Справа № 466/3140/20 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 33/811/1175/20 Доповідач: Белена А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді Белени А.В.,

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

представника апелянта адвоката Гриценка С.І.,

потерпілої - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м Львова від 21.07.2020

встановив :

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 21.07.2020 щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працюючого у ПП «Бліцстар», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами стоком на 7 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь державного бюджету України судовий збір в розмірі 420,40 грн.

ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 23 квітня 2020 року о 19 год. 00 хв., на просп. В.Чорновола, 101 у м.Львові, керуючи транспортним засобом «BMW 335 І», д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважний за кермом, не обрав безпечної швидкості руху та здійснював рух по смузі для МТЗ, позначений дорожнім знаком 5.11 та дорожною розміткою 1.24, що призвело до зіткнення з транспортним засобом «PEUGEOT 308», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

На постанову судді ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, скасувати постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт мотивує тим, що постанови суду щодо нього та ОСОБА_2 він отримав 27 липня 2020 року, що включно із змінами графіків роботи, труднощами пов`язаними з карантинними заходами щодо коронавірусу унеможливило підготовку і подання апеляційної скарги в належний строк.

Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що в оскаржуваній постанові суд не наводить доводів на підставі яких він дійшов до висновку про вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. З аналізу тексту постанови можна зрозуміти, що суд довірився показам ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_2 не могла відвернути ДТП.

Апелянт зазначає, що при розгляді справи в суді не був допитаний в якості свідка ОСОБА_5 , який допитувався при розгляді адміністративної справи стосовно ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вважає, що з огляду на локалізацію пошкоджень транспортних засобів, слід надати віри його поясненням щодо неможливості уникнення ДТП, у зв`язку з різким маневром (поворот праворуч) транспортного застобу марки «PEUGEOT 308», д.н.з. НОМЕР_2 з крайньої лівої смуги руху.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін. Вважає, що в описовій частині апеляційної скарги ОСОБА_3 не наводить жодних доводів та суттєвих причин «хибності висновку суду», як не наводить і жодних додаткових пояснень, нової інформації чи матеріалів, які б могли впливати на суть розгляду справи.

Заслухавши думку апелянта ОСОБА_1 , підтриману його представником - адвокатом Гриценко С.І. про задоволення апеляційних вимог в повному обсязі, думку ОСОБА_2 , яка заперечила апеляційну скаргу та просила залишити постанову суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Поважність причин пропуску скаржником строку на подачу апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому цей строк необхідно поновити.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Згідно п.1.4. Правил дорожнього руху України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

У постанові суду першої інстанції суддя підставно вказав, що в діях водія ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, зробивши висновок на підставі матеріалів справи, які були предметом розгляду в судовому засіданні.

Так, висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується доказами у справі, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №215168 від 23.04.2020, яку ОСОБА_1 підписав та зазначив, що з протоколом не згідний (а.с.1);

- схемою місця ДТП, від 23.04.2020 (а.с.3);

- поясненнями водіїв ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_5 від 23.04.2020 (а.с.4,5,6). та іншими матеріалами справи.

Допитаний в суді апеляційний інстанції ОСОБА_1 показав, що він, згідно правил дорожнього руху України, змістився вправа за 100-150 метрів до повороту по переривчастій лінії, хоча там і була смуга руху міського транспорту, оскільки планував здійснити поворот праворуч, але в наступному заїзді, після того в який повертала ОСОБА_2 . У суді першої інстанції не було з`ясовано хто з водіїв, він чи ОСОБА_2 , мав першим проїхати дану ділянку дороги, а хто повинен був пропустити інший автомобіль. Апелянт зазначає, що їхав зі швидкістю в межах норми, а не зі швидкістю 80-90 км/год. Наполягає, що ОСОБА_2 , в супереч вимогам п. 10.4 ПДР, не надала йому перевагу в русі для зайняття крайньої правої смуги для повороту праворуч.

Адвокат Гриценко С.І. наполягав, що ОСОБА_1 діяв згідно ПДР, оскільки рухаючись в попутному напрямку, здійснив перелаштування в крайню праву смугу з метою повороту праворуч. У правилах дорожнього руху не зазначено на якій відстані необхідно здійснити таке перелаштування. Характер та пошкодження автомобілів підтверджуються поясненнями водіїв. Автомобіль ОСОБА_2 від удару віднесло вперед і у неї пошкодження на правій стороні автомобіля, а автомобіль ОСОБА_1 зіткнувся з бордюром та має ушкодження на протилежній стороні. Адвокат вважає, що покази ОСОБА_2 про те, що вона, перед маневром повороту праворуч, для перетину смуги громадського транспорту, для заїзду на стоянку автомобілів біля магазину «Родинна ковбаска», двічі подивилася праворуч у дзеркало заднього та правого виду, дані нею з метою уникнення відповідальності. Припускає, що вдруге вона у дзеркало праворуч не дивилася. Крім того зазначає, що в постанові суду першої інстанції описані норми правил дорожнього руху, які були порушенні та призвели до дорожньо-транспортної пригоди, але там не вказано до якого саме водія стосуються дані порушення.

Потерпіла ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції пояснила, що вона діяла згідно правил дорожнього руху, і у відповідності до яких кожен з водіїв повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її міну. Перед здійсненням повоту праворуч для заїзду на стояну біля магазину «Родинна ковбаска» у м. Львові на вул. Чорновола, вона включила сигнал повороту, подивилася праворуч, де була смуга громадського транспорту, побачила автобус, який знаходився на зупинці на початку вулиці, іншого транспортного засобу в той момент на цій смузі не булу, після чого розпочала рух праворуч, але коли завершувала проїзд смуги відчула удар в задню праву частину автомобіля, від цього удару її ТЗ відкинуло вперед по смузі руху. ОСОБА_2 наполягала, що п. 10.4 ПДР вона не порушувала на противагу ОСОБА_1 , який порушив п. 17.1 ПДР, оскільки їхав на дорозі зі смугою для маршрутних ТЗ, рух по якій для інших транспортних засобів заборонений, але на цій смузі дозволено здійснювати поворот праворуч, згідно п. 17.2 ПДР, в місці де є переривчаста лінія дорожньої розмітки. Потерпіла наполягала, що ОСОБА_1 давав різні покази про те куди саме він хотів повернути. Однак в суді першої інстанції, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення по даній ДТП щодо неї, свідок ОСОБА_5 чітко вказав, що він перебував в потоці автомобілів коли з потоку на смугу маршрутного транспорту виїхав автомобіль, який рухався на великій швидкості для міста і ще її набирав, а в подальшому став учасником ДТП.

В суді апеляційної інстанції, як апелянт ОСОБА_1 так і потерпіла ОСОБА_2 ствердили те, що суддею першої інстанції було проголошено в резолютивній частині про визнання ОСОБА_1 винуватив у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та йому призначено стягнення саме у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 7 місяців, як це було в подальшому зазначено у постанові від 22.07.2020 про виправлення описки.

Водії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомили суду апеляційної інстанції, що на їхніх автомобілях, в момент ДТП, не були встановлені відеореєстратори.

Отже, висновок судді суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції. Жодні обставини справи не свідчать про те, що ОСОБА_1 діяв згідно Правил дорожнього руху, тобто здійснював рух транспортним засобом в дозволеній смузі дороги для легкового транспортного засобу, а також що він належно стежив за дорожньою обстановкою чи відповідно та вчасно реагував на її зміну.

Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про незаконність постанови судді, оскільки висновок судді підтверджується сукупністю зібраних і перевірених доказів у судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції.

Враховуючи зазначене вище апеляційний суд вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою, вимоги зазначені в ній були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

Порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було. Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП суддя повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування чи зміни постанови судді немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив :

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду Львівської області від 21 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 , за ст. 124 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Львівського апеляційного суду А.В. Белена