ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1210/20Головуючий у 1-й інстанції Воробель Н.П.
Провадження № 33/817/131/20 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Черніцького І.Р.,

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2020 року, -

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 10 200 гривень в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Як визнав суд, 20 січня 2020 року о 01 год. 05 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем «Mercedes-Benz GL 550», р.н. НОМЕР_1 , вулицею Руська у м. Тернополі з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки із застосуванням газоаналізатора «Drager Alkotest 6820» № ARHJ 0295 повірка дійсна до 30 жовтня 2020 року та у найближчому медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2020 року, та ухвалити нову, якою закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КупАП.

Вважає, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП.

На думку апелянта, суд першої інстанції аналізуючи докази зазначені в рішенні суду, щодо їх належності та допустимості, не дотримався положень ст.ст.251, 252 КупАП, які регламентують загальний порядок оцінки доказів органом, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Вважає, що його вина не може бути підтверджена протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків, без їх безпосереднього допиту в судовому засіданні, відеозаписом, без зазначення технічного засобу з усіма необхідними реквізитами, рапортом, який не містить будь-якого доказового значення.

Звертає увагу суду на те, що дані в рапорті не повністю узгоджуються з даними, що містяться на фрагментах відео з нагрудних камер поліцейських. Зокрема вказує, що рапорт не містить жодних даних ні інших письмових додатків, які б вказували на причину зупинки т.з., котрим він керував. Крім того вважає, що незрозуміло чим підтверджуються обставини викладені в рапорті щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння, адже працівники поліції жодного разу не вказували в розмові про такі ознаки.

Також вказує, що матеріали справи не містять даних, які б свідчили про необхідність зупинки транспортного засобу із підстав, передбачених ст.35 ЗУ "Про національну поліцію".

Заслухавши адвоката Черніцького І.Р., який ствердив, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи і це не перешкоджає розгляду справи без його участі, а також повністю підтримав подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2020 року та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення та оскаржуваної постанови, судом першої інстанції під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 дані вимоги закону не дотримані, а тому висновок судді про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не відповідає фактичним обставинам справи.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 р. №3353-ХІІ передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов"язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно п.2.3 "д" Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

На вимогу поліцейського відповідно до п.2.4 цих Правил водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

При цьому, статтею 35 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. Даний перелік, зокрема, передбачає: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Як слідує з матеріалів справи, 20.01.2020 року о 01 год. 30 хв. на вулиці Руській в м. Тернополі працівниками поліції зупинено «Mercedes-Benz GL 550», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , після чого запропоновано останньому пройти огляд на стан сп`яніння, від якого водій відмовився.

Проте, аналіз матеріалів провадження судом апеляційної інстанції свідчить про відсутність у працівників поліції підстав, які регламентовані статтею 35 Закону України "Про Національну поліцію", щодо зупинки вказаного транспортного засобу, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Зокрема, обґрунтовуючи правомірність зупинки транспортного засобу працівниками поліції, суд першої інстанції зіслався на рапорт інспектора роти № 1 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Сеньківа Н.А. від 20 січня 2020 року та матеріали відеофіксації.

Разом з тим, згідно вказаного рапорту працівник поліції доповідає виключно про факт зупинки транспортного засобу «Mercedes-Benz GL 550», р.н. НОМЕР_1 , та виявлення у водія ознак сп`яніння. Будь-яка інформація про причину зупинки цього транспортного засобу у дослідженому судом рапорті працівника поліції не відображена.

Вказаний працівник поліції судом першої інстанції не допитувався.

Зважаючи на те, що захисником ОСОБА_1 адвокатом Черніцьким І.Р. в судовому засіданні ставилось питання про безпідставність зупинки траспортного засобу під керуванням його підзахисного і, як наслідок, визнання недопустимими всіх інших доказів, з`ясування таких відомостей у працівників поліції, що зупинили транспортний засіб і складали протокол про адміністративне правопорушення, мало суттєве значення для встановлення законності вимог поліцейських щодо проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 .

З відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, які були предметом дослідження суду першої інстанції, вбачається, що причиною зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 є інформація про керування ним у нетверезому стані. Однак, така інформація, про наявність якої зазначає працівник поліції, не зафіксована жодним документом, і у матеріалах справи такий доказ відсутній.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні та судом першої інстанції не наведено належних та допустимих доказів, в контексті положень ст.251 КУпАП, які б свідчили про наявність підстав у працівників поліції, за обставин відображених у матеріалах справи, для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , згідно з приписами ст.35 Закону України "Про Національну поліцію".

В даному випадку працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено факту порушення ОСОБА_1 . Правил дорожнього руху України, про що працівник поліції стверджує згідно матеріалів відеофіксації, які могли би бути підставою для зупинки його транспортного засобу згідно зі ст.35 Закону України "Про національну поліцію", якою регламентовано перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображена у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України», «Балицький проти України» будь-яке порушення конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили.

Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня, а також зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів, визнаних недопустимими, оскільки визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших.

Зважаючи на те, що судом встановлено факт зупинки поліцейськими транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 без належних на те підстав, всупереч положень ст.35 Закону України "Про національну поліцію", тому і протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 БД № 260743 від 21.01.2020 р., складений відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП, за наслідком такої зупинки, як і всі інші докази, вказані у протоколі, є недопустимими доказами.

З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його Тернопільським міськрайонним судом притягнуто до адміністративної відповідальності.

За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні, належні та допустимі докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від12 березня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.