справа № 492/158/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 березня 2020 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Гусєвої Н.Д., при секретарі судового засідання Рябчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду м.Арциз Одеської області заяву Димченко К.Г. про залучення його у справу як представника за довіреністю ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

встановив:

В провадженні Арцизького районного суду Одеської області знаходиться протокол серії АПР18 № 336382 від 28 січня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП.

До суду від ОСОБА_2 надійшла заява про залучення його у справу як представника за довіреністю ОСОБА_1 та надання йому доступ до електронної справи № 492/158/20 в підсистемі «Електронний суд», посилаючись на те, що він є представником ОСОБА_1 на підставі довіреності.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, однак в судове засідання не з`явилися.

Розглянувши клопотання, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимогст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право зокрема при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Згідно з нормами ст. 271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Повноваження адвоката на участь у розгляді справи підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника. Витяг засвідчується підписами сторін.

З вищевикладених норм вбачається, що захисником особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, може бути адвокат або інший фахівець у галузі права, повноваження якого підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги.

При цьому, Конвенція про захист прав людини і основних свобод, ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 року, передбачає право кожного обвинуваченого захищати себе особисто або використовувати правову допомогу захисника, вибраного ним на власний розсуд (стаття 6). У Міжнародному пакті про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року, ратифікованому Указом Президії Верховної Ради Української PCP від 19 жовтня 1973 року № 2148-VIII, зазначено, що держава повинна гарантувати кожному, чиї права і свободи порушено, ефективний засіб правового захисту, і таке право повинно встановлюватись судовим або будь-яким іншим компетентним органом, передбаченим правовою системою держави (стаття 2), та можливість вільного вибору обвинуваченим захисника (пункт 3 статті 14). «Основні принципи, що стосуються ролі юристів», прийняті восьмим Конгресом ООН з питань попередження злочинності і поводження з правопорушниками 27 серпня-07 вересня 1990 року, передбачають, що кожна людина має право звернутися до будь-якого юриста за допомогою для захисту і відстоювання своїх прав та захисту їх на всіх стадіях кримінального судочинства (принцип І); жодний суд чи адміністративний орган, в якому визнається право на адвоката, не відмовляється визнавати права юриста відстоювати в суді інтереси свого клієнта, за винятком тих випадків, коли юристу було відмовлено в праві виконувати свої професійні обов`язки відповідно до національного права і практики та цих принципів (принцип 19).

В рішенні Європейського суду з прав людини від 24 листопада 2011 року у справі «Загородній проти України», заява № 27004/06 суд зазначив, що особа, проти якої висунуті кримінальні обвинувачення, яка не бажає захищатись особисто, повинна бути в змозі скористатись юридичною допомогою за власним вибором (див. рішення від 16 квітня 2009 року у справі «Ханжевачкі проти Хорватії» (Hanzevadki v. Croatia), заява № 17182/07, п. 21, з подальшими посиланнями).

Проте це останнє право також не може вважатись абсолютним і таким чином, національні суди можуть не прийняти вибір особи, коли існують відповідні та достатні підстави вважати, що того вимагають інтереси правосуддя (рішення від 25 вересня 1992 року у справі «Круассан проти Німеччини» (Croissant v. Germany), п. 29, Series A № 237 B) (п. 52 зазначеного рішення ЄСПЛ).

Таким чином, наведені міжнародно-правові акти передбачають право кожного обвинуваченого захищати себе особисто або через вільно вибраного ним на власний розсуд захисника з-поміж юристів, які можуть надати ефективний правовий захист. Ці положення міжнародно-правових актів щодо права фізичної особи на захист від обвинувачення відтворені у положеннях частини першої статті 59 Конституції України, які закріплюють право кожної фізичної особи на правову допомогу і право вільного вибору захисника з метою захисту від обвинувачення.

Разом з тим, Конституційний Суд України у рішенні № 1-23/2009 від 30 вересня 2009 року зробив наступний висновок про те, що положення ч. 2 ст. 59 Конституції України «для ... надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура» в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що особа під час допиту її як свідка в органах дізнання, досудового слідства чи дачі пояснень у правовідносинах з цими та іншими державними органами має право на правову (юридичну) допомогу від обраної за власним бажанням особи в статусі адвоката, що не виключає можливості отримання такої допомоги від іншої особи, якщо законами України щодо цього не встановлено обмежень.

На підтвердження своїх повноважень на право представляти інтереси ОСОБА_1 , який притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 надано суду довіреність від 11 лютого 2020 року, однак будь-яких документів про те, що він є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги суду не надано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога заяви ОСОБА_2 про залучення його у справу як представника за довіреністю ОСОБА_1 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки до заяви не додано доказів, які б підтверджували його повноваження на участь у справі про адміністративне правопорушення в розумінні ст. ст. 270, 271 КУпАП.

Беручи до уваги, що ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заяви про залучення його у справу в якості представника Степаненко О.О., то його вимога про надання йому доступу до електронної справи № 492/158/20 в підсистемі «Електронний суд» не підлягає розгляду.

Керуючись ст. ст. 173, 221, 268, 270, 271 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про залучення його у справу як представника за довіреністю ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Арцизького районного суду Гусєва Н.Д.