Справа №345/847/20
Провадження № 3/345/276/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2020 року м. Калуш

Суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області Онушканич В.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Калуського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , офіційно непрацюючого, громадянин України, за ч. 4 ст. 173-4 КУпАП,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 є батьком малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є учнем 8-Б класу навчального закладу ЗОШ І-ІІІ ступенів № 5 м. Калуш, який в травні 2019 року та з вересня 2019 року по 29 січня 2020 року скоїв булінг разом з однокласниками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_4 у приміщенні школи ЗОШ №5 у присутності інших учнів вчиняли психологічне насильство щодо учня 8-Б класу даної школи ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме обзивали його крисою, пацюком, щуром, придбали та поклали на його стілець кусок сиру. Від таких дій ОСОБА_5 часто плакав та не мав бажання ходити до школи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину визнав частково. Пояснив, що дійсно його син разом з іншим однокласниками обзивали свого однокласника ОСОБА_5 , одного разу підклали йому сир на крісло. Також одного разу між його сином і ОСОБА_6 виник конфлікт в ході якого вони вдарили один одного. Проте, вважає, що в діях його сина немає ознак боулінгу, оскільки відсутня систематичність, також з боку його сина не було насильства та агресії відносно ОСОБА_5 . Вказав, що на даний час він провів виховну бесіду із сином, в ході якої син пообіцяв, що більше не буде ображати однокласників. ОСОБА_1 просить врахувати, що він офіційно не працевлаштований, доглядає за хворими батьками, а тому, з огляду на скрутне матеріальне становище, не буде мати змоги сплати штраф.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно частини четвертою статті 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-4 КУпАП встановлено відповідальність за булінг (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Диспозицією ч. 2 ст. 173-4 КУпАП встановлено відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене групою осіб або повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Ч. 4 ст. 173-4 КУпАП передбачено, що діяння, передбачене частиною другою цієї статті, вчинене малолітньою або неповнолітньою особою віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років тягне за собою накладення штрафу на батьків або осіб, які їх замінюють, від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин.

Дослідивши надані матеріали, вважаю, що поряд із частковим визнання вини, вина ОСОБА_1 у скоєному доводиться відомостями, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення від 19.02.2020 р. (а.с. 1), доповідною запискою класного керівника ОСОБА_7 (а.с. 9), зверненням ОСОБА_5 про захист (а.с.10), пояснювальними записками неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 11, 12, 13), протоколом № 1 засідання комісії з розгляду випадку булінгу в ЗОШ №5 (а.с.14-17), характеристиками на учнів 8-б класу (а.с.18-21), письмовими поясненнями ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 (а.с.22,23, 25,26, 27-28).

Досліджені докази вважаю належними та допустимими, а в своїй сукупності достатніми. Доказів, які б спростовували наведені в протоколі обставини, надано не було.

Таким чином, вважаю доведеним факт вчинення малолітнім ОСОБА_2 булінгу (цькування), тобто діяння учасника освітнього процесу, які полягають у психологічному та фізичному насильстві стосовно малолітнього ОСОБА_5 , внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному та фізичному здоровю потерпілого, тому дії ОСОБА_1 , як батька малолітнього ОСОБА_2 , вірно кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 173-4 КУпАП.

Призначаючи стягнення ОСОБА_1 у відповідності з вимогами ст. 33 КУпАП, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного, особу правопорушника, його майновий стан й обставини справи. Зокрема, суд враховує, що ОСОБА_1 офіційно не працевлаштований, перебуває у скрутному матеріальному становищі, а тому вважає, що йому слід обрати стягнення в межах санкції ч. 4 ст. 173-4 КУпАП саме у вигляді громадських робіт. Застосування такого стягнення як штраф буде для нього непосильним у зв`язку з відсутністю стабільних джерел доходу.

Відповідно до ч.1 ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Таким чином, із ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 40-1, 221, 283, 284 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір»,

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним за ч. 4 ст. 173-4 КУпАП та призначити стягнення у вигляді 40 годин громадських робіт.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави (стягувач - Державна судова адміністрація України) судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя