Справа № 263/2378/20
Номер провадження № 3/263/1072/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2020 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Папаценко П.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Центрального ВП ГУНП в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого приватним підприємцем, за ч. 2 ст. 160 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 423339 від 14.02.2020 року, ОСОБА_1 , 14.02.2020 року об 12 год. 15 хв., знаходячись за адресою: м.Маріуполь, по вул.П.Орлика, біля буд. 116, здійснював торгівлю з рук в невстановленому місті промисловими товарами (гумовими кульками 30 штук), своїми діями вчинивши правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 160 КУпАП.

ОСОБА_1 у судові засідання, призначені на 05.03.2020 року, 06.04.2020 року, не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому Законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, ОСОБА_2 взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз протии Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки у судові засідання ОСОБА_1 , якому було відомо про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, повідомлено про місце та час судового розгляду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

За зазначених обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 був своєчасно та належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим, згідно зі ст.268 КУпАП, справа розглянута на підставі матеріалів, які маються у справі.

Факт вчинення правопорушення підтверджується: протоколом АПР18 № 423339 від 14.02.2020 року; зберігальною розпискою від 14.02.2020 року, згідно з якою ОСОБА_1 отримав на відповідальне зберігання вилучений товар; рапортом поліцейського Грейнерт-Жукової В.В.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що провина ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 160 КУпАП, повністю доведена.

Разом з тим, при ухваленні рішення у справі суд керується наступним.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 34 КУпАП обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються:

1) щире розкаяння винного;

2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди;

3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин;

4) вчинення правопорушення неповнолітнім;

5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року.

Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, його малозначність, особу правопорушника ОСОБА_1 , ступінь його вини, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, кількість товару, який реалізовував ОСОБА_1 , а також той факт, що тяжких наслідків від правопорушення не настало, суддя приходить до висновку, що наведені обставини є підставою відповідно до ст. 22 КУпАП визнати вчинене правопорушення малозначущим.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 22, 160 ч. 1, 252, 284 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 160 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закрити, звільнивши його від адміністративної відповідальності.

Оголосити ОСОБА_1 усне зауваження.

Вилучений 14.02.2020 року товар (гумовимі кулькі 30 штук) та переданий згідно з розпискою на відповідальне зберігання ОСОБА_1 залишити останньому.

Постанова може бути оскаржена безпосередньо до Донецького апеляційного суду області або через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів із дня її винесення.

Суддя П.І.Папаценко