Справа № 545/137/20
Провадження № 3/545/98/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" лютого 2020 р. Суддя Полтавського районного суду Полтавської області Гальченко О.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Головного управління ДФС у Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, проживаючу : АДРЕСА_1 , працює керуючою АЗК № 15 ТОВ «Скайторг», ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , інші дані суду не відомо,

за ст.164 ч.1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу № 3/16-06-12 про адміністративне правопорушення від 28.12.2019 року, гр. ОСОБА_1 28.12.2019 року о 16-20 год. в с. Копили Полтавського району на АЗК № 15 ТОВ «Скайторг» здійснювала торгівлю пальним без ліцензії, чим порушила ч.20 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і солодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 року № 481/95-ВР, її дії кваліфіковано за ст.164 ч.1 КУпАП.

Гр. ОСОБА_1 30.01.2020 року надала суду письмові пояснення ( а. с. 17-25 ), в яких послалась на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення № 3/16-06-12 від 28.12.2019 р. зазначено, що близько 16-20 год. 28.12.2019 р. за результатами проведеної перевірки АЗК «SKY» № 15, розташованої за адресою Полтавська область, Полтавський район, с. Копили, вул. Стрельнікова 1-в, на якій здійснює фінансово-господарську діяльність ТОВ «СКАЙТОРГ», виявлено порушення, вчинене керуючою АЗК гр. ОСОБА_1 , що виразилося у провадженні господарської діяльності без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, а саме торгівля пальним без одержання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, чим порушено вимоги ч. 20 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального». Вважає, що провадження по справі має бути закрите через відсутність події та складу адміністративного правопорушення з огляду на наступне.

Ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Щодо відсутності ліцензійних умов провадження відповідної діяльності.

Ч. 1 ст. 2 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ( Закон про ліцензування ) встановлено, що цей Закон регулює суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначає виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності.

П. 3 ч. 2 ст. 2 Закону про ліцензування встановлено, що дія цього Закону не поширюється на порядок видачі, переоформлення та анулювання ліцензій на здійснення таких видів господарської діяльності: виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами і пальним, зберігання пального, що здійснюється відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Порядок видачі, переоформлення та анулювання ліцензій, в свою чергу, визначений ст. 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16 Закону про ліцензування.

Таким чином, дія Закону про ліцензування не поширюється на види діяльності, передбачені ч. 2 ст. 2 Закону про ліцензування, в частині дії ст. 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16 Закону про ліцензування. Інші ст. Закону про ліцензування поширюють свою дію на види діяльності, передбачені ч. 2 ст. 2 Закону про ліцензування, що додатково підтверджується абзацом першим ч.2 ст. З Закону про ліцензування.

Ч. 5 ст. 2 Закону про ліцензування встановлено, що формування та реалізацію державної політики у сфері ліцензування у встановленому цим Законом порядку здійснюють: Кабінет Міністрів України або інший орган державної влади у випадках, встановлених законом, - шляхом прийняття нормативно-правових актів у сфері ліцензування; спеціально уповноважений орган з питань ліцензування; органи ліцензування.

Ч. 1 ст. 3 Закону України про ліцензування встановлено, що державна політика у сфері ліцензування ґрунтується на:

1) принципі єдиної державної системи ліцензування, що реалізується шляхом:

встановлення єдиного переліку видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, виключно цим Законом;

визначення вичерпного переліку документів, що додаються до заяви про отримання ліцензії, виходячи з мінімальної кількості таких документів, достатніх лише для підтвердження виконання вимог відповідних ліцензійних умов;

визначення Кабінетом Міністрів України органів ліцензування та видів господарської діяльності згідно із ст. 7 цього Закону, на які відповідний орган ліцензування видає ліцензії;

3) принципі дотримання законності шляхом того, що :

запровадження ліцензування виду господарської діяльності здійснюється виключно законом;

види господарської діяльності, не зазначені у ст. 7 цього Закону, ліцензуванню не підлягають;

встановлюються конкретні строки здійснення кожної дії органу ліцензування, спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування;

вимоги ліцензійних умов мають бути однозначними, прозорими та виключати можливість їх суб`єктивного застосування органами ліцензування чи ліцензіатами;

повноваження спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування, Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування та порядок набрання чинності рішеннями органу ліцензування поширюються на сферу ліцензування всіх видів господарської діяльності, визначаються виключно цим Законом і не можуть бути обмежені іншими законами;

запроваджується відповідальність посадових осіб органів ліцензування і спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування та суб`єктів господарювання за порушення вимог нормативно-правових актів, що регулюють сферу ліцензування;

забороняється вимагання органами ліцензування надання документів з державних паперових або електронних інформаційних ресурсів;

Абзацом першим ч. 2 ст. 3 Закону про ліцензування встановлено, що принципи державної політики у сфері ліцензування поширюються на порядок ліцензування всіх видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню.

П. 7 ч.1 ст. 7 Закону про ліцензування встановлено, що ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами і пальним, зберігання пального, яка ліцензується відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» ( Закон про обіг спирту і пального ).

П. 4 ч. 1 ст. 1 Закону про ліцензування встановлено, що ліцензійні умови - це нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, іншого уповноваженого законом органу державної влади, положення якого встановлюють вичерпний перелік вимог, обов`язкових для виконання ліцензіатом, та вичерпний перелік документів, що додаються до заяви про отримання ліцензії.

Ч. 1 ст. 8 Закону про ліцензування встановлено, що у разі запровадження ліцензування нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, ліцензійні умови провадження нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, набирають чинності у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов, але не менш як через два місяці з дня їх прийняття.

Ч. 1 ст. 9 Закону про ліцензування встановлено, що ліцензіат зобов`язаний виконувати вимоги ліцензійних умов відповідного виду господарської діяльності, а здобувач ліцензії для її одержання - відповідати ліцензійним умовам.

Ч. 2 ст. 9 Закону про ліцензування встановлено, що ліцензійні умови та зміни до них розробляються органом ліцензування, що є центральним органом виконавчої влади, підлягають погодженню спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування та затверджуються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, визначених законом.

Ч. 4 ст. 9 Закону про ліцензування встановлено, що органи ліцензування оприлюднюють ліцензійні умови і зміни до них на своєму офіційному веб-сайті.

Ч. 9 ст. 9 Закону про ліцензування визначено, що вимоги ліцензійних умов до суб`єкта господарювання мають бути обумовлені особливостями провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, та включають:

1) вичерпний перелік підтвердних документів, що підтверджують відповідність суб`єкта господарювання вимогам ліцензійних умов, крім документів, які органи влади не можуть вимагати відповідно до частини сьомої статті 9 Закону України «Про адміністративні послуги", щодо:

відомостей про місця провадження господарської діяльності із зазначенням щодо кожного з них виду діяльності (повністю або частково стосовно зазначеного у заяві) або операцій, що за ним провадитимуться;

відомостей про засоби провадження господарської діяльності;

2) кадрові вимоги щодо:

мінімальної кількості працівників за окремими посадами (у разі якщо це зумовлено особливостями провадження певного виду господарської діяльності, встановлюються вимоги щодо наявності у певних працівників відповідної освіти, кваліфікації та (або) стажу роботи, зокрема у фізичних осіб - підприємців, мінімальної частки кваліфікованих працівників за певними посадами, які уклали трудові договори з ліцензіатом);

даних про наявність трудових договорів з усіма найманими працівниками;

3) організаційні вимоги щодо:

зберігання протягом дії ліцензії документів, копії яких подавалися органу ліцензування відповідно до вимог цього Закону;

зберігання протягом строку дії ліцензії документів (копій), які підтверджують достовірність даних, що зазначалися здобувачем ліцензії у документах, які подавалися органу ліцензування відповідно до вимог цього Закону;

строку повідомлення органу ліцензування про всі зміни даних (у тому числі розширення, звуження), зазначених у документах, що додавалися до заяви, який не може бути меншим, ніж один місяць з дня настання таких змін;

провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, виключно в межах місць провадження господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, зазначених у відомостях про них, поданих органу ліцензування згідно з вимогами ліцензійних умов, використання виключно таких місць у провадженні виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню;

провадження виду господарської діяльності виключно з використанням засобів їх провадження, що зазначені у відомостях про них, які подані органу ліцензування згідно з вимогами ліцензійних умов;

подання передбаченої законом звітності;

порядку дій ліцензіата у разі планового або позапланового припинення (у зв`язку з неможливістю використання матеріально-технічної бази, виникненням форс-мажорних обставин тощо) провадження ним виду господарської діяльності загалом або за певними місцями провадження такої діяльності та відновлення її провадження;

забезпечення присутності керівника ліцензіата, його заступника або іншої уповноваженої особи під час проведення органом ліцензування в установленому законом порядку перевірки додержання ліцензіатом вимог ліцензійних умов;

4) технологічні вимоги щодо наявності певної матеріально-технічної бази разом з даними, що дають можливість її ідентифікувати;

5) спеціальні вимоги, передбачені законом, стосовно:

обмеження щодо суміщення здійснення видів господарської діяльності; виконання передбачених законом вимог щодо відокремлення і незалежності; можливості провадження видів господарської діяльності лише юридичними особами або лише юридичними особами окремих організаційно-правових форм; розміру статутного капіталу;

обмеження щодо здійснення над суб`єктом господарювання контролю, у значенні, наведеному у статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», резидентами держав, що здійснюють збройну агресію проти України у значенні, наведеному у статті 1 Закону України «Про оборону України», та/або дії яких створюють умови для виникнення воєнного конфлікту та застосування воєнної сили проти України.

Ч. 11 ст. 9 Закону про ліцензування визначено, що ліцензійними умовами встановлюються зміст та форма:

1) заяви про одержання ліцензії;

2) документів, що додаються до заяви про одержання ліцензії;

3) опису документів, що подаються для одержання ліцензії;

4) документів щодо кожного місця провадження господарської діяльності.

Ч. 12 ст. 9 Закону про ліцензування визначено, що у ліцензійних умовах

визначаються вичерпні переліки типів місць та засобів провадження господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, щодо яких встановлюються вимоги, передбачені абзацами п`ятим та шостим пункту 3 частини дев`ятої цієї статті.

Ч. 1 ст. 20 Закону про ліцензування визначено, що за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування посадові особи

суб`єктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом ( крім випадків застосування принципу мовчазної згоди ).

Ч. 2 ст. 20 Закону про ліцензування встановлено, що у разі відсутності ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, відповідальність за провадження такої господарської діяльності без ліцензії не застосовується.

Станом на дату складення протоколу про адміністративне правопорушення та станом на дату винесення судом оспорюваної Постанови Кабінетом міністрів України не затверджено ліцензійні умови в сфері виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним.

Враховуючи принцип єдиної державної системи ліцензування та принцип дотримання законності, встановлені ст. 3 Закону про ліцензування, поширення вказаних принципів на порядок ліцензування всіх видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, слід дійти висновку щодо незастосування адміністративної відповідальності до посадових осіб суб`єктів господарювання за провадження господарської діяльності в сфері роздрібної торгівлі пальним у зв`язку з відсутністю ліцензійних умов провадження вказаного виду діяльності на підставі ч. 2 ст. 20 Закону про ліцензування.

Таким чином, притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб суб`єктів господарювання прямо суперечить ч. 2 ст. 20 Закону про ліцензування.

Щодо недоведеності обставин, які мають значення для справи.

