Справа № 128/2874/20
ПОСТАНОВА

16 листопада 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б., розглянувши клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по справі про адміністративне правопорушення , що надійшов з Тиврівського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 ,

-за вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП,-

УСТАНОВИВ:

20.10.2020 до Вінницького районного суду Вінницької області поступала вищевказана справа.

12.11.2020, через канцелярію суду від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 надійшло клопотання про залучення йому представника, в якому він з посилкою на стст. 268, 269-274КУпАП, Рішення Конституційного суду України від 16 листопада 2000 року у справі № 1-17/2000 просить суд залучити до участі у даній справі у якості представника за довіреністю громадянина ОСОБА_2 , про що надано відповідну довіреність.

Вивчивши дане клопотання, оглянувши матеріали справи , суд приходить до наступного висновку.

Статтею 59 КУпАП передбачено , що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частина перша статті 59 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1401-VIII від 02.06.2016/Офіційне тлумачення частини першої статті 59 див. в Рішенні Конституційного Суду № 13-рп/2000 від 16.11.00/Офіційне тлумачення положення частини першої статті 59 див. в Рішенні Конституційного Суду № 23-рп/2009 від 30.09.2009\

Відповідно до ч. 1 ст. 271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Згідно п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року №13-р/п (справа 1-17/2000), (на яке посилається і ОСОБА_1 у своєму клопотанні) положення частини першої статті 59 Конституції України про те, що "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав", в аспекті конституційного звернення треба розуміти як конституційне право підозрюваного, обвинуваченого і підсудного при захисті від обвинувачення та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою отримання правової допомоги вибирати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Згідно до рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року ( у справі N 1-23/2009 за конституційним звернення громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) положення частини першої статті 59 Конституції України ( 254к/96-ВР ) "кожен має право на правову допомогу" треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує. У справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура" в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що особа під час допиту її як свідка в органах дізнання, досудового слідства чи дачі пояснень у правовідносинах з цими та іншими державними органами має право на правову (юридичну) допомогу від обраної за власним бажанням особи в статусі адвоката, що не виключає можливості отримання такої допомоги від іншої особи, якщо законами України щодо цього не встановлено обмежень.

Згідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), рішення від 23.09.1998 (п. 54), Суд наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

В інших рішеннях ЄСПЛ також неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності, зокрема у п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); у п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06).

Крім того, КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, суд приходить до переконання, що дана справа про адміністративне правопорушення , для цілей ст. 6 Конвенції, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що, у свою чергу , надає можливість застосувати аналогію закону при розгляді даного клопотання , тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП інших норм закону, зокрема КПК, які регламентує подібні відносини, зокрема ст. ст.45, 48, 50, 51 КПК , щодо порядку залучення захисника, підтвердження повноважень захисника, укладення договору з захисником , тобто ті норми в яких закріплено право особи на вільний вибір саме захисника.

Отже, при вирішенні питання про наявність у фахівців у галузі права повноважень на здійснення захисту в справах про адміністративне правопорушення суду належить з`ясовувати, яким саме законом їм надано право брати участь у таких справах як захисникам. В свою чергу, інші фахівці в галузі права мають діяти у межах спеціального закону, який на даний час не прийнятий, тим самим законодавець обмежив участь таких осіб у якості захисника чи представника, які діють на праві довіреності фізчиної особи та мають лише юридичну освіту.

Таким чином, за відсутності спеціального закону інші фахівці в галузі права не можуть приймати участь за довіреністю в справах про адміністративні правопорушення.

Тому за відсутності долучених до клопотання ОСОБА_1 документів на підтвердження, того, що громадянин ОСОБА_2 має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, а також за відсутності на день розгляду даного клопотання спеціального закону, який надавав би право іншим фахівцям у галузі права повноваження на здійснення захисту в справах про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про безпідставність заявленого клопотання, у зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. 131-2 Конституції України , ст.ст. 59, 268,271 КУпАП , суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про залучення до справи про адміністративне правопорушення за вчинення ним адміністративного правопорушення, що передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП представника за довіреністю громадянина ОСОБА_2 відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає, але заперечення щодо неї можуть бути включені до апеляційної скарги на кінцеве процесуальне рішення у даній справі.

Суддя: О.Б. Саєнко