ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2020 Справа №607/5944/20

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Сливка Л.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли від Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , тимчасово не працює, РНОКПП НОМЕР_1 , за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Уповноваженою особою Тернопільського ВП Головного управління Національної поліції в Тернопільській області 28 березня 2020 року стосовно ОСОБА_1 складено протокол серії АПР18 № 097959 про адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення .

У зазначеному протоколі вказано , що " громадянин ОСОБА_1 перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 28.03. 2020 р. близько 09:30 вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме умисні дії психологічного характеру що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурними словами,погрозами фізичною розправою, чим могла бути завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю гр. ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП ".

ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначив, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених статтею 63 Конституції України та статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення; свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення заперечив, вказав, що ніяких протиправних дій стосовно колишньої дружини ОСОБА_3 не вчиняв, сварку спровокувала вона, і саме він викликав працівників поліції, ніколи не притягувався до адміністративної відповідальності.

За частиною другою статті 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачена адміністративна відповідальність відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті .

Натомість як установлено в судовому засіданні Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду від 24 травня 2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрите, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи, строків передбачених ст. 38КУпАП . (провадження №607/2590/19) .

Оцінивши наявні у адміністративних матеріалах докази суд вважає за необхідне зазначити наступне:

згідно до частини 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до приписів статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Вимогами ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень пункту третього частини другої ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а тому покладення на суд обов`язків ініціювати збір доказів для доказування вини особи суперечить принципам об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи та є неприпустимим.

Згідно з частиною другою ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 8 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

В той же час, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в статті 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком. Також, відповідно усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, висновок суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні встановлено, що станом на 28 березня 2020 року , ОСОБА_1 не притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відтак , відсутня визначена ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення істотна ознака - вчинення правопорушення собою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Підсумовуючи вищенаведе суд приходить до висновку по відсутність і в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, приписами п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за наявності по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності постанови компетентного органу (посадової особи ) про накладення адміністративного стягнення.

За таких обставин суддя приходить до висновку про те , що провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягає до закриття за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення .

Керуючись статтями ч. 2 ст. 173-2, п. 1 ч. 1 ст. 247, статтями 278- 280, 283-285 , 287-290 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя ,

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження закрити закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка