Провадження №3/263/3856/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2020 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Соловйов Олег Леонідович, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючої водієм КП «МТТУ», який зареєстрований: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ст. 44-3 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП.

За протоколом про адміністративне правопорушення серії АА № 160672 від 21 жовтня 2020 року зазначено, що ОСОБА_1 , 21 жовтня 2020 року о 09:32 год. по проспекту Металургів, 64 у Центральному районі міста Маріуполя Донецької області порушив правила щодо карантину людей, передбачені п.п.2 п.11 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020, а саме: здійснював регулярні перевезення пасажирів у кількості 28 чоловік (осіб) по міському маршруту №8а, керуючи транспортним засобом МАЗ 103486 державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент зупинки в салоні перебувало 28 осіб, що перевищує дозволену кількість, визначену технічною характеристикою, чим порушив вимоги, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 надав письмові заперечення, за змістом яких просив суд закрити провадження у справі, оскільки офіційно працевлаштований до КП «МТТУ», де проходив інструктаж з дотримання правил карантину. Керівництвом підприємства зорієнтований на перевезення 50% від дозволеної кількості пасажирів, чого суворо дотримувався. Зауважив, що є найманим працівником, як суб`єкт підприємницької діяльності з надання дослуг перевезення пасажирів не зареєстрований. Посадовою особою підприємства не є, за організацію перевезень не відповідає, тому не може виступати належним суб`єктом правопорушення. Окремо звернув увагу суду, на неможливість пливу на пасажиропотік, оскільки відмова продовжувати рух, призводить до конфлікті та непорозумінь, з огляду на необхідність переміщення населення містом.

На підтвердження своєї правової позиції ОСОБА_1 долучено копію витягу керівництва з експлуатації МАЗ-103 МАЗ -107, з якого убачається, що за технічною характеристикою автобусу кількість пасажирських місць для сидіння, залежно від моделі та планування салону коливається від 21 до 41 одиниці.

За розпорядженням керівника робіт з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації ОСОБА_2 №25 від 12.06.2020 м.Маріуполь «щодо організації пасажирських перевезень на міських маршрутах загального користування», відновленні з 15.06.2020 регулярні пасажирські перевезення у міських маршрутах за умови забезпечення водії та пасажирів під час таких перевезень засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, у тому числі виготовлених самостійно, в межах: - кількості місць для сидіння у транспортних засобах, в яких загальна пасажиромісткість не перевищує 70 місць.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, до протоколу додані пояснення, рапорт та відеозапис.

Статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До скасування карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на усій території України з 01 серпня 2020 року до 31 грудня 2020 року встановлено карантин.

ОСОБА_3 , ставиться у провину порушення п.п.2 п.11, п.п.1 п.14 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641.

Проаналізувавши зміст вказаної постанови, можливо стверджувати про наявність пункту 11.2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 яким передбачено, що на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено «зелений» рівень епідемічної небезпеки, забороняється, зокрема, здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок пасажирами під час перевезення, у тому числі виготовлених самостійно.

Підпункт 1 п.14 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, при «зеленому» рівні епідемічної небезпеки, передбачає заборону проведення масових (культурних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних та інших) заходів за участю більш як 50 осіб (у разі проведення заходів з кількістю учасників до 50 осіб організатор забезпечує дотримання між учасниками фізичної дистанції не менше ніж 1,5 метра), а також діяльність кінотеатрів, закладів культури та інших суб`єктів діяльності у сфері культури з наповненістю кінозалів або залів понад 50 відсотків місць у кожному окремому кінозалі або залі.

Відповідно до ст. 41 «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Статтею 44-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Системний аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що суб`єктом складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, може бути саме суб`єкт господарювання.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання є:1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

З протоколу від 21 жовтня 2020 року серії АА № 160672 та з письмових заперечень вбачається, що останній є водієм КП «МТТУ», тобто є найманим працівником, проте протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 .

Посадовими особами, якими складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП, не зібрано та не надано суду переконливих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 .

Окремо слід зазначити невідповідність фабули правопорушення викладеного за протоколом диспозиції статті 44-3 КУпАП, оскільки пп.1 п.14 постанову КМУ №641 від 22.07.2020 інкриміновано зайво, без належних правових підстав. За фабулою правопорушення, доречно стверджувати про порушення ОСОБА_1 пп.2 ст.14 вказаної постанови, оскільки саме зазначений пункт встановлює обмеження та регулює питання перевезення під час карантину. Суд позбавлений можливості самостійно за свій розсуд інкримінувати порушення певних правил та обмежень, оскільки це позначається на процесуальній дисципліні. Наведене є недотриманням вимог ст.251 КУпАП, яке позначається у реалізації права на захист ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно з приписами ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому усі викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, до нього висуваються певні вимоги, а обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи докази у сукупності між собою, враховуючи обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, які не підтверджені у передбачений законом спосіб, суд приходить до висновку про те, що достатніх доказів для наявності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, у діях ОСОБА_1 не встановлено, внаслідок чого провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 44-3, 221, 247, 251, 254, 256, 283-285 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Суддя О. Соловйов