Справа № 141/112/20
Провадження № 33/801/277/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю.Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені захисником Вдовиченком Валерієм Івановичем, на постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 16 березня 2020 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 16 березня 2020 року накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 420,40 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.02.2020 о 17:00 год. в с. Якимівка по вул. Заводська, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився в присутності двох свідків в Оратівській ЦРЛ. ОСОБА_1 порушив пункт 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи належним чином.

Суд вжив усіх передбачених законом заходів для забезпечення явки ОСОБА_1 до суду для участі в судовому засіданні. Відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності під час розгляду адміністративних матеріалів, за жодних обставин не може виступати як засіб уникнення адміністративної відповідальності, а тому суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність особи.

Дослідивши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, оцінивши усі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та застосувати до нього, з урахуванням особи порушника та характеру вчиненого адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі, який встановлений санкцією частини статті за якою кваліфіковано його діяння із застосуванням додаткового стягнення на строк визначений санкцією частини статті.

Не погоджуючись з постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 16 березня 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вдовиченко В. І., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою закрити провадження у цій справі на підставі п. 1 ст. 247, п. 3 ст. 284 КУпАП.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова є незаконною і такою, що підлягає скасування в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі в зв`язку з допущенням судом першої інстанції грубих порушень норм процесуального права, що потягли за собою невірне застосування норм матеріального права, а також через недоведеність його вини в суді першої інстанції у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення.

Вважає, вказані в постанові суду мотиви не ґрунтуються на матеріалах адміністративної справи та не відповідають дійсності.

Зокрема, будучи належним чином повідомленим повісткою суду про день та час розгляду справи ОСОБА_1 разом зі своїм захисником Вдовиченком В. І., з яким укладено Угоду про надання правової допомоги та якому надано нотаріально посвідчену довіреність на представника, 16.03.2020, до початку судового засідання, прибули до Липовецького районного суду Вінницької області.

Використовуючи свої процесуальні права, передбачені ст. 268, 271 КУпАП ОСОБА_1 та захисник Вдовиченко В. І. подали до суду кожен окремо заяви про надання для ознайомлення матеріалів адміністративної справи № 141/112/20 відносно ОСОБА_1 та перенесення розгляду адміністративної справи на іншу дату в межах строків накладення адміністративного стягнення, які додаються до апеляційної скарги. Отримавши дозвіл помічника судді Липовецького районного суду про прийняття поданих заяв та перенесення розгляду справи на іншу дату ОСОБА_1 та захисник Вдовиченко В. І., через введений в Україні карантин в зв`язку з коронавірусом, будучи впевненими у перенесенні розгляду даної адміністративної справи на іншу дату та надання сторонам можливості для ознайомлення з матеріалами справи, залишили приміщення суду.

Тому, будучи впевненими у перенесенні розгляду адміністративної справи № 141/112/20 на іншу дату відповідно до поданих заяв, ОСОБА_1 та його захисник Вдовиченко В. І. про розгляд адміністративної справи 16.03.2020 не знали, в порядку ст. 279 КУпАП участі в розгляді цієї справи не приймали, пояснень щодо вказаного правопорушення ОСОБА_1 суду не надавав та не міг надати відповідні клопотання та докази щодо його непричетності до вчинення зазначеного правопорушення, чим судом першої інстанції грубо порушено процесуальні права адмінпритягненого та захисника, передбачені ст. 268, 271 КУпАП, що є підставою для скасування постанови суду.

Крім цього, суд першої інстанції, розглянувши адміністративну справу без участі ОСОБА_1 та захисника Вдовиченка В. І. встановив вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, лише на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 204039 від 07.02.2020, який ОСОБА_1 не підписував, пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили свою присутність тільки при проходженні ОСОБА_1 освідчення на стан сп`яніння в Оратівській ЦРЛ, а не факт керування ним автомобілем в стані сп`яніння, без виклику в суд цих свідків та працівника поліції ОСОБА_4 для допиту безпосередньо, дослідження будь - яких інших доказів щодо вини ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, чим судом грубо порушено вимоги ст. 245, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин адміністративної справи, наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, його вини у вчиненні цього правопорушення.

Посилання ж суду у своїй постанові на додані до протоколу про адміністративне правопорушення матеріали у вигляді Акту огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, направлення ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану сп`яніння та висновок щодо результатів огляду його на стан сп`яніння в Оратівській ЦРЛ, як на доказ вини ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, безпідставні, оскільки ці документи не підтверджують керування ОСОБА_1 вказаним в протоколі автомобілем в стані сп`яніння.

Працівники Оратівського ВП Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області, які склали відносно ОСОБА_1 зазначений адміністративний протокол, не представляли суду в обґрунтування цього протоколу передбачених ст. 251 КУпАП належних і достовірних доказів щодо його керування транспортним засобом в стані сп`яніння, порушення ним Правил дорожнього руху, не долучили показань технічних приладів та засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за дотриманням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, що свідчить про недоведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік суд першої інстанції не врахував наявну в матеріалах справи довідку начальника СРПП Оратівського ВП Гайсинського ВП ГУНП У Вінницькій області Давидюка П. М. про те, що згідно комп`ютерного реєстру ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував.

В судовому засіданні Вінницького апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисник адвокат Вдовиченко В. І. подану апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_1 суду пояснив, що 07 лютого 2020 року він знаходився вдома, в якому проживає з дружиною ОСОБА_5 . ОСОБА_6 повідомила, що хоче поїхати до своєї куми ОСОБА_7 , яка проживає по вулиці Заводській. Дружина посвідчення водія не має, проте періодично керує автомобілем «ВАЗ 2101». Сам він автомобілем ніколи не керував, оскільки немає прав. Зазначив, що в цей день він вживав алкогольні напої, а дружина алкоголь ні напої не вживала. Через деякий час дружина прийшла додому і повідомила, що під час руху вона не впоралась з керуванням і автомобіль знесло на ворота сусідки куми. Просила піти на місце пригоди подивитися до автомобіля, а вона прийде пізніше. Прийшовши на місце пригоди ОСОБА_1 побачив, що автомобіль і ворота легко пошкоджені, намагався запустити двигун, але не зміг. Вийшов з автомобіля чекати приходу дружини і в цей момент прибули працівники поліції. У нього з ними виник конфлікт, він вдарив працівника поліції, чинив опір і його через деякий час працівники поліції повезли в відділення. Конфлікт виник з підстав того, що він намагався довести працівникам поліції, що за кермом була його дружина, а останні не хотіли брати його пояснення до уваги. Про це поліції казала і дружина, яка надійшла пізніше і кума, але вони і їх пояснення не брали до уваги. ОСОБА_1 повідомив суду, що не заперечує що перебував у нетверезому стані, оскільки ранком випив пару чарок горівки. Працівники поліції склали відносно нього декілька протоколів, в тому числі і за ст. 130 КУпАП. Протоколи він відмовився підписувати, оскільки не був з ними згідний. З часом на нього була відкрита кримінальна справа за нанесення тілесних ушкоджень працівнику поліції. Зауважив, що свідки зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення засвідчили лише перебування його в стані алкогольного сп`яніння, але не бачили хто керував автомобілем.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що проживає разом з ОСОБА_1 , але не розписані. Того дня вона поїхала на машині ОСОБА_8 до своєї куми ОСОБА_9 . Однак не впоралася з керуванням і заїхала в ворота жительки села. Оскільки машина заглухла, а вона розгубилася, залишила місце пригоди і пішла до чоловіка щоб він подивився що сталося з машиною. ОСОБА_1 пішов перший, а коли вона прийшла то побачила його вже в кайданах. Вона казала працівникам поліції, що керувала машиною, але її не хотіли слухати. Вийшла кума, до якої вона не доїхала і яка її очікувала ОСОБА_10 . Кума теж їм говорила про теж саме, але і її теж не слухали.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що проживає по АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 є її кумом. 07.02.2020 до неї подзвонила кума і спитала чи є зерно. Свідок відповіла що є. ОСОБА_11 виїжджала на машині рідко, в основному коли треба щось привезти. Свідок вийшла на дорогу і чикала приїзду ОСОБА_11 , хотіла відкрити ворота. Бачила як машину ОСОБА_11 занесло в забор сусідки ОСОБА_12 приблизно за метрів 10 від неї і машина заглухла. Кума вийшла з машини і пішла за чоловіком. Зазначила, що у них є маленька дитина. На запитання суду повідомила, що коли приїхали працівники поліції їм повідомили, що за кермом була ОСОБА_11 , але їх ніхто не слухав.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що він є начальником СРПП Оратівського ВП Гайсинського ГУНП у Вінницькій області. До них надійшло повідомлення від громадянки ОСОБА_13 , що транспортним засобом, за кермом якого знаходився ОСОБА_1 здійснено ДТП та пошкоджене майно громадянки. Прибувши на місце дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 повідомила працівникам поліції, що знаходилася вдома коли почула удар в ворота. Вийшла на вулицю і побачила за кермом ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом. Про те, що транспортним засобом керував ОСОБА_1 повідомили і інші громадяни, які там знаходилися, а тому у працівників поліції не було сумніву в тому, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом. На запитання суду свідок пояснив, що безпосередньо не бачили як сталася дорожньо-транспортна пригода та автомобіль ОСОБА_1 не зупиняли.

Заслухавши поснення ОСОБА_1 , свідків, дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляції, суд приходить до висновку, що апеляція не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КпАП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП забороняється керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Попри те, що ОСОБА_1 не заперечував факту перебування 07.02.2020 в стані алкогольного сп`яніння, зазначена обставина підтверджується матеріалами адміністративної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, обставини вчинення ОСОБА_14 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР № 204039 від 07.02.2020, з якого судом встановлена дата, час і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Вважаю, що протокол про адміністративне правопорушення не містить розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів з висновком щодо результатів медичного огляду, направлення на огляд водія транспортного засобу до КНП «Оратівська ЦРЛ» з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість підтверджують фактичні обставини справи. Протокол про адміністративне правопорушення складено правомочною на те посадовою особою, у відповідності до положень ч. 1 ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить обов`язкові дані, передбачені вказаною статтею та є основним джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу порушника.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) не надано та будь-яких клопотань з цього приводу останнім не заявлялося.

Проте ОСОБА_1 заперечує не факт керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а факт керування особою транспортним засобом.

При цьому слід зазначити, що для притягнення до відповідальності заст.130 КУпАП, не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Згідно опису документів, що знаходяться в адміністративні справ та направлені до суду, до матеріалів справи доданий диск з відеофайлами нагрудної камери працівника поліції, що складав протокол про адміністративне правопорушення. Суд не зміг одразу дослідити зазначений доказ у зв`язку з пошкодженням DVD диска. Захисник ОСОБА_15 повідомив суд про можливість надати ним копії цього диска суду, проте суду його не надав. У зв`язку з цим суд витребував копію відеозапису з нагрудної камери начальника СРПП № 2 Оратівського ВП Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області Давидюка П. М. щодо події, яка мала місце 07.02.2020 о 17 год. 00 хв. в с. Якимівка по вул. Заводська.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису під назвою « ОСОБА_16 місце ДТП 1450_001В» встановлено, що автомобіль синього кольору з номерним знаком НОМЕР_2 знаходиться на проїжджій частині дороги. На запитання працівника поліції Руденко Т. ОСОБА_17 вказала на ОСОБА_1 як на водія зазначеного транспортного засобу, який в`їхав крилом машини в її забор, на що ОСОБА_1 відповів, що вони ж домовилися. На запитання працівника поліції ОСОБА_1 повідомив, що не знає хто водій і кому належить машина, а він просто прийшов до кума. На повторне запитування ОСОБА_13 повідомила, що саме ОСОБА_1 керував машиною і вона належить йому. На запитання працівника поліції до ОСОБА_7 остання відповіла, що за кермом був ОСОБА_1 , але він не хотів. Зараз забере машину, поставить забор.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Таким чином, застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є правом поліції, а також, апеляційний суд оцінює докази вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення у співвідношенні з іншими доказами, які є належними, допустимими та достатніми для висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З постанови судді Іллінецького районного суду від 06.05.2020 у справі № 141/12/20, що надана захистом, з пояснень у судовому засіданні ОСОБА_1 встановлено, що 07.02.2020 близько 17.00 його дружина ОСОБА_18 керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_2 , в с. Якімівка Оратівського району Вінницької області по вул. Заводській здійснила ДТП. Після чого, залишивши місце ДТП, прийшла додому та попросила його допомогти, щоб розібратись в даній ситуації. У подальшому, прибувши на місце ДТП, він перепаркував автомобіль та залишився на місці розбиратись з потерпілою стороною.

Після дослідження зазначених доказів ОСОБА_1 змінив свої пояснення та повідомив суду, що штовхав машину від воріт до дороги. Потім, з урахуванням вказівки на значний схил від дороги до воріт ОСОБА_13 знов змінив пояснення повідомивши, що штовхали машину разом з кумом.

Такі суперечливі пояснення ОСОБА_1 тих обставин, які зумовили притягнення його до адміністративної відповідальності, свідчать, на думку суду, про намагання його тим самим ухилитися від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає підтверджений належними доказами факт керування ОСОБА_1 вищезазначеним транспортним засобом 07.02.2020 після вчинення його дружиною дорожньо-транспортної пригоди в стані алкогольного сп`яніння.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що адміністративну справу № 141/112/20 суддя Липовецького районного суду Вінницької області розглянув без ОСОБА_1 та його захисника, апеляційний суд зазначає наступне.

За практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Попри те, що ОСОБА_1 із захисником, як встановлено з їх письмових і усних пояснень, залишили приміщення суду отримавши дозвіл помічника судді, прізвища якої не пам`ятають, і будучи впевненим у перенесенні розгляду даної адміністративної справи на іншу дату, що не відповідає загальному порядку відкладення розгляду справ судами, та відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП дана категорія справ до вичерпного переліку за якими обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не відноситься, апеляційний суд вважає, що з урахуванням обставин справи і поданої заяви суд першої інстанції міг би перенести розгляд справи в межах строків, визначених ст. 38 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд створив всі умови для того, щоб ОСОБА_1 та його захисник були почуті судом. Надав можливість захисту надати всі необхідні, на їх думку, докази щодо невинуватості ОСОБА_1 та дослідив їх з метою всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин адміністративної справи справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Проте у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом у стан алкогольного сп`яніння, що не спростовує вірні висновки суду першої інстанції.

Щодо ствердження захисника про те , що ОСОБА_1 не є субєктом вказаного правопорушення , оскільки не мав посвідчення водія , Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Ступінь чіткості, що має забезпечуватися у формулюваннях національних законів яка в жодному випадку не може передбачити всі непередбачувані обставини, значною мірою залежить від змісту даного документа, сфери, на яку поширюється даний закон, а також кількості та статусу тих, кому цей закон адресований (див. рішення у справі Вогт (Vogt v. Germany) від 2 вересня 1995 р., Серія А № 323, Заява № 17851/91, п. 48).

Рівень передбачуваності значною мірою залежить від змісту заходу, сфери, яку він має охопити, а також кількості та статусу тих, до кого він застосовується. Рішення у справі «Ґроппера радіо АГ» та інші проти Швейцарії» (Groppera Radio AG and Others v. Switzerland) від 28 березня 1990 р., Серія А, № 173, заява № 10890/84, п. 68.

Виходячи із диспозиції ч.ч. 1,2,3 статті 130 КУпАП, суб`єктом правопорушення, передбаченого зазначеними частинами може бути «особа», яка керує транспортним засобом і лише частина четверта цієї статті передбачає відповідальність лише водія. Отже, відповідальність за частинами 1-3 статті 130 КУпАП настає в разі саме керування транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння і не пов`язана із наявністю або відсутністю права на керування транспортними засобами.

Диспозиція ст. 130 КУпАП не передбачає, що суб`єктом цього правопорушення може бути лише особа, яка має посвідчення водія, а позбавлення права керування транспортним засобом є, згідно санкції цієї статті, обов`язковим додатковим стягненням, і може застосовуватись до осіб, які не отримували посвідчення водія для унеможливлення протягом певного періоду часу, отримавши їх після накладення судом такого стягнення, здійснювати керування транспортним засобом.

Отже, оскільки санкція ч.1 ст.130 КУпАП є безальтернативною, тому у разі визнання особи винуватою, передбачає застосування стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_1 порушив п. 2.9 ПДР України, що свідчить про свідоме, грубе нехтування загальноприйнятими нормами поведінки та співжиття в суспільстві, тому з метою попередження вчинення аналогічних правопорушень у майбутньому, вірно застосоване до останнього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені захисником Вдовиченком Валерієм ОСОБА_19 , залишити без задоволення.

Постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 16 березня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко