№566/294/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року смт. Млинів, Рівненська обл.

Суддя Млинівського районного суду Рівненської області Бандура А.П. розглянувши матеріали, які надійшли від Млинівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області

про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України,

жительку: АДРЕСА_1

місце роботи, посада:приватний підприємець

документ, що посвідчує особу: паспорт серії НОМЕР_1 виданий Млинівським РВ УМВС України в Рівненській області 31 січня 2000 року

за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 , 06 березня 2020 року о 12 годині 00 хвилин, в магазині «Бригада», що по вул.Центральна,110, с.Острожець, Млинівського району Рівненської області, всупереч вимог ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних та тютюнових виробів», здійснювала роздрібну торгівлю горілки марки «Люботин-Пшенична» та сигаретами марки «Комплімент» без ліцензії.

В судове засідання правопорушник ОСОБА_3 не з`явилась, до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_3 адвоката Драгана В.П., в якій він просить провадження у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП відносно ОСОБА_3 закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, не знайшла свого підтвердження в ході судового засідання.

У відповідності з ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

В розумінні ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення даної справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростосованих презумпцій факту.

Стаття 164 КУпАП передбачає провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Відповідно до ч.2 ст.55 ГК України, суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно з ст.ст.3, 42 ГК України, господарська діяльність - це діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, є підприємництвом, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями).

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про підприємництво», поняття «підприємництво» визначене як безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку.

Тобто, однією з обов`язкових ознак підприємницької діяльності є отримання прибутку.

В протоколі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП будь яких жодних доказів отримання прибутку особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, не має; до протоколу не долучено пояснень осіб які були свідками, які б підтверджували отримання грошових доходів саме за здійснення конкретної діяльності, не встановлено їх особи та не допитано щодо обставин правопорушення; матеріали справи не місять документів, внаслідок чого уповноважена особа, яка складала протокол, дійшла висновку про наявність в діях особи, що притягується складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП; протокол не містить посилань та підтверджень здійснення господарської діяльності, що розуміється як діяльність пов`язана з отриманням прибутку; також у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, які саме неправомірні дії вчинила ОСОБА_3 , не конкретизовано її вину, не зазначено як саме здійснювалась підприємницька діяльність; відсутні докази систематичності дій.

Таким чином, в матеріалах про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.164 КУпАП відсутня така кваліфікуюча ознака господарської діяльності як діяльність, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Крім цього, до протоколу не надано жодного доказу того, що ОСОБА_3 є суб`єктом господарської діяльності, до протоколу не долучено жодних пояснень свідків або інших доказів, які б могли підтвердити, або спростувати факт зайняття господарською діяльністю.

Крім цього, у протоколі не зазначено протягом якого часу ОСОБА_3 здійснювала відповідну діяльність (у даному випадку це має бути проміжок часу, а не конкретна дата й час, адже господарська діяльність обов`язково має тривалий, а не одноразовий характер); всі задокументовані окремі факти такої діяльності, які в своїй сукупності підтверджують самостійний, ініціативний і систематичний характер діяльності, яку здійснює особа, адже ці ознаки є обов`язковими для господарської діяльності;

Оскільки, склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, то відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

За таких обставин, суд не має можливості притягнути ОСОБА_3 до відповідальності, оскільки саме в протоколі про адміністративне правопорушення мають бути відображені всі істотні обставини справи, які мають відображати всі елементи складу правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується). Суд погоджується з одностайною позицією семи суддів ЄСПЛ, викладеною в цьому рішенні.

Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та надані в судовому засіданні докази в їх сукупності, з урахуванням того, що всі виявлені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення недоліки та сумніви мають застосовуватись на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд вважає, що обставини, які викладені в протоколі серії АПР18№430509 від 08 квітня 2020 року не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, при цьому суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, а тому суд вважає за необхідне провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 КУпАП вилучені речі і документи зберігаються до розгляду справи, а після розгляду справи, залежно від результатів її розгляду,їх у встановленому порядку конфіскують або повертають володільцеві, або знищують.

На підставі наведеного,

керуючись ст.ст.33-35, 40-1, 283-284 КУпАП,

суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП звільнити.

Матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП - провадженням закрити, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Речі, вилучені згідно протоколу вилучення речей від 06 березня 2020 року, - повернути володільцю ОСОБА_3 .

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга, протест прокурора подаються до Рівненського апеляційного суду через Млинівський районний суд Рівненської області, який виніс постанову.

Суддя Млинівського районного суду А.П. Бандура