ПОСТАНОВА

іменем України

Справа № 569/467/20

20 березня 2020 року

Суддя Рівненського міського суду Денисюк П.Д., розглянувши матеріали, які надійшли з Рівненського відділу поліції Головного управління національної поліції в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , працюючого в стоматологічній поліклініці «Дента-Мед», РНОКПП: НОМЕР_1 , за ч. 1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 321853 від 28 грудня 2019 року близько 14 год. 00 хв. гр. ОСОБА_1 в м. Рівне по вулиці Київська біля супермаркету «Вопак» вчинив насильство в сім`ї відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме кричав, ображав нецензурною лайкою, шарпав за одяг та штовхав.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

До початку судового засідання по справі захисник правопорушника ОСОБА_1 - адвокат Крутень І.В. подав до суду клопотання про розгляд справи без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, оскільки жодних доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили та/або підтверджували факт вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 матеріали провадження не містять.

Суд дослідив матеріали справи, оцінив їх в сукупності з іншими доказами, прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП України.

Приписами ст.129 Конституції України, норми якої відповідно до ч. 3 ст. 8 - є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.53 Рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15.10.2010 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява №29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Відповідно до ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Загальними принципами судочинства встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог, передбачених ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з"ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ч.1ст.173-2 КУпАП кваліфікуючими ознаками правопорушення є вчинення домашнього насильства, насильства за ознаками статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення. Тобто основною ознакою правопорушення є вчинення домашнього насильства.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 321853 від 28 грудня 2019 року, що ОСОБА_1 в м. Рівне по вулиці Київська біля супермаркету «Вопак» кричав, ображав нецензурною лайкою, шарпав за одяг та штовхав свою дружину ОСОБА_2 .

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів про те, що ОСОБА_1 проживає разом із ОСОБА_2 , оскільки остання в своїх поясненнях вказала, що разом з ОСОБА_1 не проживає близько 9 місяців.

Тому, суд вважає, що дії ОСОБА_1 безпідставно кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП як вчинення домашнього насильства.

Крім того протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 321853 від 28 грудня 2019 року не відповідає вимогамч.1 ст.256 КУпАП, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

При цьому у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про потерпілу особу, які була чи могла бути заподіяна шкода.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що дії ОСОБА_1 свідчать про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а саме, дрібного хуліганства, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

При цьому суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про невірність кваліфікації дій ОСОБА_1 , при цьому суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, у зв`язку з чим справа за ч. 1 ст. 173 - 2 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173 - 2 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 - 2 КУпАП

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд.

Головуючий суддя