ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2020 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з оскаржуваною постановою, водій ОСОБА_1 26 листопада 2019 року о 02 годині 00 хвилин у м. Дніпро на вул. Набережна Заводська, в районі будинку № 102б, керував автомобілем «DODGE» д/н НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме нестійка хода, запах алкоголю з порожнини роту, та на вимогу працівників поліції пройти медичний огляд в установленому порядку водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та закрити провадження у справі, на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що постанова суду є незаконною та необгрунтованою. Так, вказує, що суд не взяв до уваги ті обставини, що він не здійснював керування транспортним засобом, що підтверджується наданими у судовому засіданні поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . При цьому, зауважує, що він не заперечував факту вживання алкоголю, однак в той час перебував із товаришем на автомобільній стоянці, де автомобіль перебував без руху, а тому в його діях відсутній склад цього правопорушення.

Також, зазначає, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, однак працівниками поліції не було роз`яснено його права та обов`язки, порядок проходження медичного огляду, та не забезпечено проходження огляду в медичному закладі. До того ж, з протоколу видно, що працівниками поліції його не було відсторонено від керування транспортним засобом. Окрім того, вважає, що пояснення свідків, які залучені працівниками поліції не є належними доказами правомірності притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки вони не попереджались про кримінальну відповідальність. Також, звертає увагу, що при оформленні протоколу щодо нього працівниками поліції не здійснювалось відеофіксація правопорушення за допомогою нагрудних відеореєстраторів.

Заслухавши суддю-доповідача, адвоката Шульга В.С., яка апеляційну скаргу підтримала, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, суд дійшов такого висновку.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни або скасування постанови, апеляційним судом не встановлено.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Ці вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Цей висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №166678 від 26.11.2019, рапортом інспектора роти №4 батальйону №4 УПП Саєнко Є.Ю. від 26.11.2019, з якого видно, що було виявлено автомобіль «DODGE» д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , та в ході спілкування у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, й від проходження медичного огляду в присутності двох свідків він відмовився.

Разом з цим, перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп"яніння підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03.12.2019 за результатами огляду ОСОБА_1 який було проведеного 26.11.2019 о 04 год. 25 хв. та ці обставини не оспорює й сам апелянт в апеляційній скарзі.

Отже, зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, та доведеності вини у його вчиненні.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведних доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що він не керував автомобілем, а лише сидів в ньому із ввімкненим двигуном, коли до нього підійшли працівники поліції, а тому й не міг вчинити правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються вищезазначеними доказами та обставинами у справі.

Так, відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, встановлено, що транспортний засіб - це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Механічний транспортний засіб - це транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Під керуванням транспортним засобом розуміється вчинення технічних дій, пов`язаних з приведенням транспортного засобу в рух, зворушенням з місця, процесом самого руху аж до зупинки, відповідно до призначення і технічними можливостями транспортного засобу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 підтвердила як обставини відмови водія ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, так і ті обставини, що ним, були вчинені всі дії, пов`язані з приведенням автомобіля в рух відповідно до його призначення і технічних можливостей. Ставити під сумнів достовірність наданих свідком ОСОБА_2 показів у суду апеляційної інстанції не має підстав, оскільки вони не суперечать іншим вищенаведеним доказам у справі у їх сукупності.

Суд звертає увагу й на те, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність, як за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, так й за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, з метою підтвердження або спростування його ознак, встановлених працівниками поліції.

З огляду на те, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан сп`яніння, його дії підпадають під ознаки та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, апеляційним судом не встановлено порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, допущених під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є неприйнятними.

Разом з цим, посилання ОСОБА_1 на те, що працівниками поліції не було роз`яснено йому прав та обов`язків, повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме протоком про адміністривне правопорушення, де ОСОБА_1 своїм підписом засвідчив факт того що йому було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 , щодо того, що працівниками поліції безпідставно не здійснювалося фіксування правопорушення за допомогою нагрудних відеореєстраторів, суд також вважає необгрунтованими та безпідставними, оскільки ч. 1 ст. 40 Закону України "Про національну поліцію" встановлено право, а не обов`язок закріплення на форменому одязі, службових транспортних засобах автоматичної фото- і відеотехніки з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб та забезпечення дотримання правил дорожнього руху, а отже, нездійснення фіксування правопорушення та відсутність відеозапису в цьому випадку не спростовує висновків суду першої інстанції про винуватість апелянта у вчиненні правопорушення.

Отже, при апеляційному перегляді справи не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст.ст. 279, 280 КУпАП, а докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, та всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП з урахуванням особи ОСОБА_1 , інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

З огляду на викладені обставини, доводи скарги ОСОБА_1 суд вважає необґрунтованими, тому його апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 січня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Н.В. Коваленко