Справа № 344/119/20
Провадження № 33/4808/135/20
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Болюк І. І.
Суддя-доповідач Повзло
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника Федорук Юлії Іванівни, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.02.2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , приватного підприємця,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати як незаконну, провадження по справі закрити. Вважає, що судове рішення винесено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема вимог ст.ст. 280, 266 КУпАП. Стверджує, що йому не було відомо про час та місце слухання справи, що є, на його думку, порушенням ст. 268 КУпАП. Також стверджує, що вказаного правопорушення він не вчиняв, транспортним засобом він не керував, оскільки взагалі не має посвідчення водія, про що він неодноразово наголошував працівникам поліції, що повністю відображено на відеозаписі. Пояснює, що дійсно 01.01.2020 року він перебував в салоні автомобіля, проте на пасажирському місці, в той час як за кермом знаходився його знайомий, який піднявся до своєї квартири забрати речі. Звертає увагу суду на те, що працівники поліції не зупиняли транспортний засіб під його керуванням. Посилається на те, що йому не було вручено протокол про адміністративне правопорушення, що є порушення його прав. На думку апелянта суд вийшов за межі пред`явленого йому обвинувачення, вказавши у постанові про те, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Також, в обґрунтування своїх доводів посилається на те, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 266 КУпАП, особу можливо притягнути до відповідальності за вказаним обвинуваченням виключно коли ця особа керує транспортним засобом, проте він не був водієм транспортного засобу.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_1 , 01.01.2020 року о 20-10 год. в м. Івано-Франківську по вул. Хіміків, 25, керував транспортним засобом марки Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду:

- ОСОБА_1 та його захисник Федорук Ю.І. підтримали доводи апеляційної скарги, просили постанову суду скасувати, провадження по справі закрити.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову суду - скасувати, прийняти нову, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник стверджували, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що протокол про адміністративне правопорушення не було вручено особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, а справу розглянуто без їх участі, чим було порушено право на захист.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, однак не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що поняття «кримінальне обвинувачення», яке використовується у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, має автономний характер і його необхідно розуміти лише виходячи з положень Конвенції.

Подібне застереження означає, що виведення у законодавстві країн-учасниць з-під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень і віднесення їх до юрисдикції інших органів, що може означати визнання національним законодавцем таких проступків адміністративними, для Європейського Суду не матиме значення.

Визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється Європейським Судом не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з врахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем" є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника та інші.

Таким чином, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, до яких відноситься право знати у якому правопорушенні її звинувачують.

Відповідно до ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що копія протоколу про адміністративне правопорушення не була вручена ОСОБА_1 під час оформлення матеріалів провадження працівниками поліції, а після його відмови не направлена на його адресу мешкання.

Зокрема, обидва екземпляри протоколів про адміністративне правопорушення (оригінал та його копія) знаходяться в матеріалах справи, що свідчить про грубе порушення вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП (а.с.1-2).

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення (а.п. 1).

В той же час, вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення є важливою гарантією того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Зокрема, зі змісту рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії» вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: суть адміністративного правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 №1376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 року за №1496/27941, деталізовано вимоги щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення та порядку його складення (далі - Інструкція).

Згідно з п. 8 розділу ІІ Інструкції протокол складається у двох примірниках. Один примірник протоколу під підпис вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та вручення протоколу про адміністративне правопорушення належить до компетенції та обов`язку уповноваженої посадової особи, яка склала протокол та яка висуває обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

У разі неможливості вручення копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності безпосередньо особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідна посадова особи або компетентний орган повинні рекомендованим поштовим відправленням із повідомленням про вручення та з описом вкладення направляються особі, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення за фактичним місцем її проживання.

Суд першої інстанції безпідставно не звернув увагу на те, що копію протоколу про адміністративне правопорушення не вручено ОСОБА_1 , що свідчить про істотне порушення права на захист, що, в свою чергу, є безумовною підставою для скасування рішення суду про притягнення такої особи до адміністративної відповідальності.

Враховуючи наведене вище, доходжу висновку, що постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови.

Враховуючи стадію, на якій знаходиться розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, безпосередньо під час апеляційного перегляду було вручено вказану копію протоколу особі, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , чим поновлено його право на захист.

В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 повідомив, що з матеріалами провадження він ознайомлювався в суді першої інстанції та отримав фотокопії, що було засвідчено у його розписці.

Дійсно, матеріали провадження містять заяву ОСОБА_1 на ознайомлення з матеріалами провадження з відповідною розпискою останнього про отримання ним фотокопії документів (а.п. 13).

Дослідивши докази по справі вважаю доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. доходжу наступного висновку.

Вважаю встановленим, 01.01.2020 року о 20-10 год. в м. Івано-Франківську по вул. Хіміків, 25, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно вимог діючого законодавства, у разі наявності ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, уповноважена особа національної поліції проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів або в медичному закладі.

Приписами п. 2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 130 КУпАП, що тягне за собою відповідну відповідальність, про що, в присутності двох свідків, складається протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначаються ознаки сп`яніння.

Таким чином, законодавством встановлено, що водій зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції, в той час як відмова, навіть якщо особа, не перебуває в стані алкогольного чи будь-якого іншого сп`яніння, тягне за собою адміністративну відповідальність.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення будь-якого з порушень: 1) керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (п. 2.9 «а» ПДР України); 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів (п. 2.9 «г» ПДР України); 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 ПДР України).

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується наявними у справі доказами, а саме: 1) протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №207484 від 01.01.2020 року, у якому зафіксовано у присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, за наявності в нього ознак алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови (а.п. 1); 2) письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з яких вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Opel, спричинив ДТП та намагався покинути місце його вчинення, однак ними був затриманий до приїзду працівників поліції (а.п. 4-6); 3)відеозаписами із нагрудних камер працівників поліції, долучених до матеріалів провадження (а.п. 7).

Під час апеляційного перегляду, ОСОБА_1 стверджував, що він не керував транспортним засобом.

Вказані твердження апелянта розцінюю як спосіб захисту останнього з метою уникнення від адміністративної відповідальності, а тому вважаю за необхідним відноситься до них критично, оскільки вони спростовуються сукупністю даних, які містяться у доказах, що досліджені під час апеляційного розгляду, зокрема змістом відеозаписів з нагрудних камер відеорестраторів поліцейський.

Так, на відеозаписах безсторонньо зафіксована подія, що відбувалась 01.01.2020 року, а саме вбачається факт звернення до поліцейського свідка, який наголошував, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, скоїв зіткнення з автомобілем та намагався залишити місце події. Також на відеозаписах відображені обставини, за яких працівники поліції звертались до ОСОБА_1 за роз`ясненням обставин керування транспортним засобом. ОСОБА_1 надавав суперечливі, взаємовиключні відповіді щодо особи, яка керувала транспортним засобом, повідомляючи працівникам поліції, що вказана особа (тобто фактичний водій транспортного засобу) поїхала до міста Львів, та одночасно ОСОБА_1 наголошує працівникам поліції на тому, що він чекає на цю особу у транспортному засобі, вказуючи, що це його товариш і він відійшов по справах. Після чого, вбачається, що саме ОСОБА_1 надав працівникам поліції поліс цивільно-правової відповідальності на вказаний транспортний засіб, в якому вказано саме його прізвище як особи, яка таку відповідальність страхувала, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що має іноземну реєстрацію (а.п. 7).

Сукупність вище викладених фактів поза розумним сумнівом доводить, що саме ОСОБА_1 є володільцем вказаного транспортного засобу та особою, яка ним керувала, а тому його необхідно визнати водієм.

Цим же відеозаписом підтверджується правильність процедури проведення працівниками поліції огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, оскільки працівники поліції діяли відповідно до вимогст. 266 КУпАП, так й приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09.11.2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858 (далі Інструкції).

Працівники поліції виявивши ознаки алкогольного сп`яніння - нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, неодноразово у ввічливій формі пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я. На вказану пропозицію ОСОБА_1 у присутності залучених двох свідків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , неодноразово категорично відмовився.

Пояснення залучених свідків аналогічного змісту містяться в матеріалах провадження (а.п. 3).

Таким чином доходжу висновку про відповідність дій працівників поліції вимогам ст.266 КУпАП та Інструкції в частині дотримання відповідної процедури.

Апелянтом не наведено переконливих доводів, які б свідчили про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наданими суду апеляційної інстанції матеріалами поза всяким розумним сумнівом доведено факт відмови ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження у передбаченому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Таким чином, переглядаючи справу, дослідивши докази у справі, шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин зі змістом обставин, що ставляться особі у вину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та з диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, іншими нормами чинного законодавства, доходжу висновку, що дії ОСОБА_1 містять ознаки саме такого правопорушення.

При накладенні адміністративного стягнення враховую вимоги ст.ст. 23, 33 КУпАП, дані про особу правопорушника, та вважаю за необхідним обрати відносно ОСОБА_5 стягнення у межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, яке є безальтернативним.

За таких обставин, доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову судді місцевого суду скасувати та прийняти нову.

Керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.02.2020 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати та прийняти нову.

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави 420 грн. 40 коп. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло