпідставно прийняв рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є необґрунтованою і підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закриттю, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого с. 124 КУпАП, оскільки його вина у вчиненні даного правопорушення не доведена.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ст. 247, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року, відносно ОСОБА_1 , скасувати.

Постановити нову, якою ОСОБА_1 визнати невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, - за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Ю. Іванченко