ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1214/20 Справа № 203/2299/20 Суддя у 1-й інстанції - Смольняков О. О. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко В. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Коваленко В.Д., за участю представників Митниці ДФС Романенко І.М. та ОСОБА_1 , а з іншого боку представника ОСОБА_2 адвоката Шурубури Є.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою заступника начальника відділу провадження у справах про порушення митних правил Дніпровської митниці Держмитслужби Романенко І.М. на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2020 року, якою визнано винним

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України, та провадження по справі закрито, у зв`язку зі збігом строку притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Судом в постанові зазначено, що 26.01.2020 до Дніпровської митниці Держмитслужби надійшов запит від Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області щодо дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася 31.12.2019 за участю транспортного засобу FORD MONDEO VIN -код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , країна реєстрації Республіка Литва, яким керував ОСОБА_2 .

У процесі перевірочних заходів встановлено, що згідно бази даних Диспетчер ЗМК та Пасажирського пункту пропуску АСМО «Інспектор», ОСОБА_2 в зоні діяльності Одеської митниці ДФС 16.08.2018 ввіз на митну територію України зазначений вище транспортний в митному режимі «транзит» та був ознайомлений зі змістом ст. ст. 95, 470, 485 МК України.

Відповідно до Акту про оцінку транспортного засобу FORD MONDEO VIN-код НОМЕР_1 від 11.02.2020 його вартість складає 390 євро (згідно за курсом НБУ на 16.08.2018 року становить 12119,63 грн). Станом на 11.02.2020 вказаний автомобіль за межі митної території України вивезений та не заявлений у інший митний режим.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_2 перевищив встановлений ч.1 ст. 95 МК України строк доставки транспортного засобу особистого користування FORD MONDEO НОМЕР_1 , що перебуває під митним контролем, до органу доходів і зборів призначення, більше ніж тридцять діб.

Визнавши ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України, та провадження по справі закрито, у зв`язку зі збігом строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції заступник начальника відділу провадження у справах про порушення митних правил Дніпровської митниці Держмитслужби Романенко І.М. подала апеляційну скаргу в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_2 винним в порушенні митних правил та накласти на нього адміністративного стягнення, передбачене санкцією ст.470 ч.6 МК України.

Апелянт вважає, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, а висновки суду щодо закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності не вірно враховані. На його думку, під час розгляду справи про порушення митних правил та вирішення питання щодо строків накладення адміністративного стягнення повинен бути застосований Закон, в редакції, яка діяла на момент розгляду справи, тобто ст.467 МК України зі змінами, внесеними Законом України від 08.11.2018 року №2612-VIII.

До апеляційного суду надійшло заперечення на апеляційну скаргу, подане адвокатом Шурубура Є.С., який діє в інтересах ОСОБА_2 .. На його думку, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, остільки постанова суду є належно вмотивованою та обґрунтованою.

Вважає, що до порушення митних правил в даній справі підлягають застосуванню положення ч.2 ст. 467 МК України в редакції Закону України від 13.03.2012 року №4495-VI, остільки застосування положень Закону України від 08.11.2018 року №2612-VIII, яким змінено порядок обчислення і застосування строків накладення стягнення по справах про порушення митних правил, не відповідатиме ч.3 ст.3 МК України та ст.58 Конституції України щодо зворотної дії закону у часі.

В судовому засіданні адвокат Шурубура Є.С., який діє в інтересах ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду, - без змін.

Представники митниці Романенко І.М. та ОСОБА_1 підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Перевіркою постанови місцевого суду встановлено, що зазначеним вимогам закону винесене судове рішення відповідає в повному обсязі.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції вірно дійшов обґрунтованого висновку про визнання винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 470 МК України, що підтверджується матеріалами справи, належно дослідженими в судовому засіданні, та в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Що стосується доводів в апеляційній скарзі щодо неналежності підстав для закриття провадження у справі, то апеляційний суд вважає посилання безпідставними, за наступних обставин.

Згідно із п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків для накладення стягнення.

Згідно з ч.2 ст.467 МК України, в редакції Закону України від 13.03.2012 № 4495-VІ, яка була чинною під час ввезення транспортного засобу, якщо справи про порушення митних правил відповідно ст. 522 цього Кодексу розглядаються судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а в разі судового розгляду справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені ст.ст. 469, 477 - 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

З 25.11.2018 року дійсно діє нова редакція ст.467 МК України, відповідно до Закону України від 08.11.2018 № 2612-VIII, за якою, якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст. 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення.

Тобто, строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду справ даної категорії судом.

Відповідно до положеннь ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 визначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Згідно ч.3 ст.3 МК України норми законів України, які пом`якшують або скасовують відповідальність особи за порушення митних правил, передбачені цим Кодексом, мають зворотну дію в часі, тобто їх норми поширюються і на правопорушення, вчинені до прийняття цих законів. Норми законів України, які встановлюють або посилюють відповідальність за такі правопорушення, зворотної дії в часі не мають.

Тому враховуючи викладене, щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього. Норми законів України, які встановлюють або посилюють відповідальність за такі правопорушення, зворотної дії в часі не мають.

Отже, судом першої інстанції вірно враховано, що нова редакція ст. 467 МК України посилює відповідальність особи, оскільки ставить таку відповідальність в залежність виключно від моменту виявлення правопорушення органом доходів і зборів та встановлює підстави для зупинення перебігу строків накладення стягнення при надходженні справи до суду.

Як вбачається з протоколу від 11.02.2020 року, ОСОБА_2 в зоні діяльності Одеської митниці ДФС 16.08.2018 ввіз на митну територію України транспортний засіб в митному режимі транзит, але в порушення вимог ст.95 МК України, в 10-денний строк автомобіль не вивіз.

Протокол про порушення ОСОБА_2 митних правил складено 11 лютого 2020 року. Тобто з дня виявлення триваючого правопорушення на час розгляду протоколу про порушення митних правил минули строки накладення стягнення, передбачені ч.2 ст.467 МК України (в редакції Закону України від 13.03.2012 № 4495-VI), у зв`язку з чим суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що провадження в справі щодо ОСОБА_2 підлягає закриттю на підставі п. 7 ч.1 ст. 247 КупАП.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку про законність оскаржуваного рішення, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 254 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Дніпропетровської митниці ДФС Романенко І.М.,- залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2020 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України, та провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку зі збігом строків притягнення до адміністративної відповідальності.,- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Коваленко В.Д.