Справа № 711/2850/20
Номер провадження 3/711/977/20
ПОСТАНОВА

10 червня 2020 м.Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м.Черкаси Михальченко Ю.В., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, про притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ,

до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси знаходяться адміністративні матеріали, які надійшли з Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР 18 № 518111, ОСОБА_1 14.03.2020 року близько 14.00 год. ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 вчинив конфлікт з гр.. ОСОБА_2 в ході якого ображав останню нецензурною лайкою, чим порушив громадський порядок та спокій громадян, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.173 КУпАП.

ОСОБА_1 , в судовому засіданні, вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав. Надав суду пояснення, що вже тривалий проміжок часу, між ним і ОСОБА_2 існує конфлікт. Так 14.03.2020 року близько 14.00 години на його мобільний телефон зателефонувала гр.. ОСОБА_2 і в грубій формі почала вимагати від нього, щоб він спустився донизу під`їзду та забрав антени до себе додому. Після того, як він спустився до низу, то гр.. ОСОБА_2 безпідставно в грубій формі почала ображати його і висловлюватись на його адресу брудною лайкою в присутності осіб, а саме консьєржки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , сусіда АДРЕСА_3 кв. АДРЕСА_4 . При спілкуванні з гр.. ОСОБА_2 останню не ображав, нецензурною лайкою в її сторону не виражався, громадський спокій не порушував. Вважає, що саме гр. ОСОБА_2 спровокувала конфлікт, порушувала громадський спокій, а не він, тому просить суд закрити відносно нього адміністративне провадження за ст.173 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_2 , допитана в судовому засіданні, надала суду пояснення, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_5 . Щодо події, яка мала місце 14.03.2020 року пояснила, що того дня близько 14.00 години поверталася з роботи додому. В той час як вона ввійшла в під`їзд консьєржка ОСОБА_3 почала вимагати у неї забрати з електро щитової невідомі їй супутникові антени. В результаті чого у них виник словесний конфлікт. В ході конфлікту вона зателефонувала гр. ОСОБА_5 та попросила розібратися в ситуації що склалася, оскільки він є головою їхнього ОСББ. Після телефонного дзвінка ОСОБА_5 підійшовши до неї почав ображати її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та пошкодженням її особистого майна, погрожував викликати поліцію. Свідками цієї події були консьєржка ОСОБА_3 та їх сусід ОСОБА_6 .

ОСОБА_7 , допитаний в судовому засіданні в якості свідка, надав пояснення, що 14.03.2020 року близько 14.00 години він зайшов до під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де на першому поверсі перебували гр.. ОСОБА_2 та гр.. ОСОБА_1 . Між ними відбувався конфлікт, свідком якого він був нетривалий час, оскільки він очікував приїзду ліфта. За цей час, що він очікував на ліфт, ОСОБА_2 кричала на ОСОБА_8 . Після того як приїхав ліфт ОСОБА_9 разом з ним поїхала в ліфті. Під час конфлікту ОСОБА_5 в бік ОСОБА_2 нецензурною лайкою не висловлювався.

ОСОБА_10 , допитана в судовому засіданні в якості свідка, надала пояснення, що вона працює консьєржем в будинку АДРЕСА_2 . Того дня, а саме 14.03.2020 року вона стала свідком конфлікту, який виник між мешканцями під`їзду ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Того дня ОСОБА_2 зателефонувала ОСОБА_1 та почала вимагати прибрати супутникові антени. В цей час ОСОБА_2 кричала та нецензурно висловлювалася. Коли ОСОБА_1 прийшов до неї, то під час конфліктної ситуації на адресу ОСОБА_2 лайкою не виражався та не кричав. Навпаки порядок порушувала гр. ОСОБА_2 . Під час конфлікту був присутній свідок ОСОБА_6 , який також живе в цьому під`їзді на другому поверсі.

ОСОБА_11 , допитана в судовому засіданні в якості свідка, надала пояснення, що вона живе в кв. АДРЕСА_6 . Того дня , а саме 14.03.2020 року близько 14.00 години чула, як кричала ОСОБА_12 лише її, оскільки вона дуже гучно висловлювалася.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Згідно зіст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та засобів, що мають функції відеозапису, тощо.

Відповідно до ст.ст.252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 518111 ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП, а саме: за вчинення дрібного хуліганство, тобто нецензурної лайки в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тривалий час існують неприязні стосунки, через що виникають конфліктні ситуації.

В судовому засіданні були допитані безпосередні очевидці події, а саме свідки: ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , які зазначають, що 14.03.2020 року під час конфлікту, що виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не висловлювалася нецензурною лайкою, а лише ОСОБА_2 голосно кричала. Даний факт підтвердив і свідок ОСОБА_11 , яка вказала що безпосередньо конфлікту не бачила, проте чула як близько 14.00 години 14.03.2020 року голосно кричала гр. ОСОБА_2 . А тому, даний факт тлумачиться на користь ОСОБА_1 .

Інших доказів суду не надано.

Отже, повертаючись до обставин даної справи, Суд звертає увагу на те, що ст.173 КУпАП, передбачає відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, що в даному випадку інкримінується ОСОБА_1 .

Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що ОСОБА_1 нецензурно висловлювався в громадському місці чи образливо чіплявся до громадян, чим вчинив дрібне хуліганство, на підтвердження чого, суду було надано протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідків.

В даній ситуації на думку Суду в матеріалах справи не знайшлося підтвердження того, що ОСОБА_1 нецензурно висловлювався в громадському місці і сторону ОСОБА_2 , оскільки даний факт підтверджує лише сама ОСОБА_2 , а враховуючи неприязні стосунки які склалися між ними, суд критично оцінює пояснення останньої.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

Крім того, суд звертає увагу, що в протоколі про адміністративне правопорушення в графі свідки, будь-яких даних не зазначено, проте при дослідженні матеріалів справи встановлено, що в них мається пояснення свідка ОСОБА_6 від 03.04.2020 року, тобто через тривалий час після конфліктної ситуації, яка склалася 14.03.2020 року, тобто з порушенням ст.256 КУпАП.

Щодо пояснень свідка ОСОБА_6 , які додані до протоколу і який неодноразово в судове засідання за викликом Суду не з`являвся, Суд звертає увагу на положення пункту «d» частини третьої статті 6 Конвенції, яким кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

В своїй прецедентній практиці даючи тлумачення Конвенції Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання - при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, - саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати (пункт 41 справи «ОСОБА_4 проти України»).

Як висновок Суд підкреслює, частини 1 і 3 (d) статті 6 Конвенції, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції (пункт 54 Рішення Європейського Суду у справі «Корнєв і Карпенко проти України»).

Так, відповідно до матеріалів справи пояснення свідка ОСОБА_6 мають одне із вирішальних значень для встановлення вини ОСОБА_1 , при цьому дані пояснення свідка спростовуються поясненнями останнього, що потребувало перевірки пояснень свідка «обвинувачення» в судовому засіданні, але як і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, так і Суд були позбавлені можливості зробити відповідну «перевірку».

З огляду на міркування викладені вище, Суд не може покласти в основу обвинувачення пояснення вказаного свідка, який не був допитаний в судовому засіданні і пояснення якого мають вирішальне значення по даній справі.

Наведені факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги Суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого статті 173 КУпАП.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245).

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Об`єктивною складовою адміністративного правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП є саме дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, оскільки в ході судового розгляду суду не надано достатніх та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 вищевказаних порушень, а тому відсутня складова вищезазначеного правопорушення.

Згідно з п.1ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суддя вважає, що відсутні докази на підтвердження складу адміністративного правопорушення, передбаченого статті 173 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.173, 247, 254, 256, 279, 283 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.173 КпАП України - закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Ю.В.Михальченко