КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 13 березня 2018 року о 16 год. 45 хв. керував транспортним засобом і відмовився від проходження в установленому законом порядку медичного огляду для визначення стану сп`яніння.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, в якому поважність причини пропуску строку обґрунтовує тим, що в лютому 2020 року після зупинки його працівниками поліції, він дізнався про наявність оскаржуваної постанови та про те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності. Зібравши необхідні документи, він 6 березня 2020 року звернувся до Правобережного Київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. 11 березня 2020 року він ознайомився з матеріалами справи та отримав копію постанови. Вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та просить його повідомити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову, провадження у справі закрити. В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 вказує на те, що він не був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, інформація на сайті суду була відсутня, і також незрозуміло, звідки в матеріалах справи взялось адреса: АДРЕСА_2 . Суд першої інстанції позбавив його права надавати показання під час розгляду справи, чим порушив права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Також апелянт акцентує увагу на тому, що працівниками поліції теж було допущено порушення, оскільки інспектор поліції повинен запропонувати водію пройти огляд на стан сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу за місцем зупинки транспортного засобу у разі наявності у нього ознак такого сп`яніння, і лише у разі відмови від такого огляду або незгоди з його результатами повинен запропонувати пройти такий огляд в медичній установі.

Як вказує апелянт, його не направляли до медичної установи, а у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, що і є визначальною підставою для прийняття рішення про відсутність у діях водія складу адміністративного правопорушення та закриття справи.

Також в апеляційній скарзі зазначається про те, що в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були допитані, так як в матеріалах справи докази відсутні, а також щодо них відсутня інформація і з нагрудної камери поліцейського.

Крім того, ознайомившись з матеріалами справи та дослідивши відеозапис з нагрудної камери поліцейського, де зазначено дата 13 березня 2018 року о 17.07.56 год., на відео вбачається зовсім інший транспортний засіб та інші учасники процесу. Також в апеляційній скарзі зазначено про те, що у постанові Голосіївського районного суду м. Києва та у протоколі зазначений час 17.15 год., але не зрозуміло, чому суд не взяв до уваги не перевірені покази

свідків та відеозапис з нагрудної камери поліцейського, який не відповідає дійсним обставинам справи. Окрім того, щодо протоколу про адміністративне правопорушення серія БД №055228, не зрозуміло, чому саме вказали не вірну адресу, та головне те, що він не підписував протокол, так як має інший підпис, який зазначається у паспорті, а також копія протоколу вручається особі правопорушнику. Однак такого протоколу апелянт не має.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 на підтримку клопотання про поновлення строку та апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, а також додатково долучені до апеляційної скарги, перевіривши доводи клопотання та апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що клопотання про поновлення строку та апеляційна скарга підлягають до задоволення з огляду на таке.

Статтею 268 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи, справа може бути розглянута лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до матеріалів справи, суд першої інстанції викликав ОСОБА_4 за адресою, зазначеною у протоколі про адміністративне правопорушення: АДРЕСА_2 , проте, судові повістки повертались до суду із зазначенням причини повернення: не проживає (ас. 5-10 ).

За таких обставин суд першої інстанції, замість повернення матеріалів справи до УПП в м. Києві для встановлення адреси проживання особи, щодо якої складений протокол, розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 .

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що жодного відношення до адреси: АДРЕСА_2 , не має, оскільки з 2002 року зареєстрований та проживає за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 . Також йому невідомий номер телефону, який зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення. У 2013 році ним було втрачено посвідчення водія, і в ДАІ йому видали інше посвідчення водія.

Обставини неналежності номеру телефону ОСОБА_1 знайшли своє відображення і у постанові суду, в якій зазначено про те, що повідомити особу про судові засідання в телефонному режимі суд не мав можливості, оскільки за номером телефону, який зазначений у протоколі, особа повідомила, що не є ОСОБА_1 (ас. 11).

Відповідно до вимог ст. 285 КУпАП постанова суду оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що копія постанови вручена ОСОБА_1 як у встановлений КУпАП строк, так і 11 березня 2020 року, на що посилався ОСОБА_1 у клопотанні про поновлення строку.

Апеляційна скарга, разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження подана ОСОБА_1 безпосередньо до суду першої інстанції 12 березня 2020 року (ас. 18).

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_1 пропущений строк на апеляційне оскарження постанови судді з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Що стосується вимог апеляційної скарги, то, з урахуванням обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, вони є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції вищевказані вимоги закону дотримані не в повному обсязі.

Так, обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, за своєю сутністю є обвинуваченням, а обставини вчинення адміністративного правопорушення, які зазначаються суддею у постанові, за своєю сутністю є формулюванням обвинувачення, визнаного судом доведеним, проте, всупереч вимог ст. 283 КУпАП суддею у постанові не зазначені у повному обсязі обставини, які б свідчили про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Так, у постанові не зазначено місце вчинення правопорушення, транспортний засіб, яким керувала особа, щодо якої складений протокол про адміністративне правопорушення.

Окрім того, ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за:

- керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції,

- передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів,

- відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