Фотографії, на які посилається посадова особа ДФС в частині обґрунтування факту провадження ТОВ «Скайторг» діяльності в сфері роздрібної торгівлі пальним та які додаються до протоколу про адміністративне правопорушення, не містять час та дату коли ці фотографії були зроблені. Таким чином, зазначені фотографії не можуть бути розцінені судом, як беззаперечний доказ провадження зазначеної діяльності у момент складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення у відношенні гр. ОСОБА_1 не підтверджується необхідними доказами, а тому неможливо провести повне й об`єктивне з`ясування обставин справи з дотриманням процесуальної форми його розгляду та забезпеченням реалізації прав та законних інтересів гр. ОСОБА_1 .

Окрім вищенаведеного, необхідно дослідити правову природу фіскального чеку про купівлю пального на АЗС «SKY».

Фіскальний чек, наявний в матеріалах справи, не може вважатись належними доказами придбання пального на АЗС, з огляду на наступне.

Проведення контрольної закупівлі посадовими особами органів державної влади має свої особливості та має відбуватися у порядку та у спосіб, визначені законодавством.

Ініціюючи та проводячи контрольну закупівлю певна посадова особа ДФС діє від імені держави в особі державного органу, що у свою чергу зумовлює використання для проведення такої операції державних коштів.

Так, згідно фіскального чеку від 28.12.2019 року за адресою: Полтавська область, Полтавський район, м. Копили, вул. Стрельнікова 1-в, було придбано по 12,40 грн. бензин у кількості 8,06 літрів. Проте, зі змісту вказаного фіскального чеку неможливо встановити, яка саме посадова особа фіскального органу здійснила придбання пального та не надано акту отримання та повернення грошових коштів для здійснення закупівлі пального.

Згідно положень ст. 2 Закону України «Про джерела фінансування органів державної влади» органи державної влади здійснюють свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування в межах, передбачених Законом України про Державний бюджет на відповідний рік.

Враховуючи відсутність доказів, які б вказували на видачу посадовим особам, які під час виїзду на АЗС «SKY» здійснили контрольну закупівлю пального в даній справі, грошових коштів ( готівки ) з каси за рахунок відповідних бюджетних асигнувань контролюючого органу, вказані грошові кошти фактично мають інше джерело походження ніж кошти, передбачені на здійснення відповідної діяльності органів ДФС.

Законодавство не містить дозволу щодо використання для проведення контрольних придбань приватних коштів, у т.ч. коштів осіб, які здійснюють фіксування обставин адміністративного правопорушення, а відтак в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, посадові особи контролюючого органу, за відсутності законодавчого дозволу, не мають права використовувати власні кошти для проведення контрольних придбань.

З огляду на вищенаведене вважає, що її вина у здійсненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КУапАП, а саме здійснення самостійної, ініціативної, систематичної, господарської діяльності з роздрібної торгівлі пальним на АЗС «SKY» без наявності ліцензії не доведена «поза розумним сумнівом», що свідчить про відсутність доказів здійснення незаконної господарської діяльності.

Щодо недопустимих доказів по справі.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається До адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки ( відеозапису ), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.3 ст. 264 КУпАП огляд речей може провадитись уповноваженими на те посадовими особами Служби безпеки України, органів Національної поліції, органів і установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, воєнізованої охорони, цивільної авіації, митниці, органів прикордонної служби, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції ( імміграції та еміграції ), у тому числі протидії нелегальній ( незаконній ) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, природоохоронних органів, державними інспекторами з питань інтелектуальної власності, органів лісоохорони, органів рибоохорони, органів, що здійснюють державний нагляд за додержанням правил полювання, а у випадках, прямо передбачених законами України, також і інших органів.

При вчиненні порушень законодавства про охорону і використання тваринного світу уповноважені на те посадові особи органів, які здійснюють державний нагляд за додержанням правил полювання, органів рибоохорони, а також поліцейські, військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України можуть провадити в установленому порядку огляд транспортних засобів.

Протокол вилучення складено старшими оперуповноваженими з ОВС ВП НОПТ ГУ ДФС у Полтавській області підполковником податкової міліції - Оверченком Ю.С., тобто працівником податкової міліції.

Права працівників податкової міліції визначені пунктом 351.1. Податкового кодексу України, а саме : особам податкової міліції для виконання покладених на них обов`язків надаються права, передбачені підпунктами 20.1.2. ( в частині отримання належним чином засвідчених копій документів ), 20.1.4. ( в частині проведення перевірок у встановленому цим Кодексом порядку ), 20.1.8. і 20.1.20. пункту 20.1. ст. 20 цього Кодексу, а також пунктами 1-4, абзацами другим, третім п. 5, п. 6-14, підпунктами «а» і «б» п. 15 ( з урахуванням положень цього Кодексу ), п. 16 з дотриманням встановлених цим Кодексом правил проведення податкових перевірок, пунктами 17, 19, 23, 24, 25, 27, 28, 30 статті 11, статтями 12-15-1 Закону України «Про міліцію».

Проте, Закон України «Про міліцію» втратив чинність 07.11.2015 на підставі Закону України «Про Національну поліцію», пунктом 3-1 Розділу XI якого встановлено, що посадовим особам податкової міліції для виконання покладених на них обов`язків надаються права, передбачені статтями 42-46 цього Закону, серед яких відсутні права як складення протоколів огляду, так і складення протоколів про адміністративні правопорушення.

Таким чином, так як працівникам податкової міліції не надано права складення протоколів огляду та вилучення речей та документів ані положеннями ст. 264 КУпАП, так і Податковим кодексом України та Законом України «Про Національну поліцію» - Протокол огляду та вилучення речей, документів є недопустимим доказом, оскільки складений працівником податкової міліції за відсутності відповідних повноважень і порушує принцип законності в провадженні про адміністративні порушення.

Ст. 280 КУпАП встановлено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, гр. ОСОБА_1 не вчинялось адміністративне правопорушення, оскільки в силу прямих норм ч. 2 ст. 20 Закону про ліцензування визначено відсутність відповідальності за здійснення ліцензованої діяльності без отримання ліцензії за відсутності ліцензійних умов. Таким чином, у особи відсутній відповідний обов`язок звернення за отриманням відповідної ліцензії до моменту затвердження Кабінетом міністрів України ліцензійних умов у відповідній сфері діяльності.

Вважає за доцільне зазначити, що за аналогічними справами апеляційними судами було ухвалено судові рішення про відсутність складу адміністративного правопорушення в силу ч.2 ст. 20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» у зв`язку з відсутністю ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

Захисник Кійко О.А. підтримала письмові пояснення гр. ОСОБА_1 і прохала закрити провадження у даній справі в зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення.

Згідно з вимогами ст. 283 КУпАП постанова суду має грунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутні подія і склад адміністративного правопорушення.

На підтвердження провини гр. ОСОБА_1 надано суду такі матеріали : фіскальний чек від 28.12.2019 року ( а. с. 2 ); протокол вилучення ( додаток до протоколу про адміністративне правопорушення № 3/16-06-12 від 28.12.2019 року ) ( а. с. 3-4 ); розпискою про прийняття на відповідальне зберігання ТМЦ ОСОБА_1 ( а. с. 6 ); копії фотознімків ( а. с. 7-9 ).

Враховуючи, що наданих суду матеріалів не встановлено вини гр. ОСОБА_1 у вчиненні вказаного в протоколі правопорушення та не надано суду інших доказів її вини, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі ст. 247 п.1 КУпАП в зв`язку з відсутністю в діях гр. ОСОБА_1 вказаних в протоколі події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст.247 п. 1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, провадження в справі підлягає закриттю на підставі ст. 247 п.1 КУпАП.

Керуючись ст. 247 п.1, 283-284, 287-290 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення гр. ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 164 ч.1 КУпАП - закрити в зв`язку з відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 10 днів з дня винесення постанови шляхом подачі апеляційної скарги.

Постанова надрукована суддею та є оригіналом.

Суддя Полтавського районного суду

Полтавської області О.О. Гальченко