Справа № 350/924/20
Провадження № 33/4808/520/20
Категорія ч. 1 ст. 184 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Повзло
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши її апеляційну скаргу на постанову судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 23.07.2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , громадянку України,

притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП з накладенням на неї адміністративного стягнення у виді попередження, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати, провадження по справі закрити, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд не повідомив її про час та місце судового розгляду, та розглянув справу у її відсутність, що є порушенням її прав. Вказує на безпідставне посилання в постанові суду на порядок оскарження до Апеляційного суду Івано-Франківської області, який припинив свою діяльність. Посилається на те, що її взагалі не було опитано. Протокол не містить жодних відомостей щодо свідків. Вказує на те, що суд першої інстанції не допитав й осіб, пояснення яких долучено до протоколу. Водночас звертає увагу на те, що суд зазначає адресу її мешкання, де вона не проживає, оскільки, ще до події, що вказана у протоколі, вона переїхала до батьків та мешкала там з дитиною. Вважає, що суд не всебічно та неповно розглянув справу.

Постановою суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання та життя свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки залишила сина на тривалий час без нагляду та веде аморальний спосіб життя, за що була притягнена до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КупАП.

В судове засідання апеляційного суду, з`явилась особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , якій роз`яснені права, передбачені ст.268 КУпАП. Заяв та клопотань не надійшло. Повідомила, що її захисник на лікарняному, свої інтереси буде захищати самостійно та просила розглядати в його відсутність.

Заслухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, яка підтримала клопотання про поновлення строку та доводи апеляційної скарги, вважала рішення суду передчасним, доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, апеляційну скаргу - задовольнити, постанову суду - скасувати, а провадження по справі закрити.

Щодо доводів апелянта в частині поважності пропуску нею строку на апеляційне оскарження, доходжу наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду про визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. було ухвалено за її відсутність.

Відомостей щодо належного сповіщення ОСОБА_1 про час та місце судового засідання матеріали провадження не містять, а тому вважаю безпідставними висновки суду про те, що « ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, хоча про час розгляду справи завчасно була повідомлена у встановленому законом порядку, а тому вважаю за необхідне справу розглянути у її відсутності».

В якості причини пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт посилається на те, що копію судового рішення вона не отримувала, оскільки суд першої інстанції направив копію постанови на адресу мешкання її чоловіка, проте вона не мешкала з ним, оскільки на той період часу вже перебувала з чоловіком на стадії розлучення й мешкала у своїх батьків, за іншою адресою, а тому їй не було відомо ані про час судового засідання, ані про результати розгляду.

Вказані доводи апелянта повністю узгоджуються з письмовими поясненнями ОСОБА_3 - бабусі малолітньої дитини та мати її чоловіка, з яких вбачається, що 17.06.2020 року вона разом із сином - батьком дитини - поїхали до місця проживання її невістки - ОСОБА_1 , а саме до батьків останньої (а.п. 3 зворіт).

Наведене вище свідчить проте, що ОСОБА_1 дійсно на час події не мешкала разом з чоловіком за адресою, що зазначена судом першої інстанції: АДРЕСА_2 , а проживала у батьків, за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, з урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, вважаю, що апелянт пропустив строк на оскарження постанови суду з поважних причин, а тому строк на апеляційне оскарження належить поновити, постанову суду - скасувати, внаслідок порушення судом першої інстанції приписів ст. 268 КУпАП, а саме розгляд справи у відсутність особи, яку притягається до адміністративної відповідальності, яку не було належним чином сповіщено про час та місце судового розгляду.

Щодо вимог апеляційної скарги в частині відсутності в діях апелянта складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, доходжу наступного висновку.

Відповідно до норм діючого законодавства, апеляційний перегляд відбувається в межах доводів апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заперечувала свою винуватість та стверджувала, що її притягнення до адміністративної відповідальності є безпідставним.

Дослідивши надані суду матеріали, оцінивши їх у сукупності, доходжу висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання та життя її неповнолітньої дитини.

Так, згідно приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За змістом положень статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені також ст. 150 Сімейного кодексу України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Диспозиція частини 1 статті 184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, проявляється у невиконанні батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі.

Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

В той же час, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Отже, ухилення від виконання батьківських обов`язків, в розумінні ч. 1 ст. 184 КУпАП, це не будь-яка дія, а вважається невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються: 1) забезпечення належних умов життя; 2) навчання дітей; 3) виховання дітей.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 інкримінується порушення ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до положень Глави 19 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом у якому викладається твердження про вчинення особою відповідного правопорушення, при доведенні вчинення якого, особа піддається певним заходам примусу.

Протокол про адміністративне правопорушення є підставою для подальшого провадження у справі, викликає у особи необхідність здійснення свого захисту, у зв`язку із чим до нього пред`являються особливі вимоги.

Оскільки протокол про адміністративне правопорушення є підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення у ньому повинна викладатись суть правопорушення, поставлена особі у вину, яка повинна відповідати диспозиції відповідної статті (частини статті) КУпАП.

Так, суть адміністративного правопорушення в протоколі серії АПР-18 №534800 від 25.06.2020 року, викладена наступним чином: « ОСОБА_1 ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання та життя свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки залишила сина на тривалий час без нагляду та веде аморальний спосіб життя» (а.п. 1).

В протоколі міститься пояснення ОСОБА_1 : «Від пояснень відмовляють, з протоколом згідна».

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу правопорушника; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення порушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Неналежно оформлений протокол про адміністративне правопорушення перешкоджає здійсненню правосуддя.

В той же час, складений протокол про адміністративне правопорушення серії АПР-18 №534800 від 25.06.2020 року, не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки він не містить обов`язкових вимог його складових, а саме: часу вчинення правопорушення, місце вчинення порушення, даних щодо свідків, їх адреси, та конкретної суті обвинувачення з посиланням на нормативно-правові акти, що були порушені батьками.

Норми ст. 184 КУпАП носять бланкетний характер, тобто відсилають до іншого нормативно-правового акту, яким і передбачений обов`язок батьків вчиняти певні дії щодо виховання своїх дітей.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дітей закріплені в Конституції України, Сімейному кодексі України, Законі України «Про охорону дитинства», проте, в протоколі відсутні конкретні правові норми, за порушення яких настає адміністративна відповідальність.

До протоколу також не додано будь-яких документів на підтвердження суті висунутого обвинувачення. Відсутні будь-які відомості щодо безсторонніх свідків.

Матеріали провадження містять лише пояснення чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , що є батька дитини, з яким остання, на час події, перебувала у неприязних стосунках внаслідок сварки, та пояснення матері чоловіка, бабусі дитини, - ОСОБА_3 , з яких вбачається, що ОСОБА_1 веде аморальний спосіб життя, вживає алкогольні напої, не слідкує за малолітнім сином.

Так, з пояснень ОСОБА_4 від 25.06.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 залишає сина на нього та його батьків, та по 3-4 дні не ночує вдома, місце її перебування йому невідоме. 21.06.2020 року близько о 04-00 год. ОСОБА_1 пішла з дому, залишивши дитину самого, та повернулась 25.06.2020 року близько об 11-00 год. Додав, що ОСОБА_1 за дитиною не слідкує, систематично дитина знаходиться у брудному одязі та голодна. На його прохання доглядати за дитиною, не реагує (а.п. 2).

В своїх поясненнях ОСОБА_3 - бабуся малолітньої дитини (мати батька дитини) наголосила на тому, що 17.06.2020 року вона разом із сином - батьком дитини - поїхали до місця проживання її невістки, щоб взяти онука на деякий час до себе, щоб купити йому одяг та взуття, оскільки невістка йому нічого не купує та не веде належного догляду за своїм малолітнім сином. Невістка сказала, що дає на тиждень онука. Вона бачила, що дитина брудна та немита, одяг також був брудним. 20.06.2020 року невістка приїжджала до їх місця проживання та вкравши гроші, втекла у невідомому напрямку. Оскільки їм не було відомо, де перебуває невістка, онука вони не везли до її місця проживання. 25.06.2020 року ОСОБА_1 приїхала до них, якій було наголошено на тому, що неможна так робити, а саме залишати дитину без нагляду та не займатись вихованням, остання почала кричати, викликала наряд поліції та звинувачувала у тому, що їй не відають сина. Додала, що невістка не займається вихованням онука та веде аморальний спосіб життя (а.п. 3).

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснила, що на теперішній час, між нею та її чоловіком розірвано шлюб та визначене місце проживання їх спільного малолітнього сина з батьком - її чоловіком ОСОБА_4 , судове рішення, ще не набуло чинності. Пояснила, що її чоловік працює за кордоном. В червні він повернувся на України та в період з 21-25 червня 2020 року у них була сварка з чоловіком. Після чого чоловік та його мати забрали їх сина до себе додому. Наголосила на тому, що у неї з чоловіком були погані стосунки, та на той період часу, вони перебували в стадії розірвання шлюбу. Вказує, що вона веде нормальне життя, алкоголем не зловживає, та сина без нагляду не залишала, оскільки сина на той час забрав до себе її чоловік, який також має виконувати батьківські обов`язки.

Отже, з наведених пояснень осіб, вбачається, що ними описується лише один випадок події, що сталась у червні місяці 2020 року.

Аналізуючи наявні в матеріалах провадження докази, та співставивши їх із кваліфікуючими ознаками ч. 1 ст. 184 КУпАП, вважаю, що в дії ОСОБА_1 відсутній склад вказаного адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Правова регламентація прав та обов`язків батьків передбачає покладення на кожного з них однакової відповідальності за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за малолітнім є рівним для обох з них.

З системного аналізу діючого законодавства, а саме ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, положення Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, відповідно до яких, при вирішенні будь-яких спорів, що стосуються дитини, державні органи, у тому числі суди, мають забезпечити пріоритет прав дитини, тобто спір має бути вирішений таким чином, щоб максимально гарантувати фізичний, розумовий, духовний розвиток дитині у соціально здоровому середовищі. При цьому, особисті амбіції батьків або одного з них відносно дитини, чи будь-які конфлікти між самими батьками стосовно питання утримання і виховання дитини, не можуть прийматися до уваги.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, сама по собі обставина, що ОСОБА_1 , як мати, не приходила до свого малолітнього сина ОСОБА_2 , якого забрав до себе додому батько дитини (чоловік ОСОБА_4 ) та бабуся (мати чоловіка - ОСОБА_3 ), за відсутності у матеріалах справи інших даних, не може бути достатньою підставою для висновку про те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання та життя свого малолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

До апеляційної скарги апелянтом долучені: довідка про те, що ОСОБА_1 на обліку у лікаря психіатра не перебуває (а.п. 37); акт про обстеження матеріально-побутових умов проживання за місцем мешкання ОСОБА_1 , складеного 07.09.2020 року, з висновком комісії: «Умови проживання даного господарства задовільні» (а.п. 38-39).

Також долучені апелянтом й пояснення свідків - сусідів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та пояснення матері ОСОБА_1 - ОСОБА_7 (а.п. 41-43), які фактично лише підтвердили той факт, що малолітнього сина ОСОБА_1 , дійсно забрали батько дитини та бабуся.

З урахуванням наведеного вище, доходжу висновку, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, працівниками поліції не було встановлено всіх обставин справи, що впливають на кваліфікацію дій за ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки лише факт повідомлення батьком та бабусею малолітньої дитини про те, що дитина була брудна та голодна, та відсутність ОСОБА_1 в період знаходження дитини у них, не є безумовними доказами ухилення останньої від виконання покладених на неї законом як на матір обов`язків, виходячи з того, що батько та бабуся дитини не є безсторонніми свідками, внаслідок наявності судового провадження про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , з встановлення місця проживання дитини.

Враховуючи наведене вище, доходжу висновку про неконкретність висунутого ОСОБА_1 обвинувачення, що міститься у протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР-18 №534800 від 25.06.2020 року, яке, в свою чергу, не підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами для кваліфікації дій саме за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Основними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституціцї України, є, крім інших, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказів на спростування доводів, що містяться в апеляційній скарзі, матеріали провадження не містять, й в ході апеляційного розгляду не здобуто.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише у межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, та суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Нечітке, незрозуміле обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення, є порушенням права особи на захист.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

Враховуючи наведене вище, доходжу висновку, що наведені вище порушення закону при складанні протоколу про адміністративне правопорушення є істотними і не можуть бути усунуті під час апеляційного розгляду.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 не вбачається ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, що свідчить про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене вважаю, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, апеляційну скаргу - задовольнити, а постанова суду першої інстанції - скасувати із закриттям провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 23.07.2020 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП, скасувати.

Прийняти нову, якою провадження по справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло