ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/241/20 Головуючий в 1-й інстанції Новікова Н.В.
Єдиний унікальний № 328/2615/19
Категорія - ст. 130 ч.1 КУпАП Доповідач в 2-й інстанції Білоконев В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Білоконев В.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Токмацького районного суду Запорізької області від 14 листопада 2019 року, в якій також порушено питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення,

в с т а н о в и в:

постановою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 14 листопада 2019 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, РНОКПП не встановлений, із застосуванням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 гривень та позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Як зазначено в постанові, 09.10.2019 о 00.03 годині у м. Молочанську Токмацького району Запорізької області по вул. Луговій ОСОБА_1 керував мопедом «ХОНДА ТАКО» з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода), від проходження медичного огляду на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що він не згоден із зазначеною постановою судді у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, а також через порушення ним норм матеріального і процесуального права. Зауважує, що він є інвалідом 3 групи внаслідок загального захворювання. Страждає на епілепсію з рідкими генералізованними судорожними нападами, розлад особистості і поведінки. 09.10.2019 року він дійсно їхав на мопеді по вул. Луговій у м. Молочанськ Токмацького району до аптеки, оскільки у нього закінчилися ліки, які необхідно приймати строго у призначений час, але не у стані алкогольного сп`яніння, як вказано у постанові, а тверезим. На вимоги працівників поліції того дня він зупинився, надав посвідчення та паспорт. На його запитання про причину зупинення працівник поліції зразу почав його звинувачувати у тім, що він керує мопедом у стані алкогольного сп`яніння. Під час розмови ніяких громадян в якості свідків працівник поліції не запрошував. Від обурення та хвилювання, через безпідставні звинувачення, у нього почався приступ неврологічного захворювання, у зв`язку з чим подальші події майже не пам`ятає. Прийшов до тями та почав чітко усвідомлювати дії він вже вдома. Як потрапив додому не пам`ятає, але мопед та документи, які надавалися працівникам поліції були на місці.

Про наявність постанови судді довідався на початку березня 2020 року, коли не зміг зняти кошти з пенсійної картки. У банку повідомили, що на кошти відділом державної виконавчої служби накладено арешт. Копію вищевказаної постанови судді він отримав лише 11.03.2020 року.

Зауважує, що в постанові судді не вірно зазначене місце його проживання: Запорізька область, Токмацький район, місто Молочанськ, вулиця МТС АДРЕСА_1 як і в протоколі про адміністративне правопорушення, за вищевказаною адресою він був зареєстрований та проживав до 13.02.2007 року, у зв`язку з чим не отримував повітки, внаслідок чого не знав про існування постанови та пропустив строк на апеляційне оскарження. Таким чином, вважає,що в порушення вимог ст. 268 КУпАП суд розглянув справу щодо нього у його відсутність, чим порушив його права на захист та у нього не було змоги надати пояснення по суті справи.

Крім того, вважає, що звинувачення, яке викладено в постанові є незрозумілими, адже воно складається, по-перше: двох частин: 1) керував з ознаками алкогольного сп`яніння; 2) відмовився від проходження медичного огляду. Тобто, незрозуміло, в чому саме він обвинувачується: керуванні з ознаками алкогольного сп`яніння чи відмові від проходженні медичного огляду.

Зауважує, що у постанові не сформульовано, з посиланнями на чинне законодавство, який саме медичний огляд ( комплекс медичних втручань) повинен (зобов`язаний ) був пройти на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру «Драгер» та в медичній установі на вимогу поліцейського. Невірне і нечітке формулювання суті правопорушення позбавляє його права на захист, адже обвинувачення йому незрозуміле. Зауважує, що він не порушував п. 2.5 ПДР, оскільки не повинен проходити незрозумілий йому медичний огляд. Згідно з постановою судді йому було запропоновано пройти простий медичний огляд працівниками поліції, що суперечить п.2.5 ПДР України: відповідно виключає в його діях порушення п.2.5 ПДР України.

Відповідно до відомостей Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення до переліку дозволених для застосування на території України медичних виробів алкотестер «Драгер» ( мова тексту постанови судді) відсутній.

До вищевказаного переліку включені Газоаналізатор Drager Safety AG and Co.KgaA ( Germany ), до яких належить Drager Alcotest 6810, а не алкотестер «Драгер». З цього випливає, що алкотестер «Драгер» не є технічним засобом для проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння. Таким чином, твердження судді Токмацького районного суду Запорізької області про однозначну відмову від проходження дійсного запропонованого йому огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом не узгоджується з матеріалами справи.

Крім того, зауважує, що в матеріалах справи відсутнє направлення, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв його у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, а суд не звернув на це уваги.

Крім того, матеріали адміністративного провадження не містять доказів відсторонення його від керування та передачі керування іншій уповноваженій особі, що викликають сумнів у законності дій поліцейського при оформленні матеріалів.

У мотивувальній частині постанови судді зазначено, що у своїх письмових поясненнях свідок ОСОБА_2 та поясненнями у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 вказують, що він був у стані алкогольного сп`яніння, але за якою ознакою вони це визначили не зазначено.

Цей факт ставить під сумнів показання цих свідків, у зв`язку з чим їх не можна вважати достатнім і достовірним доказом.

Суддя розглянула справу поверхово і формально, не допитавши свідка ОСОБА_2 в судовому засіданні, про причини його неявки у постанові судді відомості відсутні.

Просить поновити строк на оскарження постанови судді Токмацького районного суду Запорізької області №328/2615 19 від 14.11.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Скасувати постанову судді Токмацького районного суду Запорізької області №328/2615/19 від 14.11.2019 року, провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 та закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. ст. 289, 294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Виходячи з п. 3 ч. 1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Посилання ОСОБА_1 про поважність пропуску ним строку на апеляційне оскарження постанови судді від 14.11.2019 року через розгляд справи у його відсутність та без належного сповіщення про час та місце її розгляду, є обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що суд повідомляв ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, але виконано це було судом першої інстанції неналежним чином, оскільки в матеріалах справи не міститься даних на підтвердження отримання ним судової повістки, тому останній пропустив строк на апеляційне оскарження постанови від 14.11.2019 року з поважних причин, внаслідок чого цей строк підлягає поновленню.

Разом з тим, ці порушення не є такими, що впливають на законність та обґрунтованість судового рішення, оскільки вони в даному випадку не перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки на підставі ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя повинен був це зробити в розумні строки, а на підставі ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

З урахуванням викладеного, а також враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суддя першої інстанції законно та обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутньою на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Отже, приймаючи до уваги, що законом передбачені певні строки притягнення до адміністративної відповідальності, суд обґрунтовано прийшов до висновку про розгляд справи за його відсутності.

Законність та обґрунтованість такого висновку, підтверджується також постановою Верховного Суду (Велика Палата) від 23.08.2018 року.

Верховний Суд, зокрема, відзначив про те, що суддям необхідно дотримуватися необхідного балансу між забезпеченням права особи на участь у розгляді справи та самим розглядом з дотриманням, як строків розгляду справи судом, так і строку можливого притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При цьому Верховний Суд звернув увагу на те, що право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлена ч.1 ст. 268 КУпАП, не є абсолютним.

Крім того, під час перевірки законності постанови суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури були досліджені всі матеріали справи, вивчені та перевірені усі заперечення апелянта стосовно обставин події адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевказане, а також заяву ОСОБА_1 про розгляд його апеляційної скарги без нього, апеляційний суд вважає., що останньому була надана реальна можливість захистити свої порушені права в суді апеляційної інстанції, але від цієї можливості він відмовився.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею ст. 280 КУпАП визначено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясовується, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. п. 2, 3, 7 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року за№1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння-порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.(крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. п. 6, 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

З огляду на встановлені суддею суду першої інстанції обставини справи, які викладені в оскаржуваній постанові, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду і є доведеною, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, незважаючи на невизнання ОСОБА_1 вини, вона підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 09.10.2019 серії ОБ №060171, в якому зафіксований факт порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та скоєння правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП; письмовим поясненням свідка ОСОБА_2 від 09.10.2019, який пояснив, що 09.10.2019 о 00.20 годині він був запрошений поліцейськими як свідок, у його присутності водій ОСОБА_1 , який був у стані алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження медичного огляду на місці зупинки та у медичній установі.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, що працівниками патрульної поліції було дотримано всіх вимог, визначених «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 року № 1376.

Дослідивши в судовому засіданні наведені докази суддя суду першої інстанції згідно до вимог ст. 252 КУпАП надав їм належну оцінку, перевіривши відповідно до ст. 251 КУпАП їх на предмет належності та допустимості, у зв`язку з чим вірно встановив фактичні обставини справи щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому суддею виконані вимоги ст. ст. 280, 283 КпАП України і повно, всебічно розглянуті всі обставини справи, дотримані вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення, викладені мотиви, на яких ґрунтується висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Крім того, в судовому засіданні першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_3 , який пояснив, що 09.10.2019 о 00.20 годині він був запрошений поліцейськими як свідок. У його присутності водій ОСОБА_1 , який був у стані алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження медичного огляду на місці зупинки та у медичній установі.

Доводи ОСОБА_1 про те, що на вимоги працівників поліції того дня він зупинився, надав посвідчення та паспорт, на його запитання про причину зупинення працівник поліції зразу почав його звинувачувати у тім, що він керує мопедом у стані алкогольного сп`яніння, є необґрунтованими, оскільки як вбачається з оглянутого відеозапису події, у визначений у протоколі про адміністративне правопорушення день та час, ОСОБА_1 після його зупинки поліцейськими, які не кричать та не звинувачують його, а спокійно розмовляють, а ОСОБА_1 пояснює та зізнається, що він не тверезий, але ніколи до цього такого не дозволяв, прохає його відпустити, запевнює, що це не повториться, на пропозицію поліцейських пройти тест на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки відмовляється, також і в присутності свідків ще на неодноразові пропозиції пройти такий огляд на місці зупинки та в медичному закладі відмовляється. Крім того, візуально з відеозапису вбачається, що поведінка ОСОБА_1 , притаманна особі, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи ОСОБА_1 про те, що від обурення та хвилювання, через безпідставні звинувачення, у нього почався приступ неврологічного захворювання, у зв`язку з чим подальші події майже не пам`ятає, прийшов до тями та почав чітко усвідомлювати дії він вже вдома, як потрапив додому не пам`ятає, але мопед та документи, які надавалися працівникам поліції були на місці є голослівними та не підтверджуються дослідженими в суді доказами. Більш того, вони ніяким чином не випливають на склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки він є закінченим з моменту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Доводи апелянта щодо того, що звинувачення, яке викладено в постанові є незрозумілими, адже воно складається, з двох частин: 1) керував з ознаками алкогольного сп`яніння; 2) відмовився від проходження медичного огляду, тобто йому незрозуміло, в чому саме він обвинувачується: керуванні з ознаками алкогольного сп`яніння чи відмові від проходженні медичного огляду є також необґрунтованими, оскільки як вбачається з постанови суду, його притягнуто до адміністративної відповідальність за порушення п. 2.5. ПДР України, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я.

Доводи апелянта, що він не порушував п. 2.5 ПДР, і тому не повинен був проходити незрозумілий йому медичний огляд є також необґрунтованими, оскільки повністю спростовуються матеріалами справи та доказами, які містяться в ньому, які належними та допустимими я сумнівів не викликають.

Доводи апелянта з приводу того, що твердження судді про однозначну відмову від проходження дійсного запропонованого йому огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом не узгоджується з матеріалами справи, оскільки відповідно до відомостей Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення до переліку дозволених для застосування на території України медичних виробів алкотестер «Драгер» (мова тексту постанови судді) відсутній і до вищевказаного переліку включені Газоаналізатор Drager Safety AG and Co.KgaA ( Germany ), до яких належить Drager Alcotest 6810, а не алкотестер «Драгер» не свідчить про істотне порушення КУпАП, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законну та обґрунтовану постанову.

Доводи апелянта щодо того, що в матеріалах справи відсутнє направлення, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв його у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, а суд не звернув на це уваги, є також необґрунтованими, оскільки вказане не спростовує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. У протоколі вказано, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на місці зупинки та в медичному закладі у присутності двох свідків, зазначено також прізвища, ім`я та по батькові свідків, їхні адреси та наявні в протоколі підписи свідків.

Крім того, суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а згідно п.8 вищевказаного Порядку, відповідно до якого у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду у закладі охорони здоров`я, поліцейський у присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення.

Аналіз положень пунктів 6 та 8 Порядку дає підстави стверджувати те, що направлення на проведення огляду видається водію, який виявив згоду на проведення такого огляду, але такої згоди, як свідчать матеріали справи та відеозапис з нагрудної відеокамери (відео реєстратора) поліцейського патрульної поліції, ОСОБА_1 , не надавав.

Доводи апелянта, що матеріали адміністративного провадження не містять доказів відсторонення його від керування та передачі керування іншій уповноваженій особі, що викликають сумнів у законності дій поліцейського при оформленні матеріалів є також безпідставними, оскільки не свідчать про істотне порушення вимог КУпАП, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Доводи апелянта про те, що в мотивувальній частині постанови судді зазначено, що у своїх письмових поясненнях свідок ОСОБА_2 та поясненнями у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 вказують, що він був у стані алкогольного сп`яніння, але за якою ознакою вони це визначили не зазначено і цей факт ставить під сумнів показання цих свідків, у зв`язку з чим їх не можна вважати достатнім і достовірним доказом та що суддя розглянула справу поверхово і формально, не допитавши свідка ОСОБА_2 в судовому засіданні, про причини його неявки у постанові судді відомості відсутні, є необґрунтованими, оскільки з письмових пояснень свідків ОСОБА_2 (а.с.5) та ОСОБА_3 (а.с.4), ставити під сумнів які підстав не вбачається, встановлено, що обидва були свідками того, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі у встановленому законом порядку, що також підтверджується відеозаписом на диску з камери патрульного поліцейського, доданого до матеріалів справи, де патрульний поліцейський звертає увагу на те, що присутні свідки. Зазначені пояснення є належними та допустимими, повністю узгоджуються між собою та сумнівів не викликають.

Не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення і інші доводи апелянта, оскільки ці порушення не є істотними, тобто такими, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав, які б свідчили про незаконність постанови, а тому відповідно і до задоволення скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 294 КУпАП суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Токмацького районного суду Запорізької області від 14.11.2019 року.

Постанову судді Токмацького районного суду Запорізької області від 14 листопада 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.М. Білоконев

Дата документу Справа № 328/2615/19