Категорія:ст.ст.173, 185 КУпАП Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.173, 185 КУпАП, та на підставі ч.2 ст.36 КУпАП на нього накладено адміністративне стягнення в межах санкції ст.185 КУпАП - у виді адміністративного арешту строком на 5 (п`ять) діб.

Також із ОСОБА_1 в дохід держави стягнуто 420 грн. 40 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 30.08.2020 року о 18:20 год., перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння поблизу будинку №63В, по вулиці Гнідавській в місті Луцьку, висловлювався на працівників Національної Гвардії та працівників поліції нецензурною лайкою, тобто вчинив дії, які порушують громадський порядок і спокій громадян, та відповідно утворюють адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_2 30.08.2020 року о 18.20 год., перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння, в тому ж місці, на законну вимогу поліцейського припинити адміністративне правопорушення не реагував, грубо висловлювався на адресу поліцейських та працівників Національної Гвардії, шарпав їх за формений одяг та провокував з ними бійку, чим здійснив злісну непокору вимозі поліцейського, та відповідно адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 не погоджуючись із вказаною постановою судді в частині накладення адміністративного стягнення, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність просить пом`якшити стягнення. Вказує про те, що свою вину у вчиненні інкримінованих йому правопорушень визнає повністю, щиро розкаюється у вчиненому та усвідомив суспільну небезпечність своїх дій. Зазначає і про те, що він має малолітнього сина, а його дружина перебуває в декретній відпустці, тому він в даний час є єдиним годувальником в сім`ї. Вказує також про те, що він офіційно працевлаштований, займає посаду інженера з нагляду за будівництвом, по місцю роботи характеризується з позитивної сторони. В суді першої інстанції наголошував, що у разі призначення йому стягнення у виді арешту, існує ризик втрати роботи, однак суд на це уваги не звернув. Вказує, що його протиправними діями не було заподіяно шкоди суспільним інтересам, а з моменту вчинення цих правопорушень і до розгляду справи в суді не вчинив жодного правопорушення чи злочину. Вважає, що застосування до нього такого виду стягнення як адміністративний арешт не відповідає принципу індивідуалізації покарання.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку ОСОБА_1 , який просив судове рішення в частині накладення адміністративного стягнення змінити, приходжу до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Отже, фактичні обставини адміністративної справи, правильність кваліфікації дій ОСОБА_2 за ст.ст.173, 185 КУпАП та доведеність його винуватості, ним не оскаржуються, а тому судове рішення в цій частині апеляційний суд не переглядає.

Водночас, доводи ОСОБА_2 про те, що накладене на нього стягнення у виді адміністративного арешту являється явно несправедливим є цілком слушними з огляду на наступне.

Так, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинені адміністративні правопорушення, суддя не в повній мірі дотримався вимог ст.ст.23, 33 КУпАП, відповідно до яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Накладаючи на ОСОБА_1 на підставі ст.36 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.173, 185 КУпАП, у виді адміністративного арешту, суддя не врахував ряд обставин, які істотно знижують ступінь відповідальності правопорушника.

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.173, 185 КУпАП визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та вказав про недопущення в майбутньому аналогічної поведінки. Звернув увагу суду на те, що він має малолітнього сина, а його дружина перебуває в декретній відпустці, тому він в даний час є єдиним годувальником в сім`ї. Додав, що він офіційно працевлаштований, по місцю роботи характеризується з позитивної сторони, і у разі призначення йому стягнення у виді арешту, існує ризик втрати роботи, а відповідно і єдиного джерела доходу для сім`ї.

Таким чином, виходячи з принципу справедливості, який є одним із основних принципів правосуддя, вирішальним у визначенні як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права є пропорційність відповідальності вчиненому правопорушенню, вважаю, що в даному випадку, застосування щодо ОСОБА_1 стягнення у виді адміністративного арешту є явно несправедливим.

За наведених вище обставин, оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині накладення адміністративного стягнення.

При визначенні виду та розміру адміністративного стягнення, апеляційний суд відповідно до вимог ст.33 КУпАП враховує характер вчинених ОСОБА_1 правопорушень, ступінь його вини, дані про особу винного, які наявні в матеріалах справи та встановлені судом, інші усі обставини справи в сукупності, та призначає ОСОБА_1 на підставі ч.2 ст.36 КУпАП, за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.173, 185 КУпАП, адміністративне стягнення за санкцією ст.185 КУпАП у виді штрафу в максимальному розмірі, а саме - 15 (п`ятнадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідно становить 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн.

На думку апеляційного суду таке стягнення буде необхідним і достатнім для виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2020 року в даній справі в частині накладення адміністративного стягнення змінити.

На підставі ч.2 ст.36 КУпАП до ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.173, 185 КУпАП застосувати адміністративне стягнення за санкцією ст.185 КУпАП у виді штрафу в розмірі 15 (п`ятнадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідно становить 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн.

В іншій частині постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк