ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/15116/20

Провадження №: 3/755/7481/20

"02" листопада 2020 р.

м. Київ

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В. розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Іраку, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративне правопорушення, установила:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 131684 від 08.10.2020, ОСОБА_1 05.09.2020 о 15 годин 45 хвилин по бульв. Верховної Ради, 28 в м. Києві, керуючи транспортним засобом «Mazda3», номерний знак НОМЕР_1 , став учасником дорожньо-транспортної події та місце пригоди залишив, чим порушив вимоги п. 2.10.а) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 (далі - особа, що притягається до адміністративної відповідальності) надав свої пояснення, щодо часу, місця, способу настання обставин вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та безпосередньо його ролі в їх настанні.

Вказаних висновків, Cуд дійшов, дослідивши матеріали справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, як-то: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням наданих в суді пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, керуючись законом і правосвідомістю, виходячи з наступного.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктом 1.3. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до ст. 122-4 КУпАП залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року за № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247 та 280 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.ст. 251 та 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

У даному випадку, як вбачається з матеріалів справи вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП обґрунтовується одним протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 131684 від 08.10.2020. Однак в контексті наведеного слід вказати на таке.

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи, і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Вказані докази мають випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто бути такими, що не залишать місце сумнівав, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Так, згідно з наданих в суді пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, 05.09.2020 о 15 годин 45 хвилин він рухався по бульв. Верховної Ради, 28 в м. Києві, керуючи ТЗ «Mazda3», номерний знак НОМЕР_1 , пригальмувавши перед пішохідним переходом водій ТЗ «Toyota Land Cruiser 200», номерний знак НОМЕР_2 , в`їхав в задню частину його автомобіля, оглянувши ТЗ, водій ТЗ «Toyota Land Cruiser 200» запропонував відшкодувати завдані ним збитки, після чого поїхали по своїм справам. Таким чином особа, яка притягається до адміністративної відповідальності виконав дії, які свідчать про те, що наміру уникнути відповідальності за дорожньо-транспортну пригоду не мав, що свідчить про відсутність суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП України, а саме ставленням до наслідків, оскільки почувши удар в задню частину свого автомобіля, одразу зупинився, мав діалог з іншим учасником ДТП, в ході якого намагався вияснити всі обставини.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду, які вказували «поза розумним сумнівом» про порушення особою вимог п. 2.10.а) ПДР України суду не надано.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачяться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Відповідно провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 1) ст. 247 КУпАП, який регламентує, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В свою чергу, суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для звернення судового збору.

Керуючись ст. ст. 40-1, 122-4, 245, 247, 251-252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя постановила:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 даного Кодексу.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

С у д д я : Оксана БІРСА