Провадження № 33/4808/641/20
Категорія ч.1 ст.173-2 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Болюк І. І.
Суддя-доповідач Малєєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Малєєв А.Ю., з участю секретаря с/з Гладун-Гук О.Б., Калина Н.М., адвоката Парфана Т.Д., потерпілої ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Парфана Тараса Дмитровича, що діє в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2020 року,

в с т а н о в и в :

1. Зміст постанови суду першої інстанції.

1.1. Оскаржуваною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КупАП, та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень; стягнуто з відповідача в дохід держави 420 грн. 40 коп. судового збору.

1.2. Згідно даних оскаржуваної постанови та протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 13.10.2020 близько 09 год. 00 хв. за місцем проживання в АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 та малолітнього сина насильство в сім`ї, а саме не допустив їх до спільного житла, внаслідок чого завдав їм економічного насильства, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_2 свою вину у вчиненому правопорушенні не визнав.

2. Доводи апеляційної скарги:

- при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 не були дотримані вимоги, передбачені ст. 255, 256 КупАП;

- суть адміністративного правопорушення, зазначеного у протоколі, не відповідає ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеного у ст. 173-2 КупАП, а відтак відсутні підстави для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП;

- до протоколу не долучено належних і допустимих доказів вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КупАП;

- ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не є сім`єю, шлюб розірвано в січні 2020 року, на даний час триває судовий спір між ними з приводу поділу спільної сумісної власності, в т.ч. ОСОБА_1 вимагає визнати квартиру спільною сумісною власністю та провести її поділ між ними, як між колишнім подружжям в рівних частках;

- Квартира є особистою власністю ОСОБА_2 , суд першої інстанції таким поясненням останнього не дав оцінку;

- з 07.11.2020 ОСОБА_2 проживає сім`єю з новою дружиною ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 . Відтак проживання спільно з колишньою дружино суперечить загальновизнаним нормам;

- викладена працівниками поліції суть правопорушення не містить в собі посилання на те, яка саме шкода фізичному або психічному здоров`ю була завдана чи могла бути завдана діями ОСОБА_2 і кому сама, що виразились у «економічному насильстві»;

- у діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Просить оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі - закрити.

2.1. Апелянт просить поновити строк апеляційного оскарження, пропущений, з його слів, з поважних причин. Вказує на те, що повний текст постанови не було оголошено негайно після розгляду справи та не було вручено ОСОБА_2 протягом наступних трьох дні в після розгляду. Зі змістом постанови він ознайомився лише 07.12.2020 у ЄДРСР, а вже 14.12.20 подав апеляційну скаргу.

3. Позиції сторін.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його адвокат доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 заявив, що у них із ОСОБА_1 розірваний шлюб. 13.10.2020 вона відвела сина в дитсадок. А він поміняв замки і так не пустив її у квартиру. ОСОБА_1 має де жити, у неї частка в квартирі, з приводу майна і вселення в квартиру є позови в суді. Окрім того, під сумнівом його батьківство.

Адвокат Парфан Т.Д. додав до доводів апеляції те, що у його клієнта відсутня вина, у нього не було умислу на насильство, він вважав і вважає, що діяв правомірно.

Потерпіла заперечила апеляційну скаргу, підтвердила, що 13.10.2020 відвела сина в дитсадок, повернулась, а в квартиру потрапити вжне не могла.

4. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні з огляду на таке.

4.1. Апелянт просив поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки копії повного тексту рішення він з суду не отримав, а про зміст дізнався з ЄДРСР 07.12.2020.

Не знаючи мотивів він не міг обґрунтувати апеляційну скаргу. З цим слід погодитись, оскільки даних про своєчасне отримання повного тексту судового рішення у справі нема, а тому обмеження доступу до правосуддя в цьому випадку не буде відповідати принципу верховенства права. пізно отримав повне рішення у справі.

4.2. Апеляційний суд переглянув справу в межах апеляційної скарги (ст. 294 КУпАП) і за наслідками розгляду дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.

По-перше. Апелянт заперечив допустимість протоколу через невідповідність формулювань змісту норми закону, відсутність потерпілих осіб і даних про повноваження службової особи поліції на такі дії.

У вину ОСОБА_4 поставлено те, що він не допустив до спільного житла колишню дружину ОСОБА_1 та їх неповнолітнього сина, внаслідок чого завдав їм економічного насильства.

У протоколі чітко вказані потерпілі особи, а повноваження посадової особи на його складення презюмуються, якщо немає даних про протилежне.

Окрім того, протокол містить вказівку на потерпілих осіб і це саме ті особи, на яких поширюється норма колишня дружина, неповнолітній син.

Це спростовує відповідні доводи апеляції.

По-друге. Апелянт не заперечив, що 13.10.2020 після того як ОСОБА_1 відвела сина додому він поміняв замки у квартирі і потерпіла не могла туди ввійти.

Потерпіла вказала, що з-за цього вимушена винаймати житло для себе і сина.

У справі є дані про цивільно-правові і сімейні спори між колишнім подружжям.

Із цього слідує висновок, що потерпіла та малолітня дитина, які станом на 13.10.2020 мали право жити у квартирі по АДРЕСА_1 , були позбавлені цього внаслідок дій ОСОБА_2 (заміна замків) через неможливість користуватися, володіти, розпоряджатися житлом.

По-третє. На переконання апеляційного суду це і є економічне насильство, передбачене складом ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Такі дії завдають у першу чергу шкоди дитині, яка має право на житло і нормальний розвиток та виховання. Меті найкращого забезпечення інтересів дитини дії ОСОБА_4 не відповідають, з-за цього потерпіла та син несуть надмірний тягар у вигляді витрат на житло.

Те, що є спір щодо батьківства на права потерпілих і обов`язки ОСОБА_2 ніяк не впливає.

Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 245, 251, 252, 294 КУпАП, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Парфана Тараса Дмитровича, що діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2020 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду А.Ю. Малєєв