Справа № 754/7173/20 Головуючий в суді І інстанції - Панченко О.М.
Провадження № 33/824/3363/2020 Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ч.1 ст.173-2 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., із участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника Мілетич О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 03 липня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 03 липня 2020 року провадження у справі про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №449636 вбачається, що ОСОБА_1 10.05.2020 року о 22 год. 00 хв. перебуваючи за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 , вчинив сварку з дружиною, чим скоїв домашнє насильство психологічного характерну, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, у якій вона просить скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накласти на нього стягнення в межах санкції даної статті.

Свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції прийнято упереджене рішення, без врахування всіх обставин справи. Зокрема, судом першої інстанції не було допитано її як потерпілої та не враховано її позицію, що призвело до неповноти судового розгляду оскільки, поза увагою суду залишились важливі докази винуватості ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. На думку апелянта, доказом вини ОСОБА_5 є факт виклику швидкої медичної допомоги 10.05.2020 року, що мало місце для надання їй медичної допомоги, якої вона потребувала у результаті вчиненого відносно неї фізичного та психологічного насильства з боку ОСОБА_5 . Також, неповнота судового розгляду обумовлена тим, що не були допитані працівники поліції, які виїздили на місце пригоди, з метою з`ясування всіх обставин справи. Не були допитані також медичні працівники. Апелянт стверджує, що все вищевикладене у своїй сукупності свідчить про те, що судом першої інстанції проведений досить поверховий, вкрай неякісний та спрощений розгляд справи.

Захисником ОСОБА_1 - адвокатом Мілетич О.О. подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких вона просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Обґрунтовуючи свої доводи вона зазначає, що надані ОСОБА_2 документи, мають оцінюватися судом критично, оскільки вони не містять доказів вчинення щодо неї психологічного насильства. Захисник звертає увагу, що апелянт на час події перебувала в стані алкогольного сп`яніння та відносно неї також було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП. Наразі вказана справа перебуває на розгляді в Деснянському районному суді м. Києва, але досі не розглянута, оскільки ОСОБА_2 не з`являється в судові засідання.

Заслухавши доповідь судді, думку ОСОБА_1 та його захисника Мілетич О.О., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовими приписами ч.1 ст.173-2 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №449636 вбачається, що ОСОБА_1 10.05.2020 року о 22 год. 00 хв. перебуваючи за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 , вчинив сварку з дружиною, чим скоїв домашнє насильство психологічного характерну (а.с.2).

Як вбачається з п.14 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07.12.2017, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що 10.05.2020 року він перебував вдома з дитиною. Близько 22 години додому прийшла дружина, в стані алкогольного сп`яніння, яка почала чіплятися до нього. Задля уникнення конфлікту з дружиною він зачинився від неї в кухні, але вона почала стукати в двері та увійшовши до кухні накинулась на нього в присутності сина. Після чого вона зробила вигляд, що впала, кричала і викликала поліцію. Зазначив, що дружина не працює, веде антисоціальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, не виконує своїх обов`язків відносно дитини - ОСОБА_6 , який є інвалідом з дитинства, не піклується про сина, не приймає участь в утриманні дитини, у зв`язку з чим з неї в примусовому порядку стягуються аліменти на утримання сина. Дитина часто є свідком сцен, які влаштовує дружина в стані алкогольного сп`яніння, що негативно впливає на його розвиток та психологічний стан. Вважає, що в його діях відсутній склад та подія адміністративного правопорушення, оскільки ним протиправних дій відносно дружини не вчинялось, навпаки, остання постійно сама влаштовує сімейні сварки перебуваючи при цьому в стані алкогольного сп`яніння.

Вказані пояснення ОСОБА_1 також підтвердив і в суді апеляційної інстанції.

ОСОБА_2 належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції в судове засідання не з`явилась та клопотань про відкладення судового розгляду не подала.

При складанні протоколу ОСОБА_2 надала пояснення в яких зазначила, що вона з`явилась додому приблизно о 22 год. 30 хв. в стані алкогольного сп`яніння. З чоловіком вони перебувають в процесі розлучення. Чоловік не слідкує належним чином за дитиною-інвалідом, оскільки постійно грає в комп`ютерну гру «танки». На її питання про те, чому дитина не спить, чоловік використовуючи її не зовсім тверезий стан, почав провокувати сварку та кинув її об шафу, внаслідок чого вона отримала фізичні ушкодження. Це відбувається вже не вперше та не вперше викликається поліція.

Аналіз вказаних пояснень дозволяє дійти висновку, що дійсно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникла сварка. Однак при цьому в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 вчинено дії щодо ОСОБА_2 , які б спричинили шкоду психічному здоров`ю останньої, викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе тощо, що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки підставою його складення було звернення однієї зі сторін конфлікту, а саме - ОСОБА_2 та протокол за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини викладені в протоколі щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Щодо доводів ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 щодо неї було застосоване фізичне насильство, однак суд першої інстанції вказані обставини не перевірив та не вжив заходів щодо всебічного та об`єктивного розгляду справи, то на думку апеляційної інстанції вони не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Факт вчинення фізичного насильства щодо ОСОБА_2 не був предметом перевірки в суді першої інстанції, оскільки протокол складено за обставинами вчинення психологічного насилля, а тому суд був позбавлений можливості вийти за його межі.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи під час розгляду справи і надавши їм правову оцінку, вірно прийшов до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.173-2 КУпАП, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.

Доказів на спростування висновків районного суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.

Із огляду на вищезазначене, постанова районного суду відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 03 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду В.О. Габрієль