33/804/539/20
237/3415/20
Суддя 1-ої інстанції Сметаняк О.Я.
Суддя доповідач Куракова В.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м. Маріуполь

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Куракова В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Мар`їнського районного суду Донецької області від 16 вересня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, -

УСТАНОВИЛА:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 12.09.2020 року о 21:30 год. в с. Новоселидівка по вул. Миру, біля буд. № 64 керував автомобілем ВАЗ - 21051, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння рук), від продуття газоаналізатора «Alcotest Drager-6810» та від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, чим скоїв адмністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На постанову суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що постанова суду першої інстанції незаконна та підлягає скасуванню. Зазначає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, адже диспозиція даної статті не передбачає адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані сп`яніння або відмову від проходження огляду на стан сп`яніння водіїв. Звертає увагу, що він пройшов на місці зупинки огляд за допомогою газоаналізатору, однак поліцейські його залякували, тому він був вимушений написати в протоколі пояснення під диктовку. Вказує, що поліцейські не відсторонили його від керування транспортним засобом, що свідчить про відсутність ознак сп`яніння. Зазначає, що йому поліцейськими не були роз`яснені його права та вони не забезпечили можливість пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я. Просить постанову скасувати, провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу слід задовольнити за таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Розглянувши адміністративну справу, суддя районного суду прийшов до передчасного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП України.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 096037 від 12.09.2020 року (а.с. 1) даний протокол складений о 21-40 год., при цьому інкримінуємі ОСОБА_1 події адміністративного правопорушення, відображені в змісті вищевказаного протоколу мали місце о 21-30 год., тобто ОСОБА_1 за участю свідків на вимогу поліцейського у період часу з 21-30 год. до 21-40 год. 12.09.2020 року, будучи водієм транспортного засобу ВАЗ 21051 д.н.з. НОМЕР_1 , на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння - відмовився від проходження такого огляду на місці зупинки транспортного засобу та відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Залучення поліцейським свідків при проведенні огляду на стан сп`яніння водія на місці зупинки регламентовано положеннями п. 4 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду». Свідки, залучені поліцейськими, своїми поясненнями підтверджують дії водія щодо виконання вимог п. 2.5 ПДР. Для доведеності вини особи в тому, що вона відмовилась від проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки показання свідків повинні мати ознаки належності та допустимості та мають переконувати незалежного спостерігача в дійсності подій, що відображені в матеріалах про адміністративні правопорушення. Так, на виконання вищевказаних приписів були запрошені свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Дані свідки вписані до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 096037 від 12.09.2020 року (а.с. 1) та від них наявні пояснення на окремих аркушах (а.с. 2, 3). Зі змісту пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що вони о 21-50 год. 12.09.2020 року були запрошені працівниками поліції в якості свідків та засвідчили те, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21051 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння рук; від складання тесту за допомогою алкотестеру «Драгер» та проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я з метою виявлення стану сп`яніння відмовився в їх присутності (а.с. 3-4). Тобто, в показаннях свідків наявна інформацію про те, що працівниками поліції свідків було залучено о 21-50 год. 12.09.2020 року, хоча згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 096037 від 12.09.2020 року (а.с. 1) дані свідки були присутні під час вимоги поліцейського до водія ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в період з 21-30 год. до 21-40 год. 12.09.2020 року. Таким чином, пояснення свідків прямо протирічать змісту протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від необхідності доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідків містять суттєві протиріччя, а з їх змісту неможливо встановити фактичні дані, суд апеляційної інстанції не може вважати дані докази допустимими.

За відсутності основного допустимого доказу у вигляді протоколу про адміністративне правопорушення, який за своєю суттю є актом, в якому уповноважена посадова особа викладає інкриміноване правопорушення та відсутності інших доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних та допустимимх доказів вини ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР, а отже і у вчиненні адміністратвиного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» ЄСПЛ підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Виходячи з викладеного, оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження через відсутність в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Мар`їнського районного суду Донецької області від 16 вересня 2020 року відносно ОСОБА_1 - скасувати.

Провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Куракова