Номер справи 237/3747/20
Номер провадження 3/237/2051/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

24.11.20 року м. Курахове

Суддя Мар`їнського районного суду Донецької області Кучко Яна Юріївна, розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

На адресу Мар`їнського районного суду Донецької області надійшов матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 11 жовтня 2020 року серії ДПР18 за № 235576 ОСОБА_1 10 жовтня 2020 року о 22 годині 30 хвилин в м. Курахове по проспекту Запорізькому керував транспортним засобом Honda Dio з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей). Від продуття алкотестеру «Драгер 6810» та проходження медичного огляду у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків.

ОСОБА_1 у судовому засіданні проти протоколу заперечував у повному обсязі та зазначив, що на місці зупинки продути прибор йому ніхто не пропонував, його привезли до дільниці та лише там з`явились два свідки, які факт наявності ознак алкогольного сп`яніння не підтвердили.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд встановив наступне.

У судовому засіданні встановлено, що 11.10.2020 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 за № 235576 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Згідно ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно ч. 6 ст. 266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідний Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду затверджений Постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103 (надалі Порядок) та є чинним до теперішнього часу.

Згідно п. 2 Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Згідно п. 3 Порядку огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, або лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно п. 6 Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Згідно п. 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

При цьому, слід зазначити, що огляд водія на стан сп`яніння проводиться виключно у разі, якщо у поліцейського є об`єктивні та обґрунтовані підстави вважати, що водій перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у відповідності з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС, а сама вимога поліцейських у будь-якому разі має бути законною і вмотивованою, тобто мати певні підстави неспростовного характеру, які б вказували на перебування особи в певному стані сп`яніння поза розумним сумнівом, а не бути надуманою, вигаданою чи перебільшеною.

З огляду на викладене, процедурі огляду на стан сп`яніння має передувати конкретна підстава, що дає право поліцейському як представнику органу державної влади вимагати від водія вчинення певних дій, передбачених законодавством України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимог п. 8 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкції) передбачено, що форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Отже, у випадку коли водій відмовляється від продуття алкотестеру на місці зупинки, то співробітник поліції повинен заповнити направлення до медичного закладу і у випадку, якщо водій відмовиться від його отримання чи проходження такого огляду в медичному закладі, то співробітник поліції повинен зазначити про це в направленні.

В свою чергу, направлення у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутнє, що свідчить про порушення поліцейським вимог норм вищевказаного Порядку та Інструкції.

Отже, порушення процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння працівником поліції, як того вимагає закон, є прямим порушенням норм складання протоколу, що згідно ст. 266 ч.5 КУпАП тягне за собою визнання наслідків огляду водія недійсними, а тому даний протокол не може бути законною підставою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності.

У судовому засіданні були досліджені письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно яких у присутності свідків ОСОБА_1 перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився пройти продути алкотестер «Драгер» та пройти медичний огляд.

Водночас, вказані письмові пояснення свідків є цілковитим відтворенням один одного. Така міра узгодженості між свідченнями свідків у справі дає підстави вважати, що їх пояснення були ретельно скоординовані. Про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань свідки не попереджались.

Крім того, пояснення вищевказаних свідків виконані однаковим почерком, тому викликають обґрунтовані сумніви щодо свободи надання таких пояснень, та взагалі правильності, правдивості зазначених у них відомостей, а також існування самого факту надання таких свідчень.

Окремо суд наголошує і на рівні сумлінності виконання працівниками поліції свого обов`язку зі збирання доказів на підтвердження інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, що знаходить свій вияв в тому, що ані в протоколі про адміністративне правопорушення, ані в письмових поясненнях не зазначене точне місце проживання свідків. Так, вказані процесуальні документи містять відомості про те, що свідок ОСОБА_4 проживає у с. Юріхове, свідок ОСОБА_3 проживає у с. Троїцькому, водночас, ані район в яких розташовані вказані населені пункти, ані область не зазначені, що свідчить про неконкретизованість місця їх проживання та неможливість їх виклдику у судове засідання для надання пояснень по справі. При цьому суд зазначає, що на території Мар`їнського району, на який поширюється територіальна юрисдикція суду, вказані населені пункти за відомостями суду відсутні у зв`язку з внаслідок невиконання працівниками поліції своїх професійних обов`язків з належного оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення залишається лише здогадуватись про те де ж саме проживають свідки.

Суд зазначає, що прийняття вказаних письмових пояснень свідків у якості допустимого доказу без допиту свідків у суді свідчитиме про порушення принципів адміністративного судочинства, зокрема принципу безпосередності дослідження доказів, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду по справі № 560/751/17 від 27 червня 2019 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Надаючи правову оцінку долученому до матеріалів справи відеозапису суд зазначає, що зафіксованими на вказаному доказі відомостями жодним чином не підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, а навпаки підтверджується факт численних порушень з боку працівників поліції.

Зокрема з відеозапису чітко слідує, що сам працівник поліції підтверджує, що свідки, яких чомусь працівник поліції називає понятими в той час як КУпАП вказаного учасника справи не містить, не були присутні під час зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 та з`явились лише у відділі поліції для оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з викладеним слід звернути уваги працівників поліції на положення п. 6 та 7 розділу Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції згідно якої огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів. Лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення

Окремо суд наголошує, що цим самим відеозаписом підтверджується факт сумнівності у добровільності надання свідками письмових пояснень, оскільки на відеозапису чітко зафіксовано як свідки лише підписують вже заповнений невідомою особою бланк без ознайомлення з його змістом. Окремо суд наголошує на тому, що коли один зі свідків намагався прочитати що ж саме він підписує від працівника поліція пролунала фраза «Ти що, писати розучився?» що є прямим свідченням тиску на свідків та свідчить про непрофесійність дій працівників поліції.

При цьому увагу суд привертає також і факт знаходження ОСОБА_1 у відділку поліції.

Положеннями ст. 260 КУпАП працівникам поліції дійсно надано право застосувати заходи забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, одним із видів якого є адміністративне затримання, однак вказана процедура перебуває під чіткою правовою регламентацією, що покликана унеможливити допущення зловживань вказаним заходом

Тобто адміністративне затримання застосовується працівниками поліції не в довільному порядку а лише за наявності передбачених на те правових підстав та факт адміністративного затримання в силу ст. 261 КУпАП фіксується відповідним протоколом про адміністративне затримання, чого в даному випадку здійснено не було та свідчить про пряме порушення гарантованого Конституцією України конституційного права особи на свободу (ст. 29 Конституції України).

Таким чином суд наголошує на тому, що жодним доказом по справі не підтверджується послідовність дій працівників поліції, направлена на дотримання вимог вищевказаного Порядку та Інструкції, як і ст. 266 КУпАП і належної фіксації факту правопорушення.

Інші докази, які би підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в матеріалах справи відсутні, не здобуто таких доказів і під час розгляду справи в суді. Само по собі складення протоколу про адміністративне правопорушення, за відсутності інших даних на підтвердження наявності складу адмінправопорушення, не є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Так, згідно ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998р. (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоби, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа вчинила правопорушення, яке ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

При цьому суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП не знайшов свого підтвердження під час розгляду матеріалів адміністративної справи в суді, а тому провадження в даній справі необхідно закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч.1 ст. 247, 283-285 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення постанови апеляційної скарги до Мар`їнського районного суду Донецької області.

Суддя Кучко Я.Ю.