КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУНС № 753/3017/20 постанова винесена суддею Коляденко П.Л.
№ 33/824/1833/2020
Категорія: ч. 2 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю ОСОБА_1 та захисника Камбурова О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника Камбурова О.М. на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2020 року в справі про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Козляничі Сосницького району Чернігівської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Як встановив суддя місцевого суду, ОСОБА_1 повторно протягом року вчинив порушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: 08 лютого 2020 року о 08 год 25 хв, в порушення вимог п. 2.9 (а) ПДР України, керував автомобілем «ЗАЗ Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Славгородській, 47 у м. Києві, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку проводився у лікаря-нарколога в Київській міській клінічній лікарні «Соціотерапія».

В апеляційній скарзі захисник Камбуров О.М. просить скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2020 року та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, а лише стояв на зупинці та очікував дружину, про що і повідомив працівникам поліції, тобто огляд на стан сп`яніння був проведений безпідставно, однак такі пояснення ОСОБА_1 були проігноровані поліцейськими та судом при винесенні постанови.

Стверджує, що в справі відсутні жодні докази, які б доводили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а висновок суду про винність останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, ґрунтується виключно на даних протоколу про адміністративне правопорушення, який має численні виправлення та поясненнях поліцейського, що склав протокол. При цьому пояснення працівника поліції за змістом ст. 251 КУпАП не є доказом в справі про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейський не належить до тих осіб, які беруть участь у провадженні в справі та є зацікавленою особою.

Крім того захисник посилається на те, що працівники поліції порушили вимоги п. 7 Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (далі - Інструкція), оскільки огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці не проводили, хоча останній від такого виду огляду не відмовлявся, а огляд у медичному закладі був проведений більш ніж через 2 години з моменту затримання ОСОБА_1 , тобто з порушенням вимог ст. 266 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника Камбурова О.М. на підтримку апеляційних вимог, допитавши свідка, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, доходжу висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

Крім того, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність спеціального суб`єкта - водія транспортного засобу настає, зокрема за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Вимогами п. 2.9(а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, зокрема за порушення вимог п.п. 2.5, 2.9(а) ПДР України, є керування особою транспортним засобом і встановлення вказаного факту є обов`язковим при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що суддя місцевого суду, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9(а) ПДР України, вищевказаних вимог закону не дотримав, а його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не відповідає фактичним обставинам справи та не підтверджується доказами.

Як убачається з матеріалів справи, 08 лютого 2020 року щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, згідно з яким цього ж дня в м. Києві, по вул. Славгородська, 47 ОСОБА_1 керував автомобілем «ЗАЗ Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку проводився у лікаря-нарколога в Київській міській клінічній лікарні «Соціотерапія».

Безпосередньо в протоколі ОСОБА_1 зазначив, що з ним не згоден (а.с. 1).

До протоколу працівниками поліції були долучені: висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння № 001421 від 08 лютого 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 на час огляду перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 2); інформація щодо притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 3); копія постанови Святошинського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року з Єдиного державного реєстру судових рішень (а.с.4-5).

Крім того, під час судового розгляду за клопотанням захисника був досліджений та долучений до справи відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського (а.с.22).

Однак указані докази не містять об`єктивних даних, які б доводили, що ОСОБА_1 , за обставин, викладених у протоколі, керував транспортним засобом, а його пояснення в суді апеляційної інстанції з приводу відсутності підстав для проходження огляду на стан сп`яніння за правилами ст. 266 КУпАП, не дивлячись на те, що він пройшов такий огляд, нічим не спростовані.

Зокрема, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що 08 лютого 2020 року ввечері він разом з дружиною та друзями відпочивали в ресторані і після його закриття вже під ранок прямували додому на автомобілі, за кермом якого перебувала його дружина, яка не вживала алкогольні напої. По дорозі додому у нього виник конфлікт з дружиною, через який вона припаркувала автомобіль та пішла додому, а він з друзями залишився біля автомобіля. Приблизно через хвилин 15 поряд зупинився патрульний автомобіль поліції та поліцейський безпідставно звинуватив його у керуванні автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, що він заперечував. Далі поліцейські стали вимагати від нього пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі. Він погодився, пояснював, що дійсно перебуває у стані сп`яніння, але заперечував факт керування автомобілем. За результатом огляду щодо нього склали протокол за ст. 130 КУпАП.

Допитана в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_4 надала аналогічні пояснення, додатково повідомила, що після 10 години 08 лютого 2020 року вона забрала автомобіль на тому ж місці, де припаркувала його коли посварилася з чоловіком та пішла додому.

Показання свідка фактично підтверджують позицію ОСОБА_4 про те, що о 08 год 25 хв 08 лютого 2020 року, як про це зазначено в протоколі, транспортним засобом він не керував. Водночас відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського взагалі не зафіксований рух автомобіля «ЗАЗ Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 «Деу», і тим більше під керуванням ОСОБА_4 . Із цього ж відеозапису слідує, що коли до ОСОБА_4 звернулися поліцейські, останній перебував поряд із автомобілем в компанії з іншими особами та звинувачення працівників поліції у керуванні автомобілем категорично заперечував, хоча і погодився пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.

За вказаних обставин доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння і працівники поліції не зупиняли автомобіль під його керуванням, підстав для проведення огляду на стан сп`яніння у працівників поліції взагалі не було, тобто ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, нічим не спростовані. Разом із цим, виключно дані в протоколі щодо події правопорушення та пояснення в суді першої інстанції поліцейського Красьохи Є.С. , які не ґрунтуються на інших доказах у справі, не можуть були покладені в основу висновку про доведеність вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. При цьому відомості у висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння підтверджують факт перебування ОСОБА_1 на час огляду у стані алкогольного сп`яніння, що він і не заперечував, але не доводять порушення саме вимог п. 2.9(а) ПДР України.

Враховуючи наведене, вважаю, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддею місцевого суду не були дотримані вимоги, передбачені ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого судового рішення.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, враховуючи, що в справі відсутні докази, які б поза розумним сумнівом доводили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та вину у невиконанні ним, як спеціальним суб`єктом - водієм транспортного засобу, вимог п. 2.9(а) ПДР України, а згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, доходжу висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а тому постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2020 року підлягає скасуванню з прийняттям рішення про закриття провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Отже апеляційну скаргу захисника необхідно задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Камбурова Олександра Миколайовича задовольнити.

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2020 року, якою

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки без оплатного вилучення транспортного засобу та стягнуто судовий збір - скасувати, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко