33/804/123/20
242/7013/19

Суддя 1-ої інстанції Коліщук З.М.
Суддя доповідач Куракова В.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м. Маріуполь

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Куракова В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 11 лютого 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік, -

УСТАНОВИЛА:

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 11 лютого 2020 року встановлено, що ОСОБА_1 28.11.2019 року о 6.40 год. в м. Селидове, вул. Нагорна, біля буд. 39 в Донецькій області, керував транспортним засобом Suzuki без д.н.з. з явними ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На вказану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що постанова суду першої інстанції незаконна та підлягає скасуванню. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував його заперечень, а справа про адміністративне правопорушення не містить чіткої суті адміністративного правопорушення. Звертає увагу, що він не керував транспортним засобом, оскільки мотоцикл «Suzuki» не зареєстрований як транспортний засіб та є спортивним інвентарем. Вказує, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять інформації про те, які саме дії він вчинив для відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Просить постанову скасувати, провадження по справі закрити.

Від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просить апеляційний розгляд провести без його участі, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін за таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що суддя районного суду вірно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджуються:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 202806 від 28.11.2019 р. (а.с. 3);

- поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 4);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.11.2019 року (а.с. 5)

- довідкою щодо видачі ОСОБА_1 водійського посвідчення (а.с. 6)

- копією паспорту ОСОБА_1 (а.с. 7-9).

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та прийшов до обґрунтованого правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, встановлено, що транспортний засіб - це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Механічний транспортний засіб - це транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини й механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт. Отже, будь-який транспортний засіб, що приводиться у рух за допомогою двигуна, незалежно від його робочого об`єму належить до механічних транспортних засобів. Крім того, до своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 не було додано доказів на підтвердження вищевказаних доводів. Таким чином, доводи апеляційної скарги відносно того, що мотоцикл «Suzuki», яким керував ОСОБА_1 не відноситься до транспортних засобів, а отже ОСОБА_1 незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності є необґрунтованими.

Особа, яка керує транспортним засобом повинна мати відповідний дозвіл від органів державної влади. Даний дозвіл за своєю зовнішньою формою представляється як водійське посвідчення. Процедура його отримання регламентована таким чином, що особи, які бажають стати водіями повинні знати ПДР та їх дотримуватися. Так, п. 2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Сама правова природа цієї норми має імперативний характер та зобов`язує кожного, хто має дозвіл на керування транспортними засобами неухильно дотримуватись цього пункту. Таким чином, ОСОБА_1 повинен знати ПДР та їх виконувати.

Згідно п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до п. 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Наявність в діях ОСОБА_1 саме порушення п. 2.5. ПДР обґрунтовується тим, що він, керуючи транспортним засобом, маючи ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Дане адміністративне правопорушення з усіченим складом, тобто закінчене з моменту встановлення факту відмови водія. Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння зафіксовано в показаннях свідків (а.с. 4), підтверджується записом ОСОБА_1 на направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.11.2019 року, згідно якого він відмовляється їхати в лікарню (а.с. 5), записом в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 202806 від 28.11.2019 року, де у графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» ОСОБА_1 написав, що в лікарню їхати відмовляється (а.с. 3). Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо невстановлення суті адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , в даній справі є необґрунтованими.

Під час виявлення ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та поясненнями свідків, тож доводи апеляційної скарги щодо відсутності можливості пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу є необгрунтованими.

Згідно ст. 260 КУпАП відсторонення від керування транспортним засобом є заходом забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення та застосовується з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складання протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення. Аналіз даної правової норми вказує на те, що вона не носить імперативного (зобов`язуючого) характеру для посадової особи, яка проводить розгляд справи про адміністративне правопорушення або складає матеріали про адміністративне правопорушення. За таких підстав, рішення про відсторонення від керування транспортним засобом приймається посадовою особою за власним переконанням, тому незастосування даного заходу забезпечення провадження не може свідчити про відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення. За таких підстав доводи апеляційної скарги в цій частині є необгрунтованими.

З аналізу матерів провадження вбачається, що ОСОБА_1 на пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, про що зробив відповідні записи в направленні на огляд (а.с. 5) та в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 3). Тобто ОСОБА_1 шляхом надання усної та письмової відповіді на вимогу працівника поліції щодо проходження в установленому порядку огляду на стан сп`яніння, порушив п. 2.5 ПДР. За таких підстав доводи апеляційної скарги щодо відсутності зазначення в матеріалах справи про адміністративне правопорушення конкретних дій ОСОБА_1 , що стали підставою для відмови від проходження огляду на стан сп`яніння є необґрунтованими, оскільки визначити які дії ОСОБА_1 свідчили про його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку можна з протоколу про адміністративне правопорушення та пояснень свідків.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції заперечень ОСОБА_1 , поданих ним до початку розгляду справи про адміністративне правопорушення, спростовуються матеріалами справи, оскільки суд першої інстанції взяв до уваги дані заперечення, однак в силу того, що вони не знайшли свого матеріального підтвердження у вигляді доказів, їх забракло для того, щоб суд прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки сукупністю наявних в матеріалах справи доказів встановлюється вина ОСОБА_1 поза розумним сумнівом.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, що і було зроблено судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 33 КУ¬пАП прийняв до уваги характер вчиненого правопорушення, його наслідки, обставини даної справи, а також дані про особу правопорушника, і наклав на правопорушника справедливе адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постанова суду першої інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог та скасування постанови суду першої інстанції немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Селидівського міського суду Донецької області від 11 лютого 2020 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Куракова