Справа № 454/328/20 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 33/811/376/20 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі судді Партики І. В., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Чернявського Р.І. на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 05 березня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

постановою Сокальського районного суду Львівської області від 05 березня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з оскарженою постановою, водій ОСОБА_1 , 27.01.2020р. о 11.40год. в порушення п. 2.9А Правил дорожнього руху, в м. Червоноград по вул. Шевченка, керував автомобілем марки «Мазда», реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння.

На зазначену постанову адвокат Чернявський Р.І. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржену постанову та закрити провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

По суті апеляційних вимог зазначає, що постанова винесена з порушенням норм процесуального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване та суворе застосування стягнення як вид покарання за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною, не обґрунтованою та підлягає скасуванню. Зазначає, що постанова нічим не мотивована, не дано аналізу матеріалам адміністративної справи, жоден з яких у постанові не названий.

У судове засідання ОСОБА_1 та його представник - адвокат Чернявський Р.І. не з`явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань і заяв від них на адресу апеляційного суду не поступало. Окрім того, ЄСПЛ у рішенні «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вжити заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, чого в даному випадку ОСОБА_2 не зробив зі свого боку. Відтак, вважаю за можливе розглянути справу за його відсутності..

Заслухавши доповідь головуючого, дослідивши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, вважаю, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, детально дослідивши матеріали та обставини справи, давши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого і вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові судді обставин, підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема: даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД 320818 від 27.11.2020р., висновку щодо результатів медичного огляду від 27.01.2020р., згідно якого ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, а також відеозаписі із камери поліцейського, де чітко видно, що за кермом автомобіля на момент його зупинки керував ОСОБА_1 та факт відмови ним від проходження освідування на місці зупинки за допомогою "Драгера", направленні на огляд на стан сп`яніння, показах свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Дані докази є належними та допустимими, повністю узгоджуються між собою.

Аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, приходжу до висновку, що вина громадянина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена повністю.

Жодних порушень прав ОСОБА_1 , у тому числі і права на захист та справедливий суд, ні під час складання і оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, ні під час розгляду адміністративної справи судом першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про незаконність, необґрунтованість постанови суду першої інстанції та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи - апеляційним судом не беруться до уваги, оскільки такі не знайшли свого підтвердження.

Покликання апелянта на немотивованість постанови суду, оскільки відсутній аналіз матеріалів справи, апеляційним судом не приймається до уваги, з огляду на законність та правильність висновків суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладене адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.33 КУпАП та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення нових правопорушень.

За таких умов постанову судді першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП

постановив:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Чернявського Р.І. залишити без задоволення, а постанову Сокальського районного суду Львівської області від 05 березня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І. В.