Справа № 465/3459/20 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 33/811/1312/20 Доповідач: Гончарук Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі: судді апеляційного суду Гончарук Л.Я., за участі ОСОБА_1 та його захисника Данильчука В.М., розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Франківського районного суду м.Львова від 02 вересня 2020 року,

встановив:

цією постановою відмовлено в задоволенні клопотань ОСОБА_1 про направлення матеріалів на дооформлення та закриття провадження у справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 420 грн. 40 коп.

Згідно постанови, ОСОБА_1 09.06.2020 р. керував транспортним засобом МЕРСЕДЕС д.н.з. НОМЕР_1 у м. Львові, по вул. В.Великого, 117 з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження оглдяу на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим не виконав вимоги п. 2.5 ПДР.

Не погоджуючись з даною постановою особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати таку та закрити провадження у справі щодо нього, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що дана постанова прийнята на основі недопустимих та неналежних доказів, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.

Звертає увагу, на те, що своєї вини не визнає. В момент зупинки працівниками поліції він був сильно втомлений, оскільки цілий день з самого ранку працював і повертався додому майже опівночі. Після складання протоколу він продовжив рух своїм транспортним засобом додому самостійно.

Звертав увагу суду першої інстанції на те, що протокол про адміністративне правопорушення серія ДПР 18 № 522040 від 10.06.2020 р. та відеозапис є недопустимими доказами, оскільки складені з порушенням порядку визначеного законом та підзаконними нормативно-правовими актами.

Зазначав, що Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП передало на розгляд суду протокол про адміністративне правопорушення серія ДПР 18 № 522040 від 10.06.2020, до якого після його підписання було внесено додаткові записи, а саме в графі «суть адміністративного правопорушення, опис встановлених обставин» де передбачено відомості про порушення конкретної частини конкретної статті Правил дорожнього руху було внесено римську цифру І, як вказівку на кваліфікацію його дій за ч.1 ст.130 КУпАП.

Доказом цього є наявний у нього другий примірник Протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР 18 № 522040 від 10.06.2020, який був вручений йому працівниками поліції після його складання.

Наявний в матеріалах справи відеозапис не є безперервним, і складається з 12-ти відеофайлів, монтаж та редагування яких здійснено поліцейським на власний розсуд.

Відповідно до пункту 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення.

Таким чином, оскільки відеозапис не відповідає вимогам вищевказаних Інструкцій, він в силу закону є недопустимим доказом.

Очевидним є те, що на розгляд суду від Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, без визначення її частини.

Враховуючи наведене притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП відбувається на основі недопустимих доказів.

Із переліку матеріалів справи № 465/3459/20 вбачається, що при оформленні матеріалів адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 було допущено порушення ст. 256 КУпАП та пунктів 4, 5 розділу VII Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, а саме: до протоколу про адміністративне правопорушення не було долучено довідку про отримання (не отримання) особою посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Тому неможливо встановити чи має особа, яка притягається до адміністративної відповідальності право керування транспортними засобами, що унеможливлює застосовування адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП, санкція якої передбачає різні стягнення для водіїв та інших осіб.

Невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону унеможливлює прийняття у справі законного й обґрунтованого судового рішення.

Тому без усунення зазначених недоліків протоколу про адміністративне правопорушення розгляд справи є неможливим.

Не зважаючи на вказані вище аргументи суд першої інстанції прийняв Постанову від 02.09.2020 у справі № 465/3459/20, якою його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 за ст.130 КУпАП.

Розглядаючи справу суд першої інстанції вказав лиш те, що відеозапис як доказ співставляється з іншими доказами, а відтак є допустимим доказом (абзац № 8 сторінка № 2).

Суд першої інстанції вказав на те, що він не надав доказів, що відеозапис не є автентичним через те, що він не є цільним, а тому відеозапис є належним доказом (абзац № 9 сторінка № 2).

Крім того, суд першої інстанції вказав, що він не заявляв клопотань про проведення експертизи на автентичність відеозапису.

Із наведеного вище вбачається те, що суд першої інстанції взагалі не досліджував та не надав жодної оцінки відеозапису. Не вказав про кількість відеофайлів які його складають. Не зазначив про їх тривалість. Не вказав в якому відеофайлі зафіксовано правильність складання протоколу в цілому, з моменту початку складання і до самого кінця. Не зазначив в якому відеофайлі зафіксовано обставини щодо складення протоколу.

Згідно пункту 3.5. Розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 № 100, після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Таким чином, оскільки відеозапис не відповідає вимогам вищевказаних Інструкцій, він в силу закону є недопустимим доказом.

Звертає увагу на те, що наявні пояснення свідків це друкований текст завчасно складний працівниками поліції і єдине, що є власне написано особисто свідками так це їх особистий підпис і все.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та виступ захисника Данильчука В.М., які підтримали апеляційну скаргу та просили таку задовольнити, вивчивши матеріали справи №465/3459/20, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи дотримався зазначених вимог закону повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, в тому числі порушень процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було.

Відповідальність за ст.130 КУпАП настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок судді про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку і навів у постанові, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №522040 від 10.06.2020 року (а.с.1), з якого вбачається, що ОСОБА_1 розписався у такому, відповідно погодився із його змістом, та відмовився надавати пояснення; відеозаписом з події (а.с.2) з яких вбачається, що ОСОБА_1 у присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі у встановленому законом порядку; даний факт підтверджено також направленням на огляд водія у медичний заклад від 10.06.2020 (а.с.5) у якому в графі «результати огляду» вказано, що від огляду відмовився, та ОСОБА_1 власноруч поставлено підпис.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що стверджується зібраними матеріалами у справі, в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП. Сам факт відмови від походження огляду тягне за собою відповідальність за цією статтею. При цьому не має значення чи перебував водій у стані сп`яніння.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №522040 від 10.06.2020, на думку апеляційного суду, складений з дотриманням вимог ст.256 КУпАП. Доводи ж апеляційної скарги про його невідповідність вимогам законодавства не приймаються до уваги.

Не встановлено і факту допущення судом першої інстанції істотних порушень законодавства, які б тягнули за собою скасування постанови.

Дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки такий керуючи транспортним засобом, з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, порушення координації рухів, тремтіння пальців рук, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Підстав для скасування постанови суду, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено.

Стягнення накладене судом на ОСОБА_1 відповідно до положень ч.2 ст. 33 КУпАП, за змістом якої, при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху враховуються, характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, накладене у межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, з дотриманням вимог ст.33 КУпАП та є безальтернативним.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги в цілому та вважає, що підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Постанову судді Франківського районного суду м.Львова від 02 вересня 2020 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Гончарук Л.Я.