П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2020 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. м. Ужгород, за ст.44-3 КУпАП України,-

в с т а н о в и в:

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №129114 від 31.10.2020 вбачається, що 31.10.2020 о 03 год. 33 хв. гр. ОСОБА_1 , за адресою м. Ужгород, вул. Корзо, буд 7 перебував без документів, які посвідчують особу, чим порушив пп.2 п. 10 Постанвои КМУ №641 від 22.07.2020 «Про встановлення карантинних та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території зі значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої корона вірусом SARS-COV19.

В судове засідання ОСОБА_1 , не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомляв.

В попередньому судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, пояснивши, що він перебував в одній компанії з ОСОБА_2 та його дружиною, між останніми виникла сварка, вони гучно розмовляли, у зв`язку з чим хтось викликав працівників поліції. Один з працівників поліції, що приїхав на виклик, підійшов до ОСОБА_3 та почав погрожувати останньому, приставивши пістолет до його скроні. Стверджує, що не вчиняв жодних протиправних дій, лише здійснював відеозйомку незаконних, на його думку, дій поліцейського. Просив врахувати, що на його думку незаконно забрали з місця події, документи у нього були при собі, однак внаслідок того, що його завалили на землю можливо випали з карманів штанів. На слідуючий день документи, а саме паспорт йому повернув ОСОБА_2 .

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Старцев Є.Г., в судове засідання зявився, 01.12.2020 надіслав до суду клопотання про допит свідка ОСОБА_2 та про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме відео з місця події яке знімав ОСОБА_1 .. Окрім того, 17.12.2020 подав до суду письмове клопотання про закриття провадження у справі.

Допитаний у попередньому судовому засідання свідок ОСОБА_2 , показав, що у вказаний в протоколі про адміністративне правопорушення день та час він спільно з дружиною, відвідували заклад Loft, виникла сварка із жінкою, вони не викликали поліцію. Після сварки стояв в дуфорті разом з ОСОБА_1 , прийшли працівники поліції, працівник поліції був агресивний, витягнув вогнепальну табельну зброю та направив її у бік його голови. На зауваження прибрати зброю останній не реагував. ОСОБА_1 , який був присутній на місці події, почав проводив відеозйомку на камеру свого мобільного телефону незаконних дій поліцейського, у зв`язку з чим останній підійшов до нього і без будь-яких попереджень вибив з рук телефон та повалив на землю. ОСОБА_1 , за твердженням ОСОБА_2 , ніякого опору працівнику поліції не чинив. Показав, що паспорт працівники поліції у ОСОБА_1 не просили. При цьому додав, що паспорт громадянина України ОСОБА_1 та інші його документи, після сутички між ним та працівниками поліції, та після того як ОСОБА_1 повалили на землю та забрали поліцейські, він знайшов на землі на місці події. В подальшому він повернув такі документи ОСОБА_1 на наступний день. Про те, що відносно ОСОБА_1 склали протокол йому відомо не було.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Статтею 245 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 Кодексу України про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" унормовано, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

У відповідності до ст.41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Диспозиція ст. 44-3 Кодексу України про адміністративне правопорушення є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших норм права чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки осіб, передбачених в умовах карантину. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно -документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Кваліфікуючі ознаки правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, мають бути конкретно зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення як того вимагає ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення

Таким чином, об`єктивною стороною складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є здійснення винною особою діянь, які прямо заборонені Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та деталізовані у постанові Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п.п.2 п. 10 Постанови КМУ від 22липня 2020р. №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2»: на території України на період дії карантину забороняється перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи.

Разом з тим, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять відомостей про те, що у ОСОБА_1 було відсутнє посвідчення особи, окрім того, він як і свідок, що надав пояснення в судовому засіданні, який попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, стверджували, що в нього при собі був паспорт гр. України, який у нього ніхто не запитував.

Так, єдиним підтверджуючим доказом вини ОСОБА_1 є протокол про адміністративне правопорушення інших доказів до матеріали справи не надано.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису доданого до матеріалів справи, вбачається що на такому зафіксовано виключно процедура складання протоколу за ст. 44-3 КУпАП. З дослідженого в судовому засіданні відеозапису з місця події, які були надані стороною захисту вбачається наявність конфлікту поліцейських з ОСОБА_2 та зафіксовано момент спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими.

При цьому, надані суду докази до матеріалів адміністративної справи, не спростовують доводів сторони захисту.

Правова позиція по справі самого ОСОБА_1 , є його засобом захисту та підлягає ретельній перевірці під час судового розгляду з огляду на вільне визначення своєї позиції до вчиненого, правильного розуміння обставин події, шляхом безпосереднього дослідження доказів судом, а обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, є складовою презумції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України,ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до вимог ч.2ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Таким чином, надані органом поліції матеріали суд визнає недостатніми для підтвердження вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні інкримінованого правопорушення, а отже, керуючись фундаментальним принципом презумпції невинуватості та вимогами п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі з причини відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП). Встановлені у суді обставини не підтверджують правильність викладених у протоколі даних про обставини правопорушення.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення, а також , якщо скасовано акт, який встановлює адміністративну відповідальність.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247КУпАП у зв`язку із відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 44-3, 247, 280, 283-285, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст.44-3 КУпАП України закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП .

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош