Справа №333/4872/20
Провадження №3/333/1692/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Холод Р.С., у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя, за участі захисника Багаурі О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, зареєстрований та поживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №360265 від 25.08.2020 року, ОСОБА_1 , 25.08.2020 року, о 20 год. 30 хв., у м. Запоріжжі на перехресті вул. Чумаченко та Ситова керував транспортним засобом «GEELY EMGRAND», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку у медичному закладі у лікаря нарколога та підтверджується висновком медичного закладу №4196 від 25.08.2020 року. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водієві, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України.

До суду справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 надійшла 07.09.2020 року. Розгляд вказаної справи було призначено на 02.10.2020 року. Судову повістку на вказану дату ОСОБА_1 отримав, про що свідчить відповідне рекомендоване повідомлення, але до суду не з`явився та не надав жодної заяви щодо поважності своєї неявки. Суддя вирішив відкласти судовий розгляд справи, призначивши наступну дату судового засідання на 26.10.2020 року.

18.09.2020 року від захисника ОСОБА_1 Багаурі О.В. надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи та отриманні копії відеозапису, долученому до протоколу про адміністративне правопорушення.

26.10.2020 року судове засідання не відбулося через перебування на лікарняному судді у період з 24.10.2020 року по 10.11.2020 року (включно).

13.11.2020 року у судовому засіданні ОСОБА_1 не визнав свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому зазначив, що дійсно 25.08.2020 року, приблизно о 20 год. 30 хв., у м. Запоріжжі на перехресті вул. Чумаченко та Ситова він керував транспортним засобом «GEELY EMGRAND», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та скоїв наїзд на одного із пішоходів. Він відразу зупинився та викликав «швидку» допомогу. На місці події зібрався натовп людей, які погрожували йому фізичною розправою за те, що він збив жінку. Перебуваючи у шоковому стані, побачивши, що жінка жива та отримала лише тілесні ушкодження, він покинув місце дорожньо-транспортної пригоди і вирішив дочекатися приїзду працівників поліції у парку, який знаходився неподалік. Під час перебування у парку в одному з кафе він випив горілки. Приблизно через 20 хвилин приїхали працівники поліції, які почали оформлювати адміністративний матеріал. У подальшому, його відвезли до медичної установи, де він проходив огляд на стан сп`яніння, де і виявили у нього стан алкогольного сп`яніння. Враховуючи, що тілесні ушкодження у жінки були легкі, кримінальне провадження не порушували, потерпілій він лікування сплатив, тому вона до нього претензій не має. В автомобілі в той день їхав один. Свою вину за ч.1 ст.130 КУпАП він не визнає, так як фактично керував транспортним засобом у тверезому стані, а випив лише тоді, коли скоїв дорожньо-транспортну пригоду.

Захисник Багаурі О.В., враховуючи пояснення ОСОБА_1 заявив клопотання про: витребування з медичної установи копії акту щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25.08.2020 року; копії документів (сертифікату відповідності та свідоцтва про перевірку робочого стану вимірювального пристрою, яким користувався лікар ОСОБА_2 під час проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 25.08.2020 року), а також виклику та допиту у судове засідання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , пояснення яких маються у матеріалах справи.

Вказане клопотання суддею було задоволено та постановлено на обговорення учасників процесу питання щодо виклику працівників УПП в Запорізькій області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які виїжджали на огляд місця ДТП, та у подальшому складали протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 з метою отримання пояснень щодо періоду часу з моменту отримання повідомлення про ДТП та прибуття на місце дорожньо-транспортної пригоди, а також факту находження/відсутності ОСОБА_1 на місці події. Захисник та ОСОБА_1 не заперечували проти виклику вказаних працівників поліції та отримання від них пояснень.

24.11.2020 року у судове засідання поліцейські ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не з`явилися, хоча належним чином були викликані листом через начальника УПП в Запорізькій області.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також у судове засіданні не з`явилися, хоча належним чином викликалися до суду. З КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР на запит суду надійшли витребувані матеріали.

Захисник Багаурі О.В. у судовому засіданні заявив клопотання про закриття провадження у справі, так як фактично ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.130 КУпАП, а не ч.1 вказаної статті. Крім того, відповідно до наданих з медичної установи документів вбачається, що сплив строк дійсності свідоцтва та відповідного сертифікату на «Alkotest 6510», яким проводив вимірювання ОСОБА_1 під час огляду на стан сп`яніння лікар-нарколог. Також, ОСОБА_7 зазначив, що працівниками поліції не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці дорожньо-транспортної пригоди, а відразу ОСОБА_1 доставили до медичної установи, де і провели огляд на стан сп`яніння.

Суддя, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , доводи його захисника та дослідивши усі матеріали справи, дійшов до такого.

Процес притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, регулюється нормами: Кодексу України про адміністративні правопорушення; Правил Дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція № 1452/735); Порядком направлення водії транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. №1103 (далі Порядок); Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395 (далі Інструкція №1395); ЗУ «Про Національну поліцію».

Згідно п.2.9а Правил Дорожнього руху України, водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, на думку судді, повністю підтверджується даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції від 25.08.2020 року. Вказаний висновок складений відповідно до Додатку 4 Інструкції № 1452/735. Підставою для складення такого висновку став акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції від 25.08.2020 року, копія якого засвідчена належним чином була надана до суду директора КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР.

Згідно вказаного акту огляд на стан сп`яніння проводився 25.08.2020 року о 21 год. 35 хв. за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6510» ARAE-0471. ОСОБА_1 двічі проходив огляд на стан сп`яніння, і обидві спроби (другий раз проходив через 20 хв. після першого) були позитивними. До матеріалів справи були додані документи: свідоцтво про державну реєстрацію №7261/2002 від 10.02.2010 року, сертифікат відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу від 17.07.2013 року, свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 02.04.2020 року.

Використання газоаналізаторів «Drager Alcotest», які були завезені та реалізовані на території України та введені в експлуатацію користувачем з 10 лютого 2010 року до 10 лютого 2015 року, а саме протягом терміну дії свідоцтва про державну реєстрацію (процедура реєстрації стосується взаємовідносин організацій, які поставляють прилади на територію України та виробників. Закон не пов`язує термін дії сертифікату про реєстрацію із терміном використання приладу) та є можливим за умови додержання вимог щодо повірки (калібрування), що підтверджують правильність результатів вимірювання.

Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 проведено за допомогою пристрою «Drager Alcotest 6510» ARAE-0471.

Пристрій «Drager» пройшов державну реєстрацію 10.02.2010 року, 17.07.2013 року отримав сертифікат відповідності засобів вимірювальної техніки та відповідно до свідоцтва про повірку пристрою «Drager Alcotest 6510» ARAE-0471 може використовуватися до 02.04.2021 року, а відтак підстави для визнання результатів приладу, застосованого під час огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, недійсними - відсутні.

З вказаних обставин, суд критично відноситься до посилання захисника Багаурі О.В., що сплив строк дійсності свідоцтва та відповідного сертифікату на «Alkotest 6510», яким 25.08.2020 року проводив вимірювання ОСОБА_1 під час огляду на стан сп`яніння лікар-нарколог.

Відповідно до вимог п.8 Розділу І Інструкції № 1452/735 у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

В даному випадку унаслідок скоєння ОСОБА_1 дорожньо-транспортної пригоди була травмована ОСОБА_8 . Отже, огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 у медичному закладі був обов`язковим, тому вважаю хибним висновком захисника Багаурі О.В., що працівники поліції допустили порушення вимог Інструкції № 1452/735 і не запропонували на місці дорожньо-транспортної пригоди пройти огляд на стан сп`яніння.

Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані наркотичного сп`яніння.

За вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю передбачена адміністративна відповідальність за ч.4 ст.130 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 працівник поліції зазначив, що останній керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Натомість з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він до скоєння ДТП керував транспортним засобом у тверезому стані, а вжив алкогольні напої вже після дорожньо-транспортної пригоди за його участю.

Відповідно даних рапорту поліцейського ОСОБА_5 він з направником ОСОБА_6 приїхали на місце дорожньо-транспортної пригоди вже після повідомлення їм про це на службовий планшет. Час прибуття після отримання вказаного повідомлення у рапорті поліцейського не вказано. З пояснень ОСОБА_1 випливає, що поліцейські прибули на місце ДТП, приблизно через 20 хвилин і саме в цей період він у парку випив горілку, враховуючи свій шоковий стан та побоюючись фізичної розправи з боку натовпу перехожих, які зібралися на місці ДТП.

Дослідження відеозапису, наданому до суду працівниками поліції, підтверджується факт конфліктної ситуації у ОСОБА_1 з невідомими особами на місці ДТП з приводу його скоєння.

Перевірити факт не перебування ОСОБА_1 певний час на місці дорожньо-транспортної пригоди у судовому засіданні не надалося можливими, так як до суду не прибули свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були присутні на місці ДТП, а також працівники УПП в Запорізькій області.

Згідно з положеннями ст.6 ч.1 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Спираючись на ці положення, а також на практику Європейського суду з прав людини, викладену у рішеннях від 09.06.2011 р. по справі «Лучанінова проти України», від 30.05.2013 р. по справі «Малофєєва проти Росії», від 20.09.2016 р. по справі «Карелін проти Росії», суддя приходить до переконання, що як і у кримінальному провадженні, так і у справі про адміністративне правопорушення, суддя, зберігаючи принцип неупередженості і безсторонності судового розгляду, не вправі самостійно, на шкоду особі змінювати формулювання правопорушення, викладене в протоколі про адміністративне правопорушення. Вказане формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Зважаючи на характер та суворість адміністративного стягнення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд вважає, що провадження відносно ОСОБА_1 у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є кримінальним. Відповідно, воно підпадає під визначення «кримінальної процедури» у розумінні статті 4 Протоколу № 7 вказаної Конвенції.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»,- визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини. Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суддя керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презумпцій. Суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011).

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»,- визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини. Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Таким чином, у даному випадку існують неперевірені факти, які встановити у судовому засіданні виявилося неможливим, тому враховуючи викладені обставини, суддя вважає, що у цій справі відсутні належні, достатні і допустимі докази, а також поза розумним сумнівом, оцінивши які, можливо було б дійти до безсумнівного висновку щодо винуватості ОСОБА_1 .

Враховуючи, що маються певні сумніви у винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя не вправі змінювати суть адміністративного правопорушення, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення, докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно з п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі, зокрема, відсутності складу адміністративного правопорушення, тому, на думку судді, необхідно провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Керуючись ст.ст. 130, 245, 247, 251, 252, 266, 280 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закрити на підставі п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод