Справа № 466/3137/20 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 33/811/1116/20 Доповідач: Белена А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді Белени А.В.,

особи, яку звільнено від адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

апелянта ОСОБА_2 ,

представника апелянта адвоката Гриценка С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , на постанову судді Шевченківського районного суду м Львова від 13.07.2020

встановив :

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 13.07.2020 щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка перебуває у відпусті по догляду за дитиною та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

закрито справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №215169, який було складено 23 квітня 2020 року поліцейським взводу 2 роти 4 батальйону 1 УПП у Львівській області ДПП Качмаром С.В., зазначено, що 23 квітня 2020 року о 19 год. 00 хв., на просп. В.Чорновола,101, гр. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Peugeot 308», д.н.з. НОМЕР_1 , була неуважна за кермом та під час перестроювання не надала дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку мала перестроїтись, що призвело до зіткнення з транспортним засобом «BMW 335», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Своїми діями, як вказано в цьому протоколі, ОСОБА_1 порушила п.2.3.б) та п. 10.3 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

На постанову судді ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову судді, прийняти нову постанову, якою притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Вважає постанову безпідставною, необґрунтованою, яка не відповідає фактичним обставинам справи.

Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що не було належним чином враховано його пояснення та пояснення свідка ОСОБА_3 .

Крім того суд не виявив розбіжностей в поясненнях свідка ОСОБА_3 і ОСОБА_1 та не усунув їх щодо того як ОСОБА_1 і в який спосіб перетинала переривчасту лінію дорожньої розмітки для заїзду в магазин. За словами ОСОБА_1 вона з лівої смуги руху розпочала маневр повороту праворуч, а з показів свідка випливає, що вона перестроювалася в праву смугу для заїзду в магазин.

Апелянт наголошує, що суд не наводить доводів на підставі яких він дійшов висновку про не вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Апелянт наголошує, що відносно нього не був складений протокол поліцейськими щодо порушення ним проїзду смугою для МТЗ. Не враховано судом і локалізація пошкоджень ТЗ.

Заслухавши думку апелянта ОСОБА_2 , підтриману його представником - адвокатом Гриценко С.І. про задоволення апеляційних вимог в повному обсязі, думку ОСОБА_1 , яка заперечила апеляційну скаргу та просила залишити постанову суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Згідно п.1.4. Правил дорожнього руху України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

У постанові суду першої інстанції суддя підставно вказав, що в діях водія ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, зробивши висновок на підставі матеріалів справи, які були предметом розгляду в судовому засіданні, а саме:

- схемою місця ДТП, від 23.04.2020 (а.с.3,4);

- поясненнями водіїв ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 від 23.04.2020 (а.с.5,6,7). та іншими матеріалами справи наданими суду першої інстанції водіями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , зокрема фотографіями з місця ДТП (а.с.24).

Допитана в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що вона діяла згідно правил дорожнього руху, і у відповідності до яких кожен з водіїв повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її міну. Перед здійсненням повороту праворуч для заїзду на стояну біля магазину «Родинна ковбаска» у м. Львові на вул. Чорновола, вона включила сигнал повороту, подивилася праворуч, де була смуга громадського транспорту, побачила автобус, який знаходився на зупинці на початку вулиці, іншого транспортного засобу в той момент на цій смузі не булу, після чого розпочала рух праворуч, але коли завершувала проїзд смуги відчула удар в задню праву частину автомобіля, від цього удару її ТЗ відкинуло вперед по смузі руху.

ОСОБА_1 наполягала, що п. 10.4 ПДР вона не порушувала на противагу ОСОБА_2 , який порушив п. 17.1 ПДР, оскільки їхав на дорозі зі смугою для маршрутних ТЗ, рух по якій для інших транспортних засобів заборонений, але на цій смузі дозволено лише здійснювати поворот праворуч, згідно п. 17.2 ПДР, в місці де є переривчаста лінія дорожньої розмітки. Крім того зазначила, що її автомобіль вже проїхав по правій смузі 2,27 м і завершував маневр коли відчула удар в задню праву частину автомобіля. Швидкість її автомобіля була мінімальна, оскільки вона входила у поворот, перед цим переконавшись, що по смузі, яку вона має перетинати немає автомобілів, які рухаються, зокрема громадського транспорту. ОСОБА_1 наполягала, що ОСОБА_2 давав різні покази про те куди саме він хотів повернути. У суді першої інстанції, під розгляду даної справи, свідок ОСОБА_3 чітко вказав, що він перебував у потоці автомобілів коли з потоку на смугу маршрутного транспорту виїхав автомобіль, який рухався на великій швидкості для міста і ще її набирав, а в подальшому став учасником ДТП.

Допитаний в суді апеляційний інстанції ОСОБА_2 показав, що він, згідно правил дорожнього руху України, змістився вправа за 100-150 метрів до повороту по переривчастій лінії, хоча там і була смуга руху міського транспорту, оскільки планував здійснити поворот праворуч, але в наступному заїзді, після того в який повертала ОСОБА_1 . У суді першої інстанції не було з`ясовано хто з водіїв, він чи ОСОБА_1 , мав першим проїхати дану ділянку дороги, а хто повинен був пропустити інший автомобіль. Апелянт зазначає, що їхав зі швидкістю в межах норми, а не зі швидкістю 80-90 км/год. Наполягає, що ОСОБА_1 , в супереч вимогам п. 10.4 ПДР, не надала йому перевагу в русі для зайняття крайньої правої смуги для повороту праворуч.

Адвокат Гриценко С.І. наполягав, що ОСОБА_2 діяв згідно ПДР, оскільки рухаючись в попутному напрямку, здійснив перелаштування в крайню праву смугу з метою повороту праворуч. У правилах дорожнього руху не зазначено на якій відстані необхідно здійснити таке перелаштування. Характер та пошкодження автомобілів підтверджуються поясненнями водіїв. Автомобіль ОСОБА_1 від удару віднесло вперед і у неї пошкодження на правій стороні автомобіля, а автомобіль ОСОБА_2 зіткнувся з бордюром та має ушкодження на протилежній стороні. Адвокат вважає, що покази ОСОБА_1 про те, що вона, перед маневром повороту праворуч, для перетину смуги громадського транспорту, для заїзду на стоянку автомобілів біля магазину «Родинна ковбаска», двічі подивилася праворуч у дзеркало заднього та правого виду, дані нею з метою уникнення відповідальності. Припускає, що вдруге вона у дзеркало праворуч не дивилася. Крім того зазначає, що в постанові суду першої інстанції описані норми правил дорожнього руху, які були порушенні та призвели до дорожньо-транспортної пригоди, але там не вказано до якого саме водія стосуються дані порушення.

Водії ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повідомили суду апеляційної інстанції, що на їхніх автомобілях, в момент ДТП, не були встановлені відеореєстратори.

Отже, висновок судді суду першої інстанції щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про незаконність постанови судді, оскільки висновок судді підтверджується сукупністю зібраних і перевірених доказів у судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції.

Враховуючи зазначене вище апеляційний суд вважає апеляційну скаргу ОСОБА_2 необгрунтованою.

Порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було. Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП суддя повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування чи зміни постанови судді немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду Львівської області від 13 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 , в діях якої відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Львівського апеляційного суду А.В. Белена