ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/441/20 Справа № 174/72/20 Суддя у 1-й інстанції - Ілюшик І. А. Суддя у 2-й інстанції - Мудрецький Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі судді: Мудрецького Р.В., за участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності Войтецького Д.О., захисника Серебрякова Е.С., переглянувши апеляційну скаргу адвоката Войтецького Д.О., на постанову Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -

за ст. 124 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою суду від 20 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. і стягнуто судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп.

При обставинах встановлених міським судом ОСОБА_1 визнано винним за те, що він 15 січня 2020 року о 18 годині 10 хвилин, керуючи автомобілем Ford TRANSIT н/з НОМЕР_1 , в м. Вільногірську по вул. Степова 1, під час руху через залізничний переїзд не переконався в тому, що не приближається потяг, почав рух через залізничний переїзд, в результаті чого здійснив зіткнення з тепловозом, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Дії ОСОБА_1 посадовою особою кваліфіковані за ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову та провадження закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що постанова міського суду незаконна, оскільки він не винен у дорожньо-транспортній пригоді, так як переїжджаючи залізничний переїзд переконався у безпеці свого руху та завершуючи його переїзд відчув удар. При цьому апелянт вказує, що перед залізничним переїздом він зупинився перед знаком СТОП та подивився в сторони, після чого тільки почав рух, попереджувальних світлових чи звукових сигналів він не бачив. В той же час апелянт вказує, що саме машиніст локомотиву рухався на великій швидкості, на локомотиві не були включені всі світлові прибори, не було чути звукового сигналу та як пояснив сам машиніст він бачив його автомобіль, однак не зупинився. Про велику швидкість руху локомотиву також пояснив у суді допитаний свідок, який рухався позаду його автомобіля, тому ОСОБА_1 вважає, що він не винен у ДТП.

В апеляційному суді ОСОБА_1 та захисник Серебряков Е.С. підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідно до ст. 294 КУпАП інший учасник пригоди ОСОБА_2 повідомлена належним чином про час, день та місце апеляційного перегляду, клопотань про перенесення справи чи про поважні причини неприбуття до суду не надіслала, що не перешкоджає апеляційному перегляду.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників перегляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Перевіряючи доводи апеляційної скарга ОСОБА_1 про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 124 КУпАП, то під час апеляційного розгляду вони знайшли своє підтвердження.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Зі змісту ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 місцевий суд не дотримався цих вимог закону.

Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Оскільки, вказана стаття є бланкетною нормою та відсилає до Правил дорожнього руху України, а тому суд І інстанції під час розгляду матеріалів справи повинен встановити чи порушив пункт ПДР України водій, який зазначений уповноваженою особою в протоколу про адміністративне правопорушення.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, що працівником поліції ставиться ОСОБА_1 в провину порушення п. 20.2 ПДР України, у якому зазначено, що під`їжджаючи до переїзду, а також починаючи рух після зупинки перед ним, водій зобов`язаний керуватися вказівками і сигналами чергового по переїзду, положенням шлагбаума, світловою та звуковою сигналізацією, дорожніми знаками і дорожньою розміткою, а також переконатися в тому, що не наближається поїзд (локомотив, дрезина).

Місцевий суд розглядаючи матеріали визнав ОСОБА_1 винним за те, що він 15 січня 2020 року о 18 годині 10 хвилин керуючи автомобілем під час руху через залізничний переїзд не переконався в тому, що приближається локомотив, у зв`язку з чи відбулося ДТП, але апеляційний суд вважає ці висновки не правильними з наступних підстав.

Так, як пояснив в міському суді ОСОБА_1 , що перед переїздом був знак СТОП, він зупинився пересвідчився, що потяги, які могли наближатися відсутні та почав рух і закінчуючи переїзд відчув удар, локомотив побачив коли автомобіль перебував на переїзді. Сигналу про наближення локомотив не подавав, головний прожектор не був ввімкнутий. В апеляційному суді надав аналогічні пояснення.

Підтвердженням пояснень ОСОБА_1 , що машиніст локомотиву не подавав сигналу та на локомотиві не був включений головний прожектор є пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які вказали, що на локомотиві горів лише один ліхтар, звукового сигналу локомотив не подавав, при цьому пояснили, що на вулиці був туман. Вказані пояснення свідків суд І інстанції прийняв до уваги. Письмові пояснення свідків є також аналогічними наданим в районному суді.(а.с.13-15) Апеляційний суд вважає пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 належними та допустимими, оскільки хоч вони і рухалися в одному автомобілі з ОСОБА_1 , однак їх пояснення підтверджує свідок ОСОБА_6 , який рухався на іншому автомобілі за автомобілем ОСОБА_1 .

Крім того, підтвердженням того, що на локомотиві не були ввімкнуті ліхтарі є надані до матеріалів фототаблиці з місця де відбулася дорожньо-транспортна пригода, з яких видно, що на локомотиві горить лише один буферний ліхтар.(а.с.19)

Отже, беручи до уваги вище вказане, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем під час руху через залізничний переїзд не міг переконатися в тому, що приближається локомотив, оскільки була темна пора доби та туман, а також матеріалами справи не доведено, що на локомотиві були включені всі вогні та локомотив подавав звуковий сигнал, в той час коли відповідно до Інструкції З сигналізації на залізницях України від 23 червня 2008 року № 747, розділу Х Сигнали, що застосуються для позначення поїздів, локомотивів та інших рухомих одиниць, абз 2 п.10.1 голова поїзда під час руху на одноколійних і правильною колією на двоколійних ділянках вночі позначається двома прозоро-білими вогнями ліхтарів біля буферного бруса та сигнальним прозоро-білим вогнем прожектора, а також Регламенту дій локомотивних бригад в аварійних ситуацій та нестандартних ситуаціях при роботі на суміжних ділянках інших залізничних адміністрації від 22 травня 2009 року, розділу 17 порядку дій під час наїзду на людину або зіткнення з транспортним засобом, п.17.1, яким передбачено, що якщо на залізничному переїзді, яких входить в маршрут руху потяга, знаходиться людина або автотранспортний засіб: локомотивна бригада зобов`язана подати звуковий сигнал до того моменту, доки людина або автотранспортний засіб не покине небезпечну зону; машиніст зобов`язаний застосувати екстрене гальмування в разі виникнення загрози наїзду або зіткнення (людина не реагує на що подаються звукові сигнали, автотранспортне засіб не залишає небезпечну зону).

Таким чином, підсумовуючи вище викладене апеляційний суд приходить до висновку, що матеріалами справи не доведено вчинення ОСОБА_1 порушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За таких обставин апеляційну скаргу слід задовольнити, постанову суду необхідно скасувати, а провадження на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. і стягнуто судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп.- скасувати.

Провадження стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Р.В.Мудрецький