Номер провадження: 33/813/1427/20
Номер справи місцевого суду: 509/5388/20
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дрішлюка А.І.

при секретарі судового засідання Маслову Р.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2020 року в справі про адміністративне правопорушення за ст.44-3 КУпАП щодо ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2020 року постановою Овідіопольського районного суду Одеської області (суддя Кочко В.К.) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, застосовано до нього адміністративне стягнення у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 17 000, 00 грн; стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420,40 грн (а.с. 6).

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області, яка була отримана судом першої інстанції 12 листопада 2020 року. Апелянт вказує, що постанова Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2020 року прийнята з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки судді, викладені в постанові, на думку апелянта, не відповідають обставинам справи. Апелянт зазначає, що суд розглянув протокол про притягнення ОСОБА_1 лише на підставі його письмового пояснення. Судом першої інстанції, на думку апелянта, також не було враховано, що в його діях наявна необережна вина, так як в автобусі, яким керував апелянт, перебувало 22 особи замість 20, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу, а саме двоє малолітніх дітей, які їхали з батьками, проте не сиділи у них на руках. Суд також не взяв до уваги щире каяття особи, що притягується до адміністративної відповідальності, та той факт, що правопорушенням не було заподіяно матеріальну шкоду. Вищевикладене, на думку апелянта, повинно було слугувати підставою для накладення менш суворого покарання, обмежившись усним зауваженням (а.с. 8-10).

Ухвалою Одеського апеляційного суду (головуючий суддя Дрішлюк А.І.) від 25 листопада 2020 року за описаною вище скаргою було відкрито апеляційне провадження.

В судове засідання апелянт не з`явився. Оскільки відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає за доцільне розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи та оцінивши всі фактичні обставини справи, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 15.10.2020 року о 09 год. 10 хв. ОСОБА_1 на 16 км автомобільної дороги М-27, керуючи автобусом «БАЗ» на маршруті 519 перевозив 22 пасажири замість передбачених технічною характеристикою транспортного засобу 20 пасажирів, чим порушив пп.2 п.11 постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року. Суд першої інстанції також вказав, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, підтверджується: даними протоколу про вчинення адміністративного правопорушення ВАБ №191960 від 15.10.2020 р., поясненнями. Таким чином, виходячи із вищезазначеного, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя першої інстанції прийшов до висновку, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ст. 44-3 КУпАП, протокол складений у відповідності до вимог законодавства, а вина особи повністю встановлена під час судового розгляду.

Однак, повністю погодитись з такими висновками апеляційний суд не може та вважає своїм обов`язком звернути увагу суду першої інстанції, що протокол про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 містить посилання водія на те, що він перевозив в салоні 2 малолітніх дітей. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази фактів, викладених у протоколі: відсутня відеофіксація, пояснення свідків, копія технічного паспорту автомобіля тощо. Загалом, з аналізу наявних матеріалів справи неможливо зробити висновок щодо винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності чи її невинуватості.

В свою чергу, суд першої інстанції на вказані обставини увагу не звернув, формально підійшов до розгляду справи та маючи можливість направити протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 для доопрацювання та належного оформлення, дійшов до передчасного висновку про його винуватість, чим допустив неповноту судового розгляду. Разом з тим, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб. Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користується гарантіями ст. 6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів) ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо скасування оскаржуваної постанови, як такої, що винесена з порушенням норм процесуального права та неповним дослідженням обставин справи.

Апеляційний суд також вважає за необхідне зазначити, що матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності, які розглядалися апеляційним судом, не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення. Таким чином, оскільки за описаними обставинами справи не виявляється належним чином встановити наявність чи відсутність вини у діях ОСОБА_1 , апеляційний суд на підставі п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП вважає за необхідне повернути матеріали справи до органу, який склав протокол, для доопрацювання та належного оформлення. Однак, частиною 2 статті 38 КУпАП встановлено, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Таким чином, оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 191960 було складено 15.10.2020 року, а за встановленими обставинами справи не виявляється належним чином встановити наявність або відсутність вини у діях ОСОБА_1 , то апеляційний суд на підставі п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП вважає за необхідне повернути матеріали справи до органу, який склав протокол, на доопрацювання та для належного оформлення, в тому числі приєднання відеозапису події.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2020 року задовольнити частково.

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2020 року скасувати.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення за ст.44-3 КУпАП щодо ОСОБА_1 направити до Овідіопольського ВП ГУНП України в Одеській області на доопрацювання та для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду А.І. Дрішлюк

01.12.2020 року м. Одеса