Справа № 760/7700/20 Головуючий у суді І інстанції Педенко А.М.
Провадження № 33/824/3899/2020 Доповідач: Капічон О.М.
Категорія ст. 173 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Капічон О.М. за участю ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 28 серпня 2020 року, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови судді, 05 березня 2020 року під час патрулювання проспекту Лобановського, було зупинено транспортний засіб «Mitsubishi Lanser», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , яка порушила п.п. 17.1 дорожній знак 5.11 ПДР України. В той же час, ОСОБА_1 знаходився в автомобілі в якості пасажира та почав висловлюватися нецензурно в бік працівників поліції, чим порушував громадський порядок, на зауваження працівників поліції припинити хуліганські дії останній не реагував. Продовжував висловлюватися нецензурною лайкою, почав перебігати проїзну частину через шість смуг руху. В подальшому до ОСОБА_1 поліцейським для забезпечення публічної безпеки і порядку було застосовано кайданки, згідно ст. 45 ЗУ «Про національну поліцію», на зауваження та законну вимогу інспектора УПП в м. Києві не реагував, порушення порядку не припиняв, почав шукати можливість уникнення покарання та почав тікати, чим чинив злісну непокору законним вимогам працівників поліції.

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 28 серпня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173, ч. 1 ст. 185 КУпАП та закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення стягнення.

Не погоджуючись із постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 28 серпня 2020 року про визнання його винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173 та ч. 1 ст. 185 КУпАП та постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 28 серпня 2020 року про об`єднання в одне провадження двох справ щодо нього - скасувати та винести постанову про закриття провадження в зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173, ч. 1 ст. 185 КУпАП.

Крім того, просить викликати і допитати в якості свідків очевидців події, зокрема: інспектора 6 РУБІП УПП у м. Києві ДПП старшого сержанта поліції ОСОБА_3 , інспектора - лейтенанта поліції ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

В обґрунтування своїх вимог вказав, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 277 КУпАП справи про адміністративне правопорушення, передбачені ст. 173 КУпАП розглядаються протягом доби. Разом з тим, із матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 760/7705/20 вбачається, що вона перебуває у провадженні Солом`янського районного суду м. Києва ще з березня 2020 року. Вказане, на думку апелянта, є підставою для скасування оскаржуваної постанови і закриття провадження за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Також апелянт зазначив, що після складення щодо нього протоколів про адміністративне правопорушення, його захисник Герасимчук С.С. надіслав до УПП в м. Києві адвокатський запит, в якому просив надіслати йому відеозапис із нагрудних камер працівників поліції і відеозапис із відеореєстратора службового автомобіля працівників поліції, на яких повинно було бути зафіксовано обставини вчинення правопорушень за обставин, викладених в протоколах. Однак, керівництво УПП в м. Києві на вказаний запит захиснику відповіді не надіслано, що свідчить про порушення прав на захист і позбавлення доступу до правосуддя. Суд першої інстанції, за клопотанням апелянта, також надсилав запит інформації відеозаписів зазначених обставин, однак, керівництвом УПП в м. Києві не було надано жодних належних та допустимих доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, окрім протоколів про адміністративне правопорушення.

Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції апелянт просив викликати і допитати свідків. Суд першої інстанції погодився із вказаним клопотанням та прийняв рішення про виклик в судове засідання інспектора 6 РУБІП УПП у м. Києві ДПП старшого сержанта поліції ОСОБА_3, інспектора - лейтенанта поліції ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Однак в подальшому, прийняв рішення по суті справи та визнав апелянта винним у вчиненні адміністративних правопорушень, не допитавши свідків у справі та не дослідивши інші докази, зокрема, відеозапис свідка, чим порушив вимоги ст.ст. 252, 279 КУпАП.

ОСОБА_1 вказує, що жодних доказів, викладених в протоколах про вчинення адміністративних правопорушень про вчинення адміністративних правопорушень, зокрема те, «що він порушував громадський порядок, виражаючись нецензурною лайкою», «вчиняв злісну непокору працівникам поліції» у протоколі не зазначено, не вказано в присутності кого він порушував громадський порядок, у якому саме конкретно місці він здійснював порушення громадського порядку та що собою представляло це місце, які законні вимоги працівника поліції він не виконав, у чому вони виражалися, тощо, не зазначено.

Крім того, апелянт зазначив, що працівником поліції під час накладення на нього адміністративного стягнення, йому не були роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, чим порушено вимоги вказаної статті. Про грубе порушення прав, передбачених ст. 268 КУпАП, апелянт не одноразово заявляв суду, проте суд першої інстанції на приведені апелянтом порушення уваги не звернув та належної оцінки їм не надав, порушивши принципи презумпції невинуватості.

Також, апелянт звернув увагу, що жодних протиправних дій і адміністративних проступків він не вчиняв, знаходився в автомобілі, який належить йому з дружиною на праві приватної власності та яким керувала його дружина. Перебував у салоні, який не є громадським місцем і розмовляв по своїх питаннях і по своїх справах у салоні автомобіля, а тому не міг таким чином порушувати громадський порядок і спокій громадян. Нецензурною лайкою в громадському місці не виражався, образливо ні до кого не чіплявся. Якихось інших подібних дій, що порушують громадський порядок і спокій громадян він не вчинював та не викрикував. Голосні крики і втечу від працівників поліції спровокували самі ж працівники поліції, які, на його погляд, незаконно застосували до нього фізичне насильство і незаконно, без наявності достатніх підстав, застосували спецзасоби, одягнули кайданки.

Апелянт зазначив, що у протоколі про адміністративне правопорушення не розкрито та не розписано об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Аналогічні обставини, викладені і в протоколі за ч. 1 ст. 185 КУпАП, а саме взагалі не конкретизовано сутті та у чому полягала законна вимога чи розпорядження працівника поліції та у чому проявлялася злісність її невиконання. Апелянт звертає увагу суду на те, що він є законослухняною людиною, яка відповідно до характеристики з місця проживання позитивно характеризується.

Крім того вказав, що в порушення ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення відсутній опис обставин, які б вказували на вчинення ним дрібного хуліганства, оскільки фабула містить не всі відомості, які б вказували на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не дотримався вище зазначених вимог закону та дійшов необґрунтованих висновків про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст.173, 185 КУпАП.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП 535312 від 05 березня 2020 року вбачається, що 05 березня 2020 року близько 10 години 00 хвилин ОСОБА_1 у м. Києві по вул. В. Лобановського, 94, після зупинки його автомобіля / перебуваючи пасажиром/ «Mitsubishi Lanser», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , висловлювався в бік працівників поліції нецензурною лайкою (обзивав хабарниками), на законну вимогу працівників поліції не реагував, почав шукати причину уникнути покарання, тікав, чим вчинив злісну непокору законним вимогам працівників поліції та порушив ч. 1 ст. 185 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП 535313 від 05 березня 2020 року вбачається, що 05 березня 2020 року близько 10 години 00 хвилин ОСОБА_1 у громадському місці за адресою: проспект В. Лобановського, 94, в. Києві після зупинки його автомобіля, а саме «MitsubishiLanser», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , висловлювався нецензурною лайкою в бік працівників поліції, чим порушив громадський порядок та вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

В судовому засіданні як суду першої інстанції так і апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що в день, час та місці відповідно до складеного протоколу, зі своєю дружиною знаходився у транспортному засобі марки «Mitsubishi Lanser», д.н.з. НОМЕР_1 та рухались по проспекту Лобановського в напрямку Солом`янської площі до лікарні «Добробут», під керуванням його дружини ОСОБА_2 . По дорозі його дружина ОСОБА_2 , керуючи вказаним автомобілем виїхавши із території АЗС не мала можливості перестроїтись з правої смуги в середню смугу, у зв`язку з тим, що горів світлофор і на середній смузі знаходилося багато автомобілів, які створили затор. Під час руху коли з`явилася можливість перевлаштувати автомобіль у середню проїзну смугу, їх автомобіль залишив праву смугу. На шляху їхнього руху з`явилися інспектори патрульної поліції, які своїми діями зупинили дві смуги дорожнього руху автомобілів і рухом руки показавши його дружині на зупинку. Після спілкування з його дружиною, інспектор патрульної поліції виніс постанову про накладення на неї адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення. Він не розуміючи, за що було притягнуто його дружину до адміністративної відповідальності, висловив особисте невдоволення. Після цього інспектор поліції, безпідставно, не правомірно застосував до нього фізичне насилля, а саме почав своїми руками витягувати його з автомобіля, погрожуючи при цьому арештом. Також зазначив, що на його прохання та зауваження припинити вказані дії про застосування до нього насильства, працівник поліції взагалі не відреагував і не припинив, а навпаки, ще сильніше проявляв до нього фізичне насильство. Також він просив поліцейських не одягати на нього кайданок.Вважає, що вимоги працівників поліції були не законні, свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень не визнав, вважає відсутні докази про вчинення ним зазначених правопорушень та просив закрити провадження, у зв`язку з відсутність складу адміністративного правопорушення відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП. Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б давали змогу зробити об`єктивний висновок про наявність в його діях складу адміністративних правопорушень , передбачених ст. 173, ч.1, ст.185 КУпАП.

Відповідно до ст. 173 КУпАП дрібне хуліганство - це нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку. Разом з тим, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони статті 173 КУпАП є місце його вчинення, а саме громадське місце.

Однак, місцем вчинення правопорушення, на думку поліцейських, є транспортний засіб «Mitsubishi Lanser», д.н.з. НОМЕР_1 , який не може розглядатись як громадське місце.

Вказівка в протоколі про адміністративне правопорушення адреси місця вчинення можливого правопорушення не розкриває дійсних обставин щодо зазначеного питання, оскільки як було наолошено ОСОБА_1 , події відбувалися саме в автомобілі «Mitsubishi Lanser», д.н.з. НОМЕР_1 .

Крім того, правопорушення за ст. 173 КУпАП, а саме те, що ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою в бік працівників поліції, чим порушив громадський порядок та спокій громадян, фактично дублюють обставини зазначені працівниками поліції в протоколі за ст. 185 КК України, а саме що він виражався нецензурною лайкою в бік працівників поліції, на законну вимогу працівників поліції не реагував, почав шукати причину уникнути покарання, тікав, чим вчинив злісну непокору законним вимогам працівників поліції, що свідчить про не встановлення працівниками поліції дійсних обставин можливих правопорушень з боку ОСОБА_1 .

Аналіз положень статті 185 КУпАП дає можливість прийти до висновку, що під злісною непокорою розуміється відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівників поліції при виконанні службових обов`язків, або у відмові, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Вказане тлумачення викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011.

При цьому, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення не можна зробити висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії ГП 535312 від 05 березня 2020 року не містить даних, які б відображали, в чому саме полягала злісна непокора працівникам поліції та від виконання яких законних вимог працівників поліції він відмовився.

Відтак, протокол про адміністративне правопорушення серії ГП 535312 від 05 березня 2020 року, а також протокол про адміністративне правопорушення серії ГП 535313 від 05 березня 2020 року щодо ОСОБА_1 та рапорти працівників поліції неможливо розцінювати як доказ вини останнього у вчиненні інкримінованих йому правопорушень.

Крім того, матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_1 за ст.ст. 173, 185 КУпАП не містять жодних письмових пояснень можливих свідків вчинення останнім інкримінованих йому правопорушень, відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського, яким би фіксувалось правопорушення, інших об`єктивних і допустимих доказів.

Сукупність наведених обставин свідчить про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 173, 185 КУпАП поза розумним сумнівом.

В апеляційній скарзі також порушувалася вимога про скасування постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 28 серпня 2020 року про об`єднання в одне провадження двох справ щодо ОСОБА_1 , яка до задоволення не підлягає, оскільки відповідно до вимог ст.36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень справи розглядаються одночасно одним і тим же органом.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження під час апеляційного провадження, а тому постанова суду підлягає скасуванню, а провадження в справі закриттю у зв`язку з відсутністю в діях останнього події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173, ч. 1 ст. 185 КУпАП.

Керуючись ст.ст.247, 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 28 серпня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173, ч. 1 ст. 185 КУпАП та закрито провадження у справі, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення стягнення - скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 173, 185 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Капічон