Справа № 324/1403/20
Провадження № 3/324/703/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі

головуючого судді Каретник Ю.М.,

при секретарі Савченко Н.В.,

за участю:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника адвоката Рябка Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Пологи матеріали, які надійшли з Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , працюючого електромеханіком в СП «Пологівська дистанція сигналізації та зв`язку» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі за текстом КУпАП),

В С Т А Н О В И В :

До Пологівського районного суду Запорізької області надійшов протокол серії ВАБ №283785 від 19 жовтня 2020 року, складений ДОП СП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції Сидоренком К.В. відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.51 КУпАП, в якому зазначено, що 30 вересня 2020 року о 01 годині 50 хвилин в м.Пологи по вул.Щасливій, 1, ОСОБА_1 скоїв дрібну крадіжку дизельного пального об`ємом 9,5л, завдавши підприємству «Придніпровська залізниця», «Пологівське локомотивне депо» матеріального збитку на суму 165,32 грн., чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.51 КУпАП.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 ознайомлений із ч.1 ст.51 КУпАП, суддею йому роз`яснені його права, передбачені ст.268 КУпАП, ст.63 Конституції України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 із складеним відносно нього протоколом не погодився та пояснив, що він працює в ШЧ-12, в дистанції сигналізації та зв`язку, радіомеханіком. Він не є матеріально відповідальною особою, доступу до складів Локомотивного депо, де зберігається дизельне паливо, не має. В ніч на 30 вересня 2020 року він перебував на зміні, у нього на роботі піднявся тиск, тому він пішов додому, щоб поміряти тиск та прийняти ліки, так як медичний пункт уже не працював. Вдома його дружина дала йому пігулку, він взяв їжу, склав все це до своєї сумки та пішов назад на роботу. По дорозі він чув якісь крики та шум, потім він вийшов із-за кута спортивного залу та побачив, що йому назустріч йшов охоронець з рюкзаком, який у нього спитав його анкетні дані та спитав, чи не його це рюкзак та чому він від нього втікав. На зазначене він відповів, що рюкзак не його, що в ньому він не знає, ні від кого він не тікав та йде на своє робоче місце з дому. Надалі між ними виникла словесна перепалка, потім він махнув рукою та пішов від охоронця. Вранці приїхали працівники поліції, яким він надавав пояснення. Також він звертався до медичного пункту, а потім перебував на стаціонарному лікуванні.

Допитана в якості свідка ОСОБА_2 , яка працює сторожем в Пологівському локомотивному депо, пояснила, що її робочим місцем є прохідний пункт у Локомотивному депо. 29 вересня 2020 року о 20 годині 00 хвилин вона заступила на свою зміну. Приблизно о 01 годині 50 хвилин вона почула, як хтось розмовляє біля прохідної, після чого вона вийшла на вулицю із сторожки та побачила, що стоїть охоронець ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Про що конкретно вони говорили, вона не чула. Потім вона побачила як ОСОБА_1 кинув на землю чи сумку чи портфель, що було всередині, вона не знає. Потім вона зайшла до сторожки. Що відбувалось далі, вона не знає.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_3 , який на той час працював в ОФ «Респект» м.Дніпро, пояснив, що він здійснює свої повноваження охоронця в Пологівському локомотивному депо, в його обов`язки входить охорона території та майна підприємства. 29 вересня 2020 року з 08 години 00 хвилин він заступив на зміну на добове чергування. Приблизно о 01 годині 00 хвилин 30 вересня 2020 року на території депо він побачив чоловіка, одягненого в джинси та куртку з написом «Придніпровська залізниця». При собі чоловік мав рюкзак чорного кольору. Він крикнув, щоб чоловік зупинився, однак останній почав від нього втікати та забіг за темний неосвітлюваний кут спортивного залу Локомотивного депо, при цьому кинув рюкзак на землю. Через декілька хвилин із тієї ж самої сторони вийшов чоловік, який також був одягнений у куртку з таким же самим написом. Він підійшов до цього чоловіка, ним виявився ОСОБА_1 . У нього на плечі висіла невелика сумка чорного кольору. Візуально у вказаній сумці практично нічого не було. Він запитав у ОСОБА_1 , чи не він щойно від нього втікав, на що останній йому відповів, що йде з дому, ніякої крадіжки він не вчиняв та ні від кого не тікав. Надалі між ними виникла словесна перепалка, потім ОСОБА_1 махнув рукою та пішов на своє робоче місце. Зазначив, що ОСОБА_1 мав рівномірне, спокійне дихання, по ньому не було видно, що він перед цим бігав. Про те, що сталося, він повідомив своєму начальнику охорони, який, у свою чергу, повідомив начальника Локомотивного депо. Вранці приїхали працівники поліції, вони відкрили, оглянули та сфотографували рюкзак, в якому було 4 пластикові пляшки приблизно по 2 чи 2,5л., в яких малася речовина. Пляшки ними були відкриті і з них відчувався стійкий запах дизельного палива. Після огляду вказані пляшки вони залишили йому на відповідальне зберігання під розписку.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 , пояснив, що він працював в.о. начальника Пологівського локомотивного депо, вранці 30 вересня 2020 року від начальника охорони надійшло повідомлення про те, що сталося. Була скликана нарада, викликаний ОСОБА_1 , який не є їхнім працівником, а працює в ШЧ. Також пояснив, що жодного акту нестачі дизельного пального станом на момент вчинення крадіжки у Локомотивному депо немає, така нестача відсутня та ніким не задокументована. Крім того, він зазначив, що в депо функціонує лабораторія, яка могла зробити аналіз викраденої рідини із запахом дизельного пального, але ніхто такий аналіз не робив.

У судове засідання також викликалися свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які до суду не з`явилися у зв`язку з перебуванням на лікуванні.

Захисником адвокатом Рябком Ю.М. до суду подано клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, в якому він просить провадження у справі про адміністративне правопорушення №324/1403/20 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.51 КУпАП закрити через відсутність самої події та складу цього адміністративного правопорушення. В обґрунтування своїх вимог у клопотанні зазначено, що справа про адміністративне правопорушення є свого роду «маленькою кримінальною справою», а тому в даному випадку діє презумпція невинуватості особи і ця особа не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено у суді достовірними, належними та допустимими доказами. У свою чергу, і протокол про вчинення адміністративного правопорушення є свого роду «маленьким обвинувальним актом», на підставі якого ця особа у чомусь звинувачується. Склад адміністративного правопорушення обов`язково та безумовно повинен мати такі складові його частини: об`єкт посягання, суб`єкт, який посягає на нього, об`єктивну та суб`єктивну сторону адміністративного правопорушення. У той же час, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №283785 від 19 жовтня 2020 року зазначено, що ОСОБА_1 начебто скоїв крадіжку 9,5 л дизельного пального, однак, це, на переконання захисника, суперечить матеріалам справи, оскільки у матеріалах справи вказана лише «рідина із запахом». У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , який на той час виконував обов`язки начальника Локомотивного депо, пояснив, що в депо функціонує лабораторія, яка могла зробити аналіз цієї «рідини із запахом», однак цього ні керівництвом депо, ні працівниками поліції зроблено не було. Працівник поліції ОСОБА_7 , який склав вказаний протокол, не є експертом, а тому у нього не було законних підстав зазначати у вказаному вище протоколі «рідину із запахом» як дизельне паливо. Крім того, в.о. начальника депо ОСОБА_4 , допитаний як свідок, пояснив, що жодного акту нестачі дизельного пального станом на момент вчинення крадіжки у Локомотивному депо немає, така нестача відсутня та ніким не задокументована. Таким чином, у даному випадку, на переконання захисника, вбачається відсутність таких складових частин складу адміністративного правопорушення, як об`єктивна його сторона та сам об`єкт посягання. Крім того, зазначає захисник, у судовому засіданні 18 грудня 2020 року ним було долучено до матеріалів справи довідку, видану структурним підрозділом «Пологівська дистанція сигналізації та зв`язку», відповідно до якої ОСОБА_1 не є матеріально-відповідальною особою та взагалі не є працівником Локомотивного депо, а є працівником ШЧ. У цьому ж судовому засіданні свідок ОСОБА_4 також підтвердив те, що ОСОБА_1 є радистом ШЧ і доступу до паливно-мастильних матеріалів взагалі не має. Допитаний у якості свідка основний та безпосередній свідок подій охоронець ОСОБА_3 суду пояснив, що усі працівники АТ «Придніпровська залізниця» носять однаковий формений одяг і коли, здійснюючи черговий обхід території, він побачив на відстані близько 20 м від себе людину із рюкзаком на плечі, вдягнену у формену куртку із написом «Придніпровська залізниця», та крикнув їй зупинитись, то ця людина скинула із себе цей рюкзак і втекла від нього в неосвітлену частину території Локомотивного депо. Майже в цей час із напрямку, куди втекла ця людина, вийшов ОСОБА_1 і рівномірною спокійною ходою направився назустріч охоронцю. Підійшовши до ОСОБА_1 , охоронець не виявив ознак того, що ОСОБА_1 перед цим бігав, у нього було рівне та спокійне дихання. На запитання охоронця, чи знайдений ним на землі рюкзак належить ОСОБА_1 , останній відповів, що він йому не належить, на ґрунті чого між ними виникла словесна перепалка, конфлікт, під час якого ОСОБА_1 махнув рукою та пішов геть. Ніхто ОСОБА_1 не затримував. При цьому охоронець ОСОБА_3 пояснив, що у ОСОБА_1 на плечі також була сумка, він її перевірив, однак підозрілих речей там не знайшов. Ці свідчення не суперечать свідченням сторожа ОСОБА_2 , яка теж пояснила, що бачила, як стояли та сварилися охоронець ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а також той факт, що дійсно на плечі ОСОБА_1 знаходилась якась сумка. Свідок ОСОБА_4 також пояснив у суді, що на оперативній нараді, куди був викликаний ОСОБА_1 , останній як усно, так і письмово пояснював, що ні до якої крадіжки дизельного палива він не причетний. У своїй сукупності така поведінка ОСОБА_1 є послідовною та логічною, оскільки, на переконання захисника, досить безглуздо спочатку втекти від охоронця ОСОБА_3 , а потім вийти самому йому назустріч. При цьому, нелогічно і носити на собі одразу дві сумки, або рюкзак та сумку, що одразу ж викликало б підозру охорони підприємства, а свідок охоронець ОСОБА_3 у судовому засіданні не пояснював, що людина, яка від нього втікала, мала на собі дві сумки, чи рюкзак та сумку одночасно. Таким чином, за твердженням захисника, вина ОСОБА_1 є недоведеною і у даному випадку вбачається відсутність таких складових частин складу адміністративного правопорушення, як його суб`єкт та суб`єктивна сторона. Крім того, захисник звертає увагу на те, що через неякісний збір працівниками поліції матеріалу є ряд технічних моментів, які автоматично ставлять усі докази по справі в розряд недопустимих. Так, зокрема, допитаний у якості свідка охоронець ОСОБА_3 в суді пояснив, що невідома йому особа скинула із себе на землю рюкзак, в якому він виявив чотири пластикові пляшки із «рідиною», а саме: недалеко коло приміщення сторожки, де знаходилася сторож ОСОБА_2 , що у даному випадку і є місцем події. Однак, всупереч цьому, до матеріалів справи долучено заяву в.о. начальника Локомотивного депо Вабілева О.Р. про те, що він надає чомусь дозвіл лише на огляд приміщення бібліотеки, де, у свою чергу, працівники поліції і провели огляд, як вони зазначили у своєму протоколі, місця події. Оскільки це суперечить матеріалам справи та свідченням свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 протокол огляду місця події від 30 вересня 2020 року є недопустимим доказом через невідповідність місця складення цього протоколу фактичному місцю події. Також захисник звертає увагу на те, що у вказаному протоколі ОМП зазначені пляшки із «рідиною із запахом», а не пляшки із дизельним паливом, та зазначено, що здійснено огляд самого рюкзака, де ці пляшки знаходились. Натомість, у графі «під час огляду виявлено» та у графі «виявлене під час огляду вилучене», взагалі нічого не зазначено, а отже під час цього огляду нічого працівниками поліції не виявлялося та ними нічого не вилучалося. Далі в матеріалах справи міститься розписка охоронця ОСОБА_3 , якому працівники поліції передали «для вирішення питання по суті» вже не рюкзак, а портфель із вказаними пластиковими пляшками «рідини». Де при цьому подівся рюкзак, для чого і на якій тоді підставі працівниками поліції був переданий охоронцю (а не керівнику депо) портфель, який вони протоколом ОМП від 30 вересня 2020 року не вилучали, невідомо та незрозуміло. Допитаний у якості свідка в.о. начальника депо ОСОБА_4 не зміг суду пояснити подальшу долю як «рюкзака-портфеля», так і пляшок із «рідиною із запахом», які у ньому знаходилися. Крім того, до матеріалів справи долучено незрозумілий, за твердженням захисника, документ «Довідку спроби крадіжки ПММ» №399/ТЧТ від 30 вересня 2020 року із не менш зрозумілими якимись розрахунками, із яких вбачається, що в них йде мова про 10 л палива, тоді як по матеріалам справи проходять пляшки «із рідиною» загальним об`ємом лише 9,5 літрів. Захисник також зазначає, що на його запитання у судовому засіданні 18 грудня 2020 року, чи виготовляє самостійно Локомотивне депо дизельне паливо, в.о. начальника депо ОСОБА_4 повідомив, що не виготовляє, а депо його закуповує. Тоді, в такому разі, на переконання захисника, було б набагато доречніше долучити до справи первинні документи (накладні) по придбанню Пологівським локомотивним депо дизельного палива, із яких було б можливо вирахувати вартість 1л дизельного палива по ціні, за якою Локомотивне депо його закупило, або хоча б довідку із нафтобази, чи якоїсь із автозаправок про вартість на день вчинення крадіжки 1 л (чи 9,5 л) дизельного палива. Також захисник звертає увагу на те, що у вказаній вище довідці №339/ТЧТ зазначено, що сума спричинених депо збитків складає 165,32грн., що не відповідає дійсності до двом причинам: 1 розрахунок у ній виповнений на 10 л дизпалива, а по матеріалам справи проходять лише 9,5 л «рідини», що вже не може відповідати фактичній його вартості, враховуючи помилку у кількості (об`єму) на цілих 0,5 л; 2 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.51 КУпАП, є матеріальним, а не формальним. Знайдену охоронцем ОСОБА_3 «рідину» йому ж згідно його розписки і повернуто. Жодного акту нестачі чи результатів ревізії, із яких можливо було б побачити нестачу у кількості чи то 9,5 л, чи то 10 л дизельного палива, ні керівництвом Локомотивного депо, ні працівниками поліції до матеріалів справи не долучено, а тому, виходячи із цього, неможливо взагалі вести хоч якусь мову про спричинення «інцидентом», який, на переконання захисника, неможливо назвати правопорушенням і який мав місце 30 вересня 2020 року, Пологівському Локомотивному депо матеріальних чи якихось інших збитків. Таким чином, підсумовує захисник, із усього вищевикладеного видно, що окрім відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, взагалі не мала місце 30 вересня 2020 року і сама його подія. Адміністративний матеріал зібраний співробітниками поліції відносно ОСОБА_1 незаконно, неякісно та із чисельними грубими порушеннями, які у свою чергу і як у своєму наслідку унеможливлюють його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.51 КУпАП на законних підставах. Крім того, захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_1 тривалий час хворіє на гіпертонічну хворобу і, перебуваючи на зміні, на робочому місці вночі із 29 вересня 2020 року на 30 вересня 2020 року, у нього стався гіпертонічний криз. Оскільки вночі в депо не працює медичний пункт, та з огляду на те, що він мешкає недалеко від своєї роботи, ОСОБА_1 близько 1 години ночі залишив робоче місце і пішов додому, де його дружина зміряла йому артеріальний тиск та надала йому ліки для його зменшення та стабілізації. Після цього ОСОБА_1 , взявши з дому таблетки від гіпертонії та харчі, поклав їх у сумку, яка дійсно знаходилася у нього на плечі, та пішов знову на роботу. По дорозі, вже перебуваючи на території депо, ОСОБА_1 зустрів охоронця ОСОБА_3 і між ними виник вищевказаний конфлікт. Охоронець наполегливо та завзято намагався звинуватити ОСОБА_1 у якійсь крадіжці дизельного палива, яку останній не скоював. Посперечавшись трохи із охоронцем та зрозумівши тільки марність трати свого часу, ОСОБА_1 махнув рукою та пішов на своє робоче місце. Зранку він звернувся за медичною допомогою до медичного пункту Локомотивного депо, що підтверджується наданою та долученою до матеріалів справи медичною довідкою вказаного медпункту Локомотивного депо. Через погіршення стану здоров`я, викликаного гіпертонічною хворобою, із 30 вересня 2020 року по 06 жовтня 2020 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в медичному закладі МОЗ України, що підтверджується лікарняним листом. Таким чином, підсумовує захисник, із усього вище викладеного видно, що ОСОБА_1 просто «опинився не в той час, не в тому місці», за що чинним законодавством України не передбачено жодного виду юридичної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника та свідків, ознайомившись із заявленим клопотанням та оцінивши надані до суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до таких висновків.

Згідно з вимогами ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому, відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст.251 та ст.252 КУпАП регламентовано, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частина 1 ст.51 КУпАП передбачає відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Тобто, об`єктивна сторона зазначеного правопорушення полягає у крадіжці (таємному викраденні чужого майна), шахрайстві (заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою), привласненні та розтраті.

Крім цього, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.51 КУпАП характеризується прямим умислом та корисливою метою.

У той же час, дослідженими судом матеріалами справи про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягається до адміністративної відповідальності, та свідків, на переконання суду, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не доведена, як і не доведено належними та допустимими доказами наявність самої події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 51 КУпАП.

При цьому, суд повністю погоджується із позицією з даного приводу ОСОБА_1 та його захисника.

Відповідно до ч. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального (адміністративного) правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Враховуючи вищевказане, суд визнає недопустимими доказами: протокол серії ВАБ №283785 від 19 жовтня 2020 року; доповідну записку щодо розгляду звернення в.о. начальника Пологівського ЛД ОСОБА_4 , складену ДОП СП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції Сидоренком К. 19 жовтня 2020 року; довідку спроби крадіжки ПММ на ПТОЛ території Пологівського локомотивного депо в добу 30 вересня 2020 року; протокол огляду місця події від 30 вересня 2020 року.

Відповідно до ст.19 Конституції України посадова особа органу державної влади зобов`язана діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України №12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, вважає за необхідне вказати на таке.

Системний аналіз змісту положень КУпАП в поєднанні із вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, передбачені ст.280 КУпАП, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Згідно із ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб.

Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленого в ст.62 Конституції України.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Однак, у даній ситуації зібрані особою, уповноваженою відповідно до ст.255 КУпАП на складання протоколів про адміністративні правопорушення, матеріали як докази за своєю суттю залишать місце сумнівам і, як наслідок, не узгоджуються зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з огляду на наведене вище.

Відповідно до ст.284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Підстав для направлення справи на дооформлення суд не убачає з огляду на норми ст.284 КУпАП.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності, а саме: ОСОБА_1 , відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.51 КУпАП, оскільки його вину не доведено належним чином, а обґрунтовано на припущеннях, що є неприйнятим та суперечить як нормам національного, так і нормам міжнародного законодавства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, у зв`язку із недоведенням вини ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.51 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 51, 247, 268, 279, 283-285 КУпАП, ч.2 ст.376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особою, щодо якої винесено постанову, а також потерпілим до Запорізького апеляційного суду через Пологівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Вступна та резолютивна частини постанови постановлені в нарадчій кімнаті та оголошені у судовому засіданні 22 грудня 2020 року.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2020 року.

Суддя: Каретник Ю. М.