Апеляційне провадженя № 33/824/4209/2020 Суддя-доповідач Гриненко О.І.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року суддя Київського апеляційного суду Гриненко О.І., розглянувши з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника Горобівського І.Г., подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року, прийняту щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, зі стягненням судового збору на користь держави.

Згідно із постановою судді, ОСОБА_1 28 липня 2020 року о 03 годині 25 хвилин по вул. Ревуцького, 7 в м. Києві, повторно протягом року керував автомобілем марки «Форд Фокус», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.07.2020, результат огляду - 0,88 проміле, чим порушив вимоги п.2.9а) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно ч.2 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою судді, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови судді, що винесена з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, просить постанову Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року скасувати, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст. 247 КУпАП та за скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність на підставі п.6 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що суддя суду першої інстанції допустила спрощений підхід до розгляду справи, не дослідила докази та не з`ясувала усі обставини справи, не прийняла заперечення та клопотання, не видалялася до нарадчої кімнати, чим на думку апелянта, грубо порушила право на захист. Окрім іншого, суддею не було розглянуто заяву захисника про відвід.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції не перевірив достовірність даних, викладених в доказах, які поклав в основу висновку про визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, а саме в протоколі про адміністративне правопорушення, висновку лікаря-нарколога та відеозапису з нагрудної камери, не надав цим доказам належної оцінки. Так, зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано ознаки алкогольного сп`яніння, а за відсутності у поліції підстав вважати, що особа перебувала у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 не підлягав огляду на стан сп`яніння.

Також апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, що на думку апелянта свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду. Апелянт також вказує, що висновок огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я складений з порушенням вимог чинного законодавства, а відтак вважається недійсним. Крім того, висновок огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не вручався, чим було грубо порушено його право на оскарження даного висновку, передбачене ст. 247 КУпАП.

Також апелянт вказує як на неналежний та недопустимий доказ, на протокол про адміністративне правопорушення, оскільки в диспозиції статті 130 КУпАП, яка діяла на момент складання протоколу щодо ОСОБА_1 відсутня така кваліфікуюча ознака адміністративного правопорушення, як керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, за що особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Також апелянт вказує на відсутність в матеріалах справи довідки про наявність повторності вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Горобівського І.Г., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Зокрема, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП підтверджується фактичними даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №3601056від 28 липня 2020 року (а.с.1), висновком КМНКЛ «Соціотерапія» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.07.2020, в якому зазначено результат - 0,88 проміле, рапортом працівника патрульної поліції роти №1 батальйону №3, полку №2 УПП у м. Києві ДПП НПУ ОСОБА_2 (а.с.5), відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який був долучений до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.10).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суддя першої інстанції допустила спрощений підхід до розгляду справи, чим порушила право на захист, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що судом у повній мірі були дотримані права ОСОБА_1 , передбачені ст. 268 КУпАП, а також права його захисника Горобівського І.Г., передбачені ст. 271 КУпАП.

Є неспроможними також доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про не розгляд суддею клопотання захисника про відвід, оскільки клопотання про відвід було подано захисником після розгляду справи, а саме 15 вересня 2020 року. Не заслуговують на увагу й доводи про те, що суддя не видалялася до нарадчої кімнати для прийняття рішення, так як це не передбачено нормами чинного Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також безпідставними є доводи апелянта про те, що оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано ознаки алкогольного сп`яніння, то у поліції були відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, а отже не підлягав огляду на стан сп`яніння. Так, відеозаписом зафіксовано, що працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про наявність у останнього ознак алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим запропонував пройти відповідний огляд, на що останній погодився пройти такий огляд в медичному закладі охорони здоров`я. Крім того, згідно з даними рапорту працівника патрульної поліції роти №1 батальйону №3, полку №2 УПП у м. Києві ДПП НПУ Хавила А.Ю., в поведінці ОСОБА_1 були виражені явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: хитка хода, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, у зв`язку з чим водію було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці, на що водій відмовився та повідомив, що огляд буде проводити у лікаря-нарколога.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що висновок огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я складений з порушенням вимог чинного законодавства, а відтак вважається недійсним, є необґрунтованими. Так, зі змісту висновку вбачається, що його складено та оформлено на підставі даних, що містяться в акті медичного огляду особи, яка керує транспортним засобом, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №004642, складеному 28.07.2020 о 04 год. 30 хв.

Та обставина, що до протоколу не додано направлення, на підставі якого заклад охорони здоров`я проводив огляд ОСОБА_1 , та акт його медичного огляду, не може свідчити про порушення процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення його результатів. Так, відповідно до Інструкції, акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я, висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я. Твердження ОСОБА_1 про те, що висновок йому не вручався, чим також були порушені його права є необґрунтованими, оскільки з результатами огляду на стан сп`яніння він був ознайомлений, однак з ними не погодився та від підпису і отримання копії висновку відмовився.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що на момент складання протоколу диспозиція статті 130 КУпАП не передбачала притягнення особи до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, то вони також є безпідставними з огляду на наступне. Так, 01.07.2020 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VІІІ від 22.11.2018, яким запроваджено інститут кримінальних проступків, згідно якого кримінальним проступком стало у тому числі і керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у зв`язку з чим Кримінальний кодекс України було доповнено статтею 286-1, а статтю 130 КУпАП викладено у новій редакції, яка передбачала притягнення до адміністративної відповідальності за ці дії лише судноводіїв. Проте 17.06.2020 було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №720-ІХ, який 02.07.2020 було підписано Президентом України, а 03.07.2020 опубліковано в офіційній парламентській газеті «Голос України». Зазначеним Законом із Закону №2617-VІІІ від 22.11.2018 було виключено норми щодо криміналізації керування транспортними засобами особами у стані алкогольного сп`яніння та скасовано нову редакцію статті 130 КУпАП. Отже 03.07.2020 відновлено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та відновлено дію статті 130 КУпАП у редакції, яка була чинною до 01.07.2020.

Доводи апелянта про відсутність в матеріалах справи довідки про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення також не заслуговують на увагу, оскільки до протоколу додано копію постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 07.05.2020 у справі №753/5621/20, згідно з якою Особу-1 визнано винним у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. База даних МВС «Адмінпрактика» містить відомості про те, що ОСОБА_1 протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобам в стані алкогольного сп`яніння (а.с.8). Крім того, сам ОСОБА_1 підтвердив факт притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

З урахуванням викладеного вважаю, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, а відтак підстав для її задоволення апеляційний суд не вбачає.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч.2 ст.130 КУпАП, у відповідності до положень ст. 33 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням викладеного, вважаю, що постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Гриненко