н/п 3/174/ 7 /2020
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2020 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

з участю: секретаря - Килинчук Л.Л.,

захисника - Григор`єва Д.В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Вільногірського ВП ЖвВП ГУНП в Дніпропетровській області по ч.1 ст.130 КУпАП відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Вільногірську Дніпропетровської області, громадянина України, працює ПП «Гідроспецсервіс» електрик, зареєстрований по АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , -

якому згідно ст.268 КУпАП роз`яснені його права та обов`язки,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, 19.12.2019 року, о 02 годині 30 хвилин, в м.Вільногірську Дніпропетровської області по вул.Гагаріна,3, водій ОСОБА_1 керував належним йому автомобілем Опель Вектра н/з «ОРЕL», н/з НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, невиразна мова), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги 2.5 ПДР.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив, що 18 грудня 2019 р. приблизно з 23.00 год. з друзями відпочивали в квартирі в будинку, вживали алкогольні напої. Вийшли на вулицю, побачив ОСОБА_2 , який стояв біля магазину, це було близько 02 години ночі, може раніше, спитав, чи може він перегнати його автомобіль, він погодився, він був тверезий. ОСОБА_3 сів за кермо його автомобілю, поїхали до його будинку по Гагаріна, 3, зупинились на автостоянці, з боку будинку. В цей час позаду автомобіля побачили проблискові маячки автомобілю поліції, метрах в 20-30, до цього автомобілю поліції не бачив. В цей час ОСОБА_3 сказав, що в нього з собою немає водійського посвідчення, вони в автомобілі помінялись місцями і він вийшов з автомобілю з водійського боку. В цей час до нього підійшов співробітник поліції, почав його смикати за рукав, вимагав зупинитись, він не зупинився, бо йому потрібно було додому за станом здоров`я, але цього поліцейському не поясняв та продовжував йти в під`їзд. До нього підійшли ще 3-4 поліцейських, наділи кайданки та повезли до відділку поліції. Там запропонували пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння, відмовився, бо не був за кермом та не керував автомобілем, після чого запросили двох свідків, при них також пропонували пройти освідування, відмовився. Склали протокол та віддали ключі від автомобілю. Копію протоколу отримав наступного дня в черговій частині відділу поліції.

Захисник Григор`єв Д.В. просить провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, мотивуючи тим, що доказів здійснення руху ОСОБА_1 на належному йому автомобілі не надано, на місці події ОСОБА_1 не пропонувалося пройти огляд за допомогою технічних засобів і від цього він не відмовлявся, тому його послідуюча відмова від проходження огляду у медичній установі, не є відмовою від проходження такого огляду у встановленому законом порядку та не утворює складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вислухавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, оглянувши відеозапис події правопорушення, суд дійшов висновку, що провадження по справі підлягає закриттю по наступним підставам.

Так, свідок ОСОБА_4 , показав, що в ніч на 19.12.2019 р. перебував у добовому наряді, після опівночі 19.12.2019 р. від мешканців м.Вільногірська стало відомо, що в районі магазину «Брусниця» по вул.Центральна знаходиться автомобіль «Опель», назвали номерний знак, а водій більш за все перебуває у нетверезому стані. Пізніше побачив цей автомобіль, він рухався по вул.Гагаріна, з автомобіля гучно лунала музика. Не бачив, як ОСОБА_1 сідав в автомобіль і починав рух. На службовому автомобілі поїхав за цим автомобілем, включив проблисковий маячок червоного кольору, подаючи знак, що необхідно зупинитись, автомобіль зупинився біля б. АДРЕСА_2 вул.Гагаріна, з дверей з боку водія вийшов чоловік і пішов до під`їзду будинку. З боку пасажирської двері вийшов ще якийсь чоловік, його особу не встановлювали, він спочатку був, але коли почали затримувати ОСОБА_1 , цей чоловік пішов. ОСОБА_1 говорив, що він не керував транспортним засобом, а просто йде додому. Знав ОСОБА_1 раніше як мешканця міста, раніше він проживав по АДРЕСА_3 , був там дільничним, анкетні дані уточнили по своїм базам. Від ОСОБА_1 було чутно явний запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, невиразна мова. Пропонував пройти йому на місці огляд на стан сп`яніння за допомогою алкостестера, який за потреби можливо було привезти, бо з собою не було, ОСОБА_1 відмовився, документи не пред`явив, намагався втекти, тому був затриманий та доставлений до відділку. Пізніше документи показав брат ОСОБА_1 . У відділені поліції були запрошені свідки, від проходження огляду в їх присутності ОСОБА_1 відмовився, тому було складено протокол по ч.1 ст.130 КУпАП.

Свідок ОСОБА_5 показав, що вночі, дату не пам`ятає, знаходився біля магазину «Чайка», до нього під`їхали працівники поліції, запропонували засвідчити факт відмови людини від проходження освідування. Проїхали у відділення поліції, там в його присутності ОСОБА_1 відмовився проходити освідування на стан сп`яніння. Розписався і поїхав, що було далі, не знає. Візуально ОСОБА_1 був нормальний, ознак сп`яніння не помітив.

Свідок ОСОБА_6 показав, що в грудні 2019 р., точну дату не пам`ятає, вночі, проїздив на велосипеді по вул.Промисловій, його зупинили працівники поліції, попросити проїхати в чергову частину, побути свідком, на що погодився. Зайшов у відділення поліції, побачив ОСОБА_1 , поліцейські пояснили, що ОСОБА_1 був затриманий в стані алкогольного сп`яніння і доставлений до відділку. При ньому ОСОБА_1 пропонували подихати в трубку для підтвердження стану алкогольного сп`яніння, він відмовився. Не бачив, як ОСОБА_1 керував автомобілем, як його зупинили і що було на місці події. Чи пропонували ОСОБА_1 їхати в лікарню, не пам`ятає. Підписав протокол і пішов. В протоколі ОСОБА_1 розписуватись не хотів, бо був не згоден з ним.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд не приймає у якості допустимого доказу по справі відеозапис з камери поліцейських, витребуваний судом під час розгляду справи, оскільки даний доказ в порушення вимог додатку 1 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані у не в автоматичному режимі № 1395, не зазначено у протоколі як доказ по справі, хоча у протоколі мається відповідна графа «до протоколу додаються», а сам відеозапис складається з декількох файлів, відомості про технічний засіб, яким здійснювалося фіксування та ким саме із присутніх на місці події поліцейських, яких було декілька, у протоколі не зазначено, і не надано під час розгляду справи в суді (а.с. 66), тому даний відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Викладене відповідає правовим позиціям, зазначеним у постановах ВС від 24.01.2019 р. у справі № 592/5576/17 та від 23.12.2019 р. у справі № 524/253/17.

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які суд приймає у якості допустимих доказів по справі на підтвердження цих обставин, оскільки підстав сумніватися у правдивості показів вказаних осіб у суду відсутні.

Разом з тим, ч.1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність водіїв та інших осіб, які керують транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виходячи з аналізу вказаної норми, відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, несуть лише водії та інші особи, які безпосередньо керують транспортними засобами, а не будь-які особи, що можуть знаходитися у цих транспортних засобах під час їх руху.

В судовому засіданні ОСОБА_1 факт керування транспортним засобом заперечує, допитані по справі свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 очевидцями події правопорушення не були, і безпосередньо вказаний факт підтверджується лише показами свідка ОСОБА_4 , який є працівником поліції, безпосередньо складав протокол про дане адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , тому, поза розумним сумнівом, є особою, яка має певну зацікавленість у притягненні останнього до адміністративної відповідальності, тому покази даного свідка не можуть бути прийняті судом у якості допустимого доказу по справі на підтвердження вказаних обставин.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як і в Конституції, так і в міжнародних актах (Загальна декларація прав людини, Конвенція про захист прав людини та основних свобод, Міжнародний пакт про громадянські і політичні права), йдеться про застосування принципу презумпції невинуватості у справах про притягнення до відповідальності за скоєння кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, адміністративне правопорушення та кримінальне правопорушення мають аналогічний склад, а їх відмежування один від одного проводиться за ступенем суспільної небезпеки, тому з урахуванням принципу верховенства права, презумпція невинуватості діє у всіх випадках звинувачення людини (суб`єкта приватного права) державою, в тому числі, і в разі притягнення особи до відповідальності за адміністративні правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції,які ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Враховуючи, що відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Кадубец проти Словаччини» ( Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI) представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини визнавши, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник, зазначив, що ця обставина не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

Також, згідно з приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», зміст якого, зокрема, сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., згідно з яким доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції щодо фактів, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13) та у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Разом з тим, достатніх, допустимих та безсумнівних доказів того, що саме ОСОБА_1 , а не інша особа, за твердженнями правопорушника - ОСОБА_7 , який знаходився з ним в салоні автомобіля, керував транспортним засобом, матеріали справи не містять, хоча працівник поліції не був позбавлений можливості на місці події встановити вказану особу та опитати її по обставинам справи.

З метою повного та всебічного з`ясування вказаних обставин, ОСОБА_7 за клопотанням захисника, неодноразово викликався в судове засідання для допиту у якості свідка, однак його явку стороною захисту не забезпечено, заходи процесуального примусу щодо свідка чинним КУпАП не передбачені, що унеможливлює його допит в судовому засіданні та відповідно перевірку вищевказаних обставин судом при розгляді справи по суті.

Вказані обставини дають підстави для виникнення у суду певних сумнівів у тому, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем 19.12.2020 р. за обставин, зазначених у протоколі, які суд, відповідно до ст.62 Конституції України, тлумачить на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, тобто ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки факт керування ОСОБА_1 автомобілем при обставинах, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, в судовому засіданні, поза розумним сумнівом, не доведено, то факт його послідуючої відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що знайшов своє підтвердження в суді, не утворює в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, тому склад даного правопорушення в діях ОСОБА_1 відсутній, а провадження по справі підлягає закриттю.

Оскільки провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, то суд не входить в обговорення питання щодо застосування строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Судовий збір стягненню з ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись ст.40-1, п.1 ст.247, ст.284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови, до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: підпис А.А.Борцова