Провадження № 3/325/544/2020
Справа №325/1564/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2020 року смт. Приазовське

Суддя Приазовського районного суду Запорізької області Діденко Є.В., за участю прокурора Широкова М.О., особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Гуляйполе Запорізької області, громадянина України, який до 10.11.2017 року обіймав посаду депутата Приазовської селищної ради Запорізької області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення не притягувався, паспорт серії НОМЕР_1 від 22.12.2009 року,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Депутат Приазовської селищної ради Запорізької області ОСОБА_1 будучи згідно з п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст. 172-6 КУпАП, суб`єктом відповідальності за корупційне правопорушення, передбачене частиною 1 ст. 172-6 КУпАП, достовірно знаючи про необхідність подати у період часу з 01.01.2018 року по 01.04.2018 року декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після звільнення за минулий 2017 рік, у порушення вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року № 2, подав її несвоєчасно, лише 02.09.2020 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене частиною 1 ст. 172-6 КУпАП несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування.

Крім того, депутат Приазовської селищної ради Запорізької області ОСОБА_1 будучи згідно з п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст. 172-6 КУпАП, суб`єктом відповідальності за корупційне правопорушення, передбачене частиною 1 ст. 172-6 КУпАП, достовірно знаючи про необхідність не пізніше двадцяти робочих днів з дня припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної в підпунктах «а», «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону, а саме з 10.11.2017 року, подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням), у порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року № 3, подав її несвоєчасно, лише 03.09.2020 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене частиною 1 ст. 172-6 КУпАП - несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог статті 36 КУпАП, обидва правопорушення (протоколи № 603 і 604 від 18.11.2020 року) об`єднані судом і розглядаються одночасно.

В судовому засіданні ОСОБА_1 визнав обставини, зазначені у протоколах про адміністративні правопорушення, але винуватим себе у вчиненні вказаних правопорушень не визнав, пояснив, що днем несвоєчасного подання ним декларації є 02 квітня 2018 року, і тому з моменту вчинення правопорушення минуло більше двох років, що відповідно до вимог статті 38 КУпАП виключає накладення адміністративного стягнення. Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 27.10.2020 року № 13-р/2020 стаття 65 Закону України «Про запобігання корупції» визнана такою, що не відповідає Конституції України. Частиною 1 ст. 65 зазначеного закону передбачено, що за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку. У зв`язку із визнанням неконституційною статті 65 Закону України «Про запобігання корупції», відсутні підстави для застосування адміністративної відповідальності. Також, відповідно абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» після припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функції держави або місцевого самоврядування, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік, тільки особи, визначені у підпунктах «а», «в» пункту 2, пункту 5 частини першої статті 3, до яких депутат місцевої ради не відноситься. З огляду на це, вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Прокурор Широков М.О. в судовому засіданні вважає необхідним притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Незважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_1 , його винуватість у вчиненні правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, зокрема:

- даними, які містяться в протоколах про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією № 603 та № 604 від 18.11.2020 року, складеними старшим оперуповноваженим управління стратегічних розслідувань в Запорізькій області ДСР Національної поліції України Коломицьким С.С.;

- копією постанови Приазовської селищної виборчої комісії № 14 від 05.11.2015 року, якою зареєстровано обраних депутатів Приазовської селищної ради, і зокрема ОСОБА_1

- копія рішення № 1 Приазовської селищної ради від 10.11.2017 року, яким затверджено початок повноважень депутатів Приазовської селищної ради 7 скликання по 24 округах, серед яких ОСОБА_1 відсутній.

- лист виконавчого комітету Приазовської селищної ради від 15.09.2020 № 2068, яким на запит прокурора повідомлено, що повноваження депутата місцевої ради починаються з дня відкриття першої сесії відповідної ради з моменту офіційного оголошення підсумків виборів відповідною територіальною виборчою комісією і закінчуються в день відкриття першої сесії цієї ради нового скликання. Засідання першої сесії Приазовської селищної ради сьомого скликання відбулось 10.11.2017 року, з цієї дати повноваження депутата ОСОБА_1 закінчились у зв`язку із необранням.

- паперовою копією знімку з веб-сайту Єдиного державного реєстру декларацій, відповідно до якого ОСОБА_1 подав декларацію після звільнення 02.09.2020 року та декларацію перед звільненням 03.09.2020 року, посада: депутат.

- паперовими копіями декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування з Єдиного державного реєстру декларацій, згідно з якими ОСОБА_1 подав декларацію (після звільнення) за попередній 2017 рік, займана посада депутат, та декларацію (перед звільненням) за період з 01.01.2017 року по 10.11.2017 року, посада депутат.

Оцінюючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що вони є належними і допустимими в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки містять фактичні дані, на основі яких встановлена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Будь-яких доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 поважних причин для неподання своєчасно декларацій, суду надано не було.

Відповідно до підпункту «б» пункту 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , зокрема народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови.

Частинами 1, 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон 1700-VII) передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Згідно з пунктом 5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 10.06.2016 року:

декларація перед звільненням - декларація, яка подається відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 Закону не пізніше двадцяти робочих днів з дня припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у підпунктах «а», «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону.

декларація після звільнення - декларація, яка подається відповідно до абзацу другого частини другої статті 45 Закону до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а», «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року. Інформація про місце роботи (проходження служби) та займану посаду суб`єкта декларування у такій декларації зазначається відповідно до місця роботи (проходження служби) та займаної посади, перебування (проходження) на яких зумовили обов`язок подання такої декларації;

Оцінюючи доводи ОСОБА_1 в частині моменту вчинення правопорушення, суд виходить із того, що об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого в ч. 1 ст. 172-6 КУпАП полягає у вчиненні дій - несвоєчасне подання декларації, а не у бездіяльності, яку можна пов`язувати з неподанням декларації. Відповідно, момент вчинення даного правопорушення повинен визначатись моментом вчинення відповідних дій несвоєчасним поданням декларації, а не моментом бездіяльності неподанням декларації у передбачений законом термін, як стверджує ОСОБА_1 .

Оскільки, днем несвоєчасного подання декларацій є 02.09.2020 року та 03.09.2020 року, тобто дні коли такі декларації були подані з порушенням встановлених законом строків, то саме ці дати слід вважати днями вчинення правопорушень, незалежно від того, коли розпочалась бездіяльність щодо неподання таких декларацій.

У зв`язку з цим, суд не погоджується з доводами особи, яка притягається до відповідальності щодо пропущення строків накладення адміністративного стягнення.

Надаючи оцінку аргументам ОСОБА_1 в частині того, що відповідно ч. 2 ст. 45 Закону 1700-VII він не був зобов`язаний подавати декларацію після звільнення, суд зазначає таке.

Абзац 2 ч. 2 ст. 45 Закону 1700-VII передбачає обов`язок подання декларації після припинення діяльності: 1) пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, 2) іншої діяльності, зазначеної у підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3.

Розмежування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування та іншої діяльності, яка прирівнюється до такої, міститься у статті 3 Закону 1700-VII, зокрема, діяльність депутата місцевої ради відноситься до діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (підпункт «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону).

З цих підстав суд не погоджується з доводами ОСОБА_1 і вважає, що вони ґрунтуються на неправильному розумінні положень ч. 2 статті 45 Закону 1700-VII.

Також, суд вважає необґрунтованими доводи особи, яка притягається до відповідальності щодо неможливості притягнення його до адміністративної відповідальності через неконституційність статті 65 Закону 1700-VII.

Так, частиною 1 ст. 65 Закону 1700-VII передбачено, що за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.10.2020 року № 13-р/2020, визнані такими, що не відповідають Конституції України низка положень Закону України «Про запобігання корупції», і зокрема стаття 65.

Проте, зі змісту зазначеного рішення Конституційного Суду України можна дійти висновку, що питання про конституційність адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення, не було предметом його розгляду.

Положення статті 65 Закону 1700-VII мають загальний характер і спрямованість, та безпосередньо не встановлюють відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, і відповідно не можуть виступати правовими підставами для притягнення до відповідальності.

Згідно зі статтею 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Виходячи із наведеного, суд зазначає, що положення статті 65 Закону 1700-VII не передбачають адміністративної відповідальності, а законом, який встановлює адміністративну відповідальність за правопорушення, пов`язані з корупцією, є саме Кодекс України про адміністративні правопорушення, і зокрема стаття 172-6, яка є чинною і неконституційною не визнавалась.

Таким чином, дії ОСОБА_1 містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, відповідно до статей 34, 35 КУпАП, по справі не встановлено.

Водночас, відповідно до статті 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Положення статті 22 КУпАП не містять критеріїв визнання правопорушення малозначним, і тому це є оціночним поняттям, яке відноситься до дискреції суду з урахуванням обставин вчинення конкретного правопорушення і його наслідків.

Хоча суд зазначав, що проміжок часу, який минув з моменту виникнення у ОСОБА_1 обов`язку подання декларації не є підставою для застосування статті 38 КУпАП, суд вважає можливим розглянути ці доводи з точки зору впливу такого строку на суспільну шкідливість правопорушення.

Слід зазначити, що обов`язок декларування у відповідних категорій осіб пов`язаний з інтересом держави, який полягає у веденні моніторингу доходів і способу життя таких осіб, для своєчасного виявлення можливих фактів корупційних правопорушень, своєчасного припинення корупційних діянь та мінімізації збитків, яких може зазнавати держава чи інші особи.

Так, з моменту виникнення обов`язку у ОСОБА_1 подання відповідних декларацій минуло більше ніж два з половиною роки. Протягом такого значного періоду часу компетентні державні органи взагалі не надавали уваги факту неподання ОСОБА_1 декларацій, хоча такі відомості були відкриті у базі даних Єдиного державного реєстру декларацій. Лише після виконання ОСОБА_1 обов`язку щодо подання декларацій, було розпочато провадження у справах про адміністративні правопорушення за даним фактом.

Суд звертає увагу, що зі спливом часу втрачається суспільна шкідливість наслідків адміністративного правопорушення, і відповідно, ефективність заходів адміністративного примусу.

Тому, на переконання суду, строк, який минув з моменту виникнення у ОСОБА_1 обов`язку з подання відповідних декларацій значно зменшує суспільну шкідливість такого правопорушення на даний час.

Крім того, суд враховує те, що несвоєчасне подання ОСОБА_1 декларацій не було пов`язано з умисним прихованням від держави інформації про майновий стан, у суду відсутні будь-які відомості про те, що декларації містять неповні або недостовірні відомості. Як пояснив ОСОБА_1 , причиною неподання таких декларацій була неуважність суб`єкта декларування, а не умисне їх неподання з метою приховати якусь інформацію. Будь-яких доказів протилежного суду не надано.

Також, суд приймає до уваги те, що раніше ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не притягався, негативної інформації про його особу суду не надано.

Отже, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, суд відповідно до ст. 22 КУпАП, з урахуванням характеру і обставин вчиненого правопорушення, особи порушника, вважає вчинене ним правопорушення малозначним, і тому для досягнення виховного впливу достатньо обмежитись усним зауваженням, із визнанням винуватості особи, яка притягається до відповідальності.

Керуючись ст.ст. 22, 36, ч. 1 ст. 172-6, п. 1 ч. 1 ст. 284, 285 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП (протоколи № 603 і 604 від 18.11.2020 рок), і звільнити його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

На постанову може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Запорізької області через Приазовський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя Є.В. Діденко