КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/3533/2020 Постанова винесена суддею Коренюк А.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миргород Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого логістом в ПЛП «Форостян», проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 10 липня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 10 липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 07 червня 2020 року о 02 год. 40 хв. по вул. Горлівській, 226/228 в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився шляхом алкотестування ОСОБА_1 технічним приладом «Алкотест» № 6820, яким визначено вміст алкоголю 0,56 ‰, чим порушив п. 2.5 (а) ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи постанову суду незаконною, просить її скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що після того як його зупинили працівники патрульної поліції та перевірили документи на

право керування автомобілем, його запитали, куди він направляється, чи вживав алкогольні напої та було запропоновано пройти тест на стан алкогольного сп`яніння, на що він погодився. Працівниками патрульної поліції було використано якийсь «прилад» ALCOTEST для проведення його тестування на стан алкогольного сп`яніння, але після того як результат був негативний, тобто цей «прилад» показав нуль, після чого працівники поліції ще двічі заміняли до вищевказаного «приладу» трубку та просили його знову пройти цей тест, результат знову показував нуль. Він пояснив працівникам поліції, що готовий пройти будь-який тест і він буде негативний, оскільки він жодних спиртних напоїв не вживав. Це все відбувалося при двох свідках, які були запрошені та ще трьох свідках, які перебували разом з ним. Тоді працівники поліції дістали ще одну трубку та вчетверте попросили його пройти тест, на що він знову погодився, але після четвертого разу прибор показав, що у нього 0,56 % наявність алкоголю, на що він заперечив та повідомив, що у працівників патрульної поліції непрацюючий прилад на проведення тесту на стан сп`яніння та щоб вони показали на нього сертифікат, але йому сказали, що засіб справний. Тоді він попросив працівників поліції поїхати з ними до медичного закладу і там здати тест, але йому в цьому було відмовлено та повідомлено, що і цього тесту достатньо. Після чого на нього були складені адміністративні матеріали та було вказано де їх підписати. Він і сам би поїхав до спеціалізованого медичного закладу для здачі аналізу на вмісту алкоголю, але було пізно і він не знав куди їхати.

Також працівниками поліції не були опитані та не зазначені у протоколі як свідки три особи, що знаходились з ним в автомобілі, які можуть підтвердити, що три тести на вміст алкоголю показали нуль, а четвертий показав 0,56 %. Натомість працівники поліції в протокол вписали як свідків осіб, які підписали все, що хотіли працівники поліції.

Крім того, суд розглянув протокол про адміністративне правопорушення без його участі, не повідомивши його належним чином про час та місце розгляду справи, призначеної на 10.07.2020 року, у зв`язку з чим його було позбавлено можливості надати пояснення, заявити клопотання, задати питання свідкам, ознайомитися з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, подати докази щодо своєї невинуватості у даному адміністративному провадженні та взагалі реалізувати своє право на захист.

Вказує й на те, що результат огляду на стан сп`яніння в Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів зазначений неправильно, оскільки, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, має бути виражений у проміле, що позначається знаком «‰», а не у відсотках (процентах), що позначаються знаком «%», а тому результат його огляду на стан сп`яніння як поліцейським, так і судом не встановлено, а отже його вину не доведено.

Також зазначає, що, згідно п. 6 Розділу 1, п. 1 Розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, але діючим законодавством не встановлено перелік спеціальних технічних засобів, які можуть використовуватися співробітниками поліції для проведення огляду водіїв на стан сп`яніння, і саме тому в протоколі та постанові суду зазначений не спеціальний технічний засіб, а якийсь «прилад Драгер Аlcotest6820», який застосовується абсолютно безпідставно.

Крім того, поліцейським як підставу складення протоколу було визначено порушення п. 2.9 «а» ПДР, натомість суд у постанові взагалі не визначає порушення цього пункту Правил дорожнього руху, а зазначає, що він «своїми діями порушив пункт 2.5 «а» Правил дорожнього руху України», якого взагалі не існує, тобто постанова суду протирічить протоколу.

При цьому, всупереч ст. 283 КУпАП, у постанові відсутні порядок сплати штрафу, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення, відривна квитанція із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Також ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, як пропущеного з поважних причин, посилаючись на те, що не погоджуючись з даним рішенням суду, він 20.07.2020 року подав апеляційну скаргу, але помилково назвав Київський апеляційний суд Апеляційним судом міста Києва, тому його апеляційну скаргу було повернуто, у зв`язку з чим строк на апеляційне оскарження закінчився, а так як він не має

відповідних юридичних знань, тому йому знадобився ще час, щоб знову перевірити свою апеляційну скаргу та удосконалити її наскільки можливо.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені у судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою, свідками та й самим ОСОБА_1 без будь-яких зауважень; роздруківці тестування на алкоголь з використанням спеціального технічного засобу «Драгер», яка підтверджує факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, з показником вмісту алкоголю 0,56 ‰, та містить підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з результатами тестування; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого у ОСОБА_1 було виявлено 0,56 ‰ алкоголю, та який містить підпис ОСОБА_1 , яким він засвідчив, що з результатами згоден.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про порушення інспекторами поліції порядку проведення його огляду на стан сп`яніння, а саме - що він тричі проходив огляд на приладі, але показники були 0 проміле, після чого працівниками поліції невідомо звідки була взята четверта трубка і результат вже був 0,56 проміле, тому він, не погодившись з таким результатом, попросив надати сертифікат на прилад та запропонував проїхати до медичного закладу, але йому було відмовлено, а також не було зачитано йому прав, то вони не відповідають дійсності та спростовуються відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який був переглянутий у судовому засіданні під час апеляційного розгляду за участі ОСОБА_1 , відповідно до якого, працівниками поліції ОСОБА_1 у присутності двох свідків було пояснено, що його було зупинено за непрацюючий габарит, а вже під час спілкування, виявивши у нього ознаки алкогольного сп`яніння, запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`янінняна приладі «Драгер», на що він погодився, тоді йому було надано мундштук, який він розпечатав власноручно, та було зроблено контрольний забір повітря, показник дорівнював нулю, після цього ОСОБА_1 продув у трубку, але у приладі вибило помилку, і так відбувалося тричі, лише на четвертий раз показник був 0,56 ‰. Після цього працівник поліції повідомила ОСОБА_1 , що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння та, що на нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП, між тим ОСОБА_1 будь-якої незгоди з виявленими результатами не висловлював, як і намір пройти такий огляд у медичному закладі, та при цьому вказав на вживання ним в цей день алкоголю, зазначивши, що це було ще вдень і він не розуміє чому алкоголь затримався у нього в організмі до вечора,у зв`язку з чим відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, зміст якого та права працівником поліції було зачитано ОСОБА_1 у голос.

На безпідставність таких тверджень ОСОБА_1 про наявність у нього бажання пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі у зв`язку із недовірою щодо правдивості показників приладу «Драгер» вказує і те, що під час апеляційного розгляду жодних доказів того, що ОСОБА_1 після складання відносно нього протоколу звертався у відповідні медичні заклади для проходження огляду на стан сп`яніння з метою спростування показників приладу «Драгер», виявлених у нього під час огляду на стан алкогольного сп`яніння, не надано.

При цьому, ні апеляційна скарга, ні матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , вважаючи дії інспекторів поліції з вказаного приводу неправомірними, оскаржував їх в установленому порядку.

А тому такі твердження ОСОБА_1 розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Не ґрунтуються на чинному законодавствіі доводи ОСОБА_1 про те, що на його вимогу поліція не надала документи на прилад Драгер, оскільки, згідно з п. 5 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки на спеціальний технічний засіб видаються на вимогу особи, яка підлягає огляду, а, як вбачається звідеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, ОСОБА_1 такої вимоги не висував.

Щодо аргументу про безпідставність застосування працівниками поліції приладу «Драгер Alcotest 6820», то, відповідно до переліку технічних засобів, на який посилається ОСОБА_1 , до спеціальних технічних засобів для проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння належать газоаналізатори «AlcoQuant 6020», «Alcotest 6510», «Alcotest 6810», «Alcotest 6820», «Alcotest 7410 Plus com», «Алконт 01».

В той же час, всі види газоаналізаторів Drager Alcotest зареєстровані та внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення згідно з переліком, затвердженим наказом Державної служби України з лікарських засобів від 29 грудня 2014 року № 1529, що свідчить про правомірність використання приладу Драгер «Alcotest 6820» працівниками поліції під час виконання своїх службових обов`язків.

Що стосується посилань апелянта на те, що результат огляду на стан сп`яніння має бути виражений у проміле, що позначається знаком «‰», а не у відсотках (процентах), що позначаються знаком «%», тому результат його огляду на стан сп`яніння як поліцейським, так і судом не встановлено, а отже, його вину не доведено, то вони жодним чином не спростовують правильність висновку судді щодо його винуватості в порушенні п. 2.9 (а) ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не може свідчити про неповноту з`ясування всіх обставин справи, і та обставина, що працівниками поліції не були опитані та не зазначені у протоколі як свідки три особи, що знаходились з ОСОБА_1 в автомобілі, оскільки дані особи можуть бути заінтересованими в результатах розгляду справи.

Щодо розгляду справи судом першої інстанції у відсутність ОСОБА_1 , та порушення у зв`язку із цим прав ОСОБА_1 на надання пояснень по суті правопорушення, заявлення клопотань, то зазначені права ним в повній мірі реалізовані в суді апеляційної інстанції, проте будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 не надано.

Що стосується посилань апелянта на те, що у постанові відсутні порядок сплати штрафу, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення, відривна квитанція із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, то це не є підставою для визнання постанови судді місцевого суду незаконною та наявності підстав для закриття провадження у справі.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події.

При цьому суддя суду першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи щодо керування 07 червня 2020 року о 02 год. 40 хв. по вул. Горлівській, 226/228 в м. Києві ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, за результатами огляду приладом «Алкотест» № 6820, яким визначено вміст алкоголю 0,56 ‰, помилково зазначив про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 (а) ПДР України, що є очевидною опискою і не вказує на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а підлягає виправленню шляхом внесення змін у мотивувальну частину постанови та зазначення про порушення «пункту 2.9 (а) ПДР України» замість «пункту 2.5 (а) ПДР України».

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 10 липня 2020 року - зміні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 10 липня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 10 липня 2020 року, якоюОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - змінити, вказавши у мотивувальній частині постанови пункт порушення ПДР України «2.9 (а)» замість пункту «2.5 (а)».

В решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.