Провадження № 3/161/1283/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Луцьк 20 березня 2020 року

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Черняк В.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

28.07.2019 року о 19.40, в м. Луцьку по вул. Сагайдачного, 20, ОСОБА_1 , керував автомобілем MERCEDES-Benz С300 н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова та нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 , всупереч вимогам п. 2.5 ПДР України, відмовився у присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від нього на адресу суду не надходило.

Таким чином, вирішуючи питання про розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, судом враховується, що ОСОБА_1 було надано можливість скористатися своїми правами та обов`язками, передбаченими положенням ст. 268 КУпАП в повній мірі, про що свідчить участь в судових засідання його захисника, а також клопотання про залучення перекладача та виклик свідків, які були задоволені судом.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що ОСОБА_1 не був позбавлений надати пояснення суду по факту правопорушення, в тому числі й у письмовій формі, з урахуванням того, що під час розгляду справи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачається обов`язкова присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, беручи до уваги основоположні завдання КУпАП та строки розгляду справ про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 .

Дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджуються дослідженими судом доказами, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 306731 від 28.07.2019 року, складеного поліцейським роти № 4 БУПП у Волинській області ДПП рядовим поліції Присяжнюком Б.П. відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1);

довідкою УПП у Волинській області ДПП від 29.07.2019 року з якої вбачається, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має повторності вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП; останній на території Грузії отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 , а тому, в розумінні положення ПДР України, є «водієм» (а.с. 3);

письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були присутніми при складанні працівником поліції адміністративного протоколу відносно водія транспортного засобу MERCEDES-Benz С300 н.з. НОМЕР_1 ) Кахіані ОСОБА_5 , який перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Вказані свідки засвідчили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтвердили особистими підписами (а.с. 4);

відеозаписом з нагрудного відео реєстратора поліцейського роти № 4 БУПП у Волинській області ДПП рядового поліції Крука Є.Є. з якого вбачається, що екіпаж патрульної поліції слідував транспортним засобом MERCEDES-Benz С300 н.з. НОМЕР_3 (GE НОМЕР_4 , на момент зупинки даного автомобіля за його кермом перебував громадянин Грузії ОСОБА_1 . В процесі розмови з водієм, патрульний повідомив про наявність у нього підстав вважати, що останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння, оскільки ознаки такого він вбачає особисто. Крім того, працівник поліції пояснив ОСОБА_1 , що причиною його зупинки слугувало відповідне повідомлення від невідомої особи про ймовірне вчинення ним адміністративного правопорушення. Разом з тим, під час з`ясування обставин правопорушення ОСОБА_1 , як громадянин Грузії, посилався про наявність мовного бар`єру та незрозумілість йому вимог патрульного поліцейського, проте, відповіді на питання патрульного надавав та на окремі вимоги (надати посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поліс ОСЦПВВНТЗ) свідомо реагував. Надалі, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння, однак останній відмовився. Патрульними поліцейськими було роз`яснено процедуру проходження огляду на стан сп`яніння, наслідки відмови від його проходження, а також повідомлено про право останнього залучити до складення адміністративних матеріалів адвоката та перекладача. Однак, ОСОБА_1 не наполягав на виклику перекладача та необхідності у наданні йому правової допомоги, а також ствердив, що усі пропозиції та вимоги працівників поліції йому зрозумілі. Згодом, після залучення до огляду на стан алкогольного сп`яніння двох свідків, які, як з`ясовано, були сусідами ОСОБА_1 , останній від проходження такого відмовився. Дана відмова полягала у тому, що ОСОБА_1 , висловлюючи свою згоду на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, на неодноразові пропозиції патрульного пройти такий тест, жодних дій не вчинив, при цьому, спеціальний технічний прилад «Drager» був підготовлений для його використання. З даного відеозапису також слід виокремити те, що ОСОБА_1 особисто підтвердив факт вживання ним алкогольних напоїв, а також повідомив (жестикуляцією) про наявність у нього стану сп`яніння (а.с. 5);

Відповідно до п. п. 2, 3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), - огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже, поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані, зокрема, алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

В даному випадку, підстави вважати, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, у інспектора поліції були в наявності. Так, інспектором поліції було встановлено, що у ОСОБА_1 спостерігається нечітка вимова та нестійка хода, а також відчувається запах алкоголю з порожнини рота.

Згідно п. 6 Розділу ІІ Інструкції, - огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

У відповідності до п. 7 Розділу І Інструкції, - у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Дослідженими матеріалами справи достовірно встановлено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння (на місці події та в медичному закладі) в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що об`єктивно підтверджується письмовими поясненнями останніх (а.с. 4).

Крім того, факт неодноразової відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як за допомогою спеціального приладу «Драгер», так і в медичному закладі охорони здоров`я, достовірно зафіксовані на відеозаписі з нагрудного відеореєстратора патрульного поліцейського, оцінка якому було надана під час розгляду справи.

Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність за цією нормою законодавства наступає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом зазначених положень, особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності, коли вона керувала транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, що визначається лише у встановленому чинним законодавством порядку, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається з наявних доказів, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду з метою встановлення факту сп`яніння, що не дало змоги поліцейському провести огляд на стан сп`яніння чи направити ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження такого.

Щодо доводів захисника про те, що ОСОБА_1 повідомляв працівникам поліції, що він є громадянином Грузії, а тому йому потрібен перекладач, оскільки він нічого не розумів із вимог поліцейських, які були висловлені останніми в ході з`ясування обставин правопорушення та в процесі складання адміністративних матеріалів, то їх слід визнати надуманими та не обґрунтованими виходячи з наступного.

Вищезазначене твердження в повному обсязі спростовуються відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського роти № 4 БУПП у Волинській області ДПП рядового поліції Крука Є.Є., з якого, як вже було вище зазначено, слідує, що ОСОБА_1 із працівниками поліції спілкувався вільно, попри першочергові висловлювання про наявність мовного бар`єра, згодом визнав, що прохання працівників поліції йому цілком зрозумілі, у зв`язку з чим зазначив, що допомоги перекладача він не потребує.

З таких же підстав, суд вважає необґрунтованими твердження захисника й про те, що ОСОБА_1 не було зрозуміло суті вимог патрульних поліцейських, оскільки на вищезгаданому відеозаписі чітко вбачається, як водій ОСОБА_1 на їх запитання, відповідав чітко, зауважень щодо складання протоколу не надав, а також бажання ознайомитися з його змістом не висловив.

З огляду на зазначене, суд також й не може погодитись з доводами захисника про недопустимість складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, як доказу, з тих підстав, що він був складений за відсутності перекладача та захисника, оскільки відповідних клопотань про їх залучення ОСОБА_1 не заявляв та більше того, особисто зазначив, що у їх залученні необхідності немає.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 21.07.2011 року по справі «Коробов проти України» вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Приймаючи дане рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Узагальнючи вищевикладене у системному взаямозв`язку, суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 в повній мірі розуміє українську мову та вільно спілкується російською мовою, що вбачається з переглянутого відеозапису з нагрудного відеореєстратора патрульного поліцейського, зі слів захисника, останній має посвідку на тимчасове проживання та фактично мешкає в Україні близько п`яти років, а тому вказані обставини свідчать про його пов`язаність з Україною та розуміння мови цієї держави, або ж мови Російської Федерації.

Надаючи правову оцінку зібраним в ході розгляду справи доказам в своїй сукупності суд приходить до висновку, що зібрані у органом поліції докази по факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є вагомим, чіткі та узгоджені між собою, а тому в даному конкретному випадку можна констатувати факт того, що вина останнього доведена в ході розгляду справи поза розумним сумнівом.

Так, зокрема, винуватість водія поза розумним сумнівом доводиться обставинами викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків, відеоматеріалами та іншими матеріалами справи в їх сукупності. Вказані докази оцінені за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і справедливістю.

Не визнання ОСОБА_1 та його захисником вищевказаного факту, суд розцінює як зловживання процесуальними правами та обраним способом уникнення відповідальності за вчинене.

За таких обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Одчасно, як слідує з матеріалів справи, постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області Рудської С.М. від 23 жовтня 2020 року визнано винним ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановою судді Волинського апеляційного суду від 27 січня 2020 року вищенаведену постанову судді скасовано, а справу повернуто до УПП у Волинській області для належного оформлення.

Після усунення недоліків справи, вона повторно надійшла на адресу суду лише 27 лютого 2020 року.

Частиною другою статті 38 КУпАП визначено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

У розглядуваному випадку, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, воно було вчинено 28 липня 2019 року, тобто станом на день розгляду справи у суді (20 березня 2020 року) закінчилися строки притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У зв`язку з вищенаведеним, провадження у справі слід закрити.

Керуючись п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк