Номер провадження: 33/813/699/20
Номер справи місцевого суду: 522/1734/20
Головуючий у першій інстанції Єршова Л.С.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Сєвєрової Є.С.,

за участі секретаря Дубрянської Н.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 06 травня 2020 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 172-6 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

встановив:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 06 травня 2020 року провадження по справі щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ч.3 ст. 172-6 КУпАП закрите, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку накладення адміністративного стягнення.

Постановою встановлено, що відповідно до протоколу №17/2020 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 30.01.2020 ОСОБА_1 , будучи звільненою з посади головного спеціаліста відділу реалізації соціальних послуг управління по реалізації міських соціальних програм Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, являючись суб`єктом, на якого поширюються дія Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно 28.10.2019 подала шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування за 2017 рік, чим порушила вимоги п.2 ч.2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 172-6 КУпАП.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нову, якою провадження закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

У скарзі зазначила, що застосування кваліфікуючої ознаки повторності щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 за ознаками ч.3 ст. 172-6 КУпАП є безпідставним, оскільки вказані дії були виявлені і зареєстровані раніше, ніж ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння первинного правопорушення (постанова судді Приморського районного суду м. Одеси Іванова В.В. від 08.08.2019 у справі №522/12815/19), тому при складанні протоколу №17/2020 від 30.01.2020 дії ОСОБА_1 необхідно було кваліфікувати за ч.1 ст. 172-6 КУпАП. Неправильна кваліфікація правопорушення зумовлює складання протоколу за неналежне правопорушення і, відповідно, відсутність протоколу за вчинене правопорушення. Відповідно до цього провадження підлягає закриттю з підстав відсутності події і складу правопорушення (постанова апеляційного суду Харківської області від 10.02.2015 у справі №639/11593/14-п). Умисел в діях ОСОБА_1 щодо повторного несвоєчасного подання без поважних причин декларації відсутній, оскільки їй стало відомо про факт неподання нею декларації за 2017 рік лише 17.10.2019 під час дачі пояснень слідчому, після чого 28.10.2019 декларацію було подано. Особу, яка вчинила правопорушення було виявлено 10.01.2020, а протокол складений лише 30.01.2020, тобто в порушення строків, передбачених ч.2 ст. 254 КУпАП. В протоколі відсутні відомості щодо місця скоєння правопорушення. В протоколі не були відображені відомості, щодо залучення яких заявила клопотання ОСОБА_1 . Останній не було роз`яснено її права, а також не повідомлено, що справу буде розглянуто у строки, визначені ст. 277 КУпАП. ОСОБА_2 розпочав ознайомлення ОСОБА_1 з протоколом, не запросивши її захисника, про що ОСОБА_1 клопотала. Доводи, викладені у скарзі, були зазначені у клопотанні захисника, поданому до суду першої інстанції 26.02.2020, але це клопотання судом не вирішено.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення прокурора, ОСОБА_1 та її представника, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 9 КУпАП, визначено, що адміністративне правопорушення визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП.)

При цьому діяння, передбачені ст. 172-6 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

З врахуванням положень ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов`язана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомити про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на несвоєчасне подання декларації.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Згідно з ч.1-3 ст. 172-6 КупАП несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані - тягне за собою накладення штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Дії, передбачені частиною першою або другою, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією доходу чи винагороди та з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю строком на один рік.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 відповідно до розпорядження Одеського міського голови від 06.08.2009 була призначена на посаду спеціаліста відділу соціальних інспекторів управління соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради з 11.08.2009.

З 10.01.2012 по 08.11.2014 ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду за першою дитиною до досягнення нею трирічного віку та з 21.10.2014 по 23.02.2015 перебувала на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами. З 24.02.2015 по 19.12.2017 ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду за другою дитиною до досягнення нею трирічного віку та з 19.12.2017 звільнена за власним бажанням.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 08.08.2019 ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено на неї штраф у розмірі 850 грн.

Вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_1 як суб`єкт декларування, несвоєчасно, без поважних причини подала декларацію особи, яка припиняє діяльність, типу «перед звільненням», уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме 22.12.2018.

Вказана постанова набрала законної сили 26.08.2019.

З матеріалів витребуваної з Приморського районного суду м. Одеси справи вбачається, що 25.07.2019 було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП у зв`язку з виявленням того, що остання перед звільненням (19.12.2017) не подала завчасно декларацію, подала її лише 22.12.2017. Вказане підтверджується протоколом №644 від 25.07.2019 та витягом з витягу з Єдиного реєстру декларації.

10.01.2020 начальником відділення СВ Суворовського ВП в м. Одесі винесено постанову про виділення матеріалів досудового розслідування для притягнення особи до адміністративної відповідальності. В постанові зазначено про те, що 26.06.2019 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні в ході якого було встановлено, що ОСОБА_1 з 01.01.2018 по 01.04.2018 не подала декларацію. Враховуючи, що декларацію подано 28.10.2019 в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України, дії могли бути кваліфіковані лише за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постановою від 10.01.2020 закрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України за правовою кваліфікацією: умисне неподання суб`єктом декларування ( ОСОБА_1 ) у зв`язку відсутністю у діях ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України. Зазначено, що у діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

10.01.2020 матеріали, виділені з ЄРДР №0002371 для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 надійшли до Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, за якими 30.01.2020 оперуповноваженим 6-го відділу (протидії корупції) управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України старшим лейтенантом поліції Бойченком С.О. складено протокол №1712020 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-6 КУпАП із застосуванням кваліфікуючої ознаки повторності.

Вказане свідчить про те, що за попереднє правопорушення щодо невчасного подання декларації перед звільненням, ОСОБА_1 притягнута до відповідальності постановою Приморського районного суду м. Одеси від 08.08.2019, яка набрала законної сили 26.08.2019. Тоді як порушення щодо неподання декларації після звільнення відбулося до 01.04.2018 (дата до якої декларацію необхідно було подати) і цей факт виявлено 26.06.2019, тобто по суті раніше, ніж притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а тому повторність правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП виключається, дії ОСОБА_1 кваліфіковані невірно, що свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Крім того, відповідно до ст. 49 ЗУ «Про запобігання корупції», в редакції чинній на час притягнення апелянта до адміністративної відповідальності, контроль щодо своєчасності подання декларації здійснюється протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, у який така декларація повинна бути подана. Державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов`язані упродовж семи робочих днів інформувати Національне агентство про припинення працюючими у них суб`єктами декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування. Якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою статті 45 цього Закону.

Проте на час складання протоколу від 25.07.2019, за яким ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та за наявності вже розпочатого 26.06.2019 досудового розслідування щодо неподання нею декларації після звільнення, остання не повідомлялася про необхідність подання нею декларації після звільнення.

Саме 17.10.2019 під час допиту слідчим Суворовського відділу поліції м. Одеси ГУНП в Одеській області, ОСОБА_1 дізналася про необхідність подання декларації та 28.10.2019 остання подала декларацію після звільнення за 2017 рік, про що в цей же день надала до Суворовського ВП в м. Одесі ГУМП в Одеській області відповідну заяву.

Відповідно до п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2017 «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією», зроблено висновок про те, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації. Для розкриття об`єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративноправовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб`єкт цього правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння. Предметом правопорушення є декларація, подана шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції: а) за минулий рік; б) за період, не охоплений раніше поданими деклараціями; в)суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердила, що з часу, коли пішла в декретну відпустку, тобто з січня 2012 року і до дня звільнення, у відділі не працювала, не була проінформована про необхідність подання декларації після звільнення. Також пояснила, що за 2017 рік її майновий став не змінювався, подавши декларацію «перед звільненням» у грудні 2017 року, остання вважала, що звільнившись з посади в кінці року, звітувала про свій майновий стан за 2017 рік, тим самим виконала свій обов`язок щодо декларування.

Такі обставини об`єктивно підтверджуються матеріалами справи, адже на час набрання чинності зміненого антикорупційного законодавства, ОСОБА_1 вже перебувала у декретній відпустці, до роботи не виходила до часу подання заяви про звільнення в 2017 році, звільнилася 19.12.2017, загалом в зв`язку з народженням дітей перебувала в відпустці з січня 2012 року по день звільнення в грудні 2017 року, і жодні відомості про зміни в майновому стані за період подання декларації перед звільненням, яке відбулося наприкінці грудня 2017 року, порівняно з декларацією, що подана після звільнення, відсутні.

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не усвідомлювала обов`язок подання декларації після її звільнення, дізнавшись заздалегідь про який, вона б подала декларацію, а тому апеляційний суд вважає, що у даному випадку не доведено наявність в її діях умислу на вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 176-2 КУпАП. Оскільки ні матеріалами справи, ні прокурором у судовому засіданні не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб`єктивної сторони даного правопорушення в діях ОСОБА_1 . Не встановлені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, тощо) та мета інкримінованого їй правопорушення.

Відповідно до п. 5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2017, якщо на момент розгляду справи в суді закінчились строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, то суд в разі заперечення особою своєї вини чи наявності у її діях складу адміністративного правопорушення спочатку в повному обсязі досліджує всі обставини справи, встановлює, чи містить діяння ознаки та склад адміністративного корупційного правопорушення, чи належить особа до суб`єктів цього корупційного правопорушення, чи винна вона в його вчиненні, і лише після цього закриває провадження у справі. Всупереч викладеним вимогам суд першої інстанції, незважаючи на доводи ОСОБА_1 , жодної оцінки їм не надав, обмежився формальним висновком про сплив строку притягнення до відповідальності, чим порушив вимоги КУпАП про обов`язок суду з`ясувати обставини справи, встановити факт наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а також право на справедливий судовий розгляд, гарантований ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: скасувати постанову та закрити провадження у справі.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-6 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 7, 8,247, 293, 294 КУпАП, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 06 травня 2020 року - скасувати.

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення закрити, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду Є. С. Сєвєрова