Справа № 345/200/18
Провадження № 33/4808/95/20
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Повзло
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Жовніра Миколи Йосифовича, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.02.2018 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає в АДРЕСА_1 ,

притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати постанову суду. Стверджує, що вказаного правопорушення він не вчиняв, а прийнятим судовим рішенням порушено його права на захист, оскільки справу було розглянуто у його відсутність, що є порушенням ст. 268 КУпАП. Посилається на неповноту судового розгляду, яке проводилось без допиту свідків. Вважає, що рішення ґрунтується на припущеннях, оскільки не перевірено належним чином особу, що притягається до відповідальності, виходячи з того, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутній як його підпис, так й будь-які пояснення, що на думку апелянта, свідчить проте, що протокол не було складено у його присутності, та присутності свідків. Вважає, що працівники поліції безпідставно склали на нього протокол. Стверджує, що в ній з 31.12.2017 року на 01.01.2018 року він жодним транспортним засобом не керував. Він, та його знайомі, не мають транспортного засобу із іноземними номерними знаками. Вказує на те, що про існування постанови йому стало відомо 24.01.2020 року під час ознайомлення з матеріалами провадження, у зв`яжу із чим просить поновити строк на апеляційне оскарження. Додав, що 01.11.2017 року він звертався відповідних органів із заявою про втрату посвідчення водія, та йому було видане нове, яким він користується по теперішній час. Звертає увагу суду на те, що відносно нього в цей день складено два протоколи за участі одного й того же свідка ОСОБА_2 , підписи якого на цих протоколах є різні. Крім того, вказує на неповне зазначення місця мешкання свідків в протоколі. Вважає, що протокол складено з грубими порушеннями. Вказує, що роздруківка приладу «Драгер» не містить його підпису та має нечіткий текст. Також посилається на те, що працівниками поліції чітко не зазначено у протоколі місце паркування автомобіля, що, на думку апелянта, є порушенням ч. 1 с. 7 ст. 266 КУпАП. Посилається на приписи ст. 62 Конституції України, та вважає, не доведеним вчинення ним інкримінованого йому правопорушення внаслідок відсутності достатніх доказів та фактів.

В оскарженій постанові судді суду першої інстанції зазначено наступне:

«17.01.2018 до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області з Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області надійшов адміністративний матеріал відносно громадянина ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 01.01.2018 о 04.27 год. в м. Калуш по вул. Грушевського керував т/з марки Нісан в стані алкогольного сп`яніння, проба позитивна 0,30 проміле.

Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП» (а.п. 14).

В судове засідання з`явились: особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП; захисник Жовнір М.Й., якому роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду:

- ОСОБА_1 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати, провадження по справі закрити.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, апеляційну скаргу - задовольнити, постанову суду - скасувати, провадження по справі - закрити, виходячи з наступних підстав.

В якості причини пропуску строку апелянт посилається на те, що його не було належним чином сповіщено про час та місце судового розгляду, рішення суду було прийнято у його відсутність, що, на його думку є порушення вимог ст. 268 КУпАП.

Стверджує, що про існування постанови суду він дізнався випадково, лише після звернення до відповідних органів з метою виїзду за кордон.

Перевіривши доводи апелянта в частині обґрунтування причини пропуску строку на апеляційне оскарження, вважаю їх слушними, оскільки матеріли провадження не містять жодних доказів належного сповіщення ОСОБА_1 про час розгляду справи в суді.

Так, на а.п. 8-11 міститься повістка про виклик ОСОБА_1 до суду на 01.02.2018 року о 08-40 год., яка разом із поштовим конвертом була повернута на адресу суду з приміткою листоноші щодо причин повернення - за закінченням встановленого строку зберігання.

Місце мешкання ОСОБА_1 як в протоколі про адміністративне правопорушення, так й в інших документах у справі, зокрема й на поштовому конверті, зазначена як: АДРЕСА_1 (а.п. 1, 4. 6, 9, 12, 14), проте в апеляційній скарзі апелянт вказує, що його фактичне місце проживання є: АДРЕСА_2 (а.п. 24), що підтверджено долученими до апеляційної скарги довідками (а.п. 37, 38).

З постанови суду вбачається, що: «У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи» (а.п. 14).

Проте, такий висновок суду не відповідає матеріалам провадження, оскільки спростовується наявними у справі доказами щодо невручення повістки про виклик до суду адресату - ОСОБА_1 ..

Отже, враховуючи те, що суд належним чином не переконався у своєчасному сповіщенні ОСОБА_1 про час та місце слухання справи, та виходячи з приписів ст.268 КУпАП, якою передбачено участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час судового розгляду, постанова суду є незаконною та підлягає скасуванню, у зв`яжу із порушенням права на захист, а строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню відповідно до ст. 294 КУпАП.

Дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши їх у сукупності, доходжу висновку про відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП в частині наявності в його діях складу адміністративного правопорушення щодо керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №095714 від 01.01.2018 року: ОСОБА_1 01.01.2018 року о 04-27 год. в м. Калуш по вул. Грушевського керував транспортним засобом марки «Nissan Navara» днз НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, проба позитивна 0,30% (проміле), чим порушив п. 2.9 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.п. 1).

В протоколі містяться відомості щодо двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з неповними адресами їх мешкання.

В графі: «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення», міститься запис працівника поліції наступного змісту: «Від пояснень та підпису в присутності двох свідків відмовився» (а.п. 1).

До протоколу долучені: 1) роздруківка приладу «Драгер» з результатом огляду 0,30% (проміле) (а.п. 2); 2) акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, де в графі: «З результатами згоден», міститься запис працівника поліції - «від підпису відмовився» (а.п.3); 3) довідка з відомостями на особу: « ОСОБА_5 » (російською) (а.п. 4); 4) копія постанови серії НК №197124 від 01.01.2018 року про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.п. 5).

Діючим законодавством передбачено, що посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі.

Суддя, в свою чергу, повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії, шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин та доказів зі змістом обставин, що ставляться особі у вину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та з диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, і лише після цього, дійти висновку, чи містять дії, які суддя вважає доведеними, ознаки саме такого правопорушення.

Розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи, суд не має права у будь-який спосіб конкретизувати пред`явлене посадовою особою адміністративне обвинувачення та його змінювати, оскільки це суперечить загальним засадам судочинства, які передбачені ст. 129 Конституції України.

Проте, працівниками поліції пред`явлено ОСОБА_1 нечітке та неконкретне обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення, що, в свою чергу, є порушенням його права на захист.

Без належного оформлення протоколів про адміністративне правопорушення неможливо здійснити повний та всебічний розгляд справи про адміністративне правопорушення.

За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення є документами, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення, тому його невідповідність вимогам ст. 256 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі, внаслідок відсутності належного доказу винуватості особи.

Так, як вбачається з зазначеного вище протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 ПДР України (а.п. 1).

Між тим, п. 2.9 ПДР України складається з підпунктів «а, б, в, г, ґ, д», що вказують на заборону водієві вчиняти певні дії під час керування транспортним засобом.

Оскільки розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення, то відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення посилання на конкретний підпункт п. 2.9 ПДР України, порушує його право на захист від конкретного обвинувачення.

Крім того, під час апеляційного провадження встановлене грубе порушення відповідними посадовими особами поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транпортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року (далі-Інструкція).

Порядок проведення огляду на стан сп`яніння, вважається таким, що відповідає вимогам закону коли: по-перше, працівниками поліції виявлені ознаки алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу, по-друге особі пропонують пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків на місті зупинки, а у разі незгоди водія з проведенням огляду на місці зупинки або незгоден з його результатами, останньому пропонують пройти огляд в закладі охорони здоров`я.

Лише чітке дотримання вказаної вище процедури проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп`яніння свідчить про законні вимоги працівників поліції та обґрунтовані підстави проведення вказаного огляду, а також допустимість вказаних висновків як доказу вчинення адміністративного правопорушення у зв`язку з тим, що відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Між тим, працівники поліції знехтували вказаними вимогами закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, виходячи з наступного.

В матеріалах провадження відсутні будь-які відомості щодо позиції ОСОБА_1 відносно результатів проведеного огляду.

Жодний із документів, не містить ані підпису ОСОБА_1 , ані його пояснень.

В акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів щодо ОСОБА_1 , яким повинен засвідчуватися факт погодження особи з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, зазначено лише те, що останній від підпису відмовився (а.п. 3).

З наданих суду матеріалів провадження, не вбачається чи з`ясовувалась працівниками поліції думка ОСОБА_1 щодо результатів проведеного відносно нього огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, внаслідок чого, не можливо встановити чи погодився останній із показником «Драгера», чи роз`яснювалось йому працівниками поліції право на проходження огляду в медичному закладі, у разі незгоди з результатами огляду.

Матеріали провадження не містять й письмових пояснень свідків, з яких можливо було встановити як відповідність процедури проведеного працівниками поліції огляду вимогам закону, так й ставлення ОСОБА_1 до результатів цього огляду.

Сам факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння у сукупності із показником алкотесту «Драгер» в 0,30% (проміле), не є безумовною підставою для його притягнення до відповідальності, за відсутності відомостей щодо згоди останнього з результатами такого огляду.

Таким чином, доходжу висновку, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведений із порушенням вимог ст. 266 КУпАП, а тому вважається недійсним.

В ходе апеляційного перегляду неможливо усунути вказані порушення, виходячи з того, що державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово наголошував на тому, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Отже, коли вина особи не була доведена належними доказами, поза розумним сумнівом, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Доводи апелянта про наявність факту фабрикування працівниками поліції матеріалів провадження, не можуть бути предметом розгляду в межах справи про адміністративне правопорушення, оскільки вказане питання вирішуються уповноваженими на це органами в порядку кримінального провадження згідно приписів КПК України та КК України, що може бути розпочато виключно за наявності відповідної заяви сторони захисту. В той час як в даному провадженні вирішується питання про винуватість ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі наданих суду матеріалів. За наявності відповідного судового рішення, яким буде встановлений факт вчинення працівниками поліції злочину, вказана справа може бути переглянута за нововиявленими обставинами.

Стосовно викладених апелянтом сумнівів в частині ідентичності підпису свідка ОСОБА_2 у двох процесуальних документах, також не є предметом розгляду вказаного провадження, оскільки питання щодо відповідності підпису певній особі вирішується відповідними експертними закладами.

Інші доводи апелянта, зокрема в частині відсутності у нього транспортного засобу з іноземними номерними знаками, а також щодо доводи те, що він не виконував функції водія в час вказаний у протоколі, не впливають на результати розгляду справи.

З урахуванням викладеного, апеляційну скаргу належить задовольнити, провадження в справі про адміністративне правопорушення - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.02.2018 року.

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.02.2018 року, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати.

Прийняти нову, якою провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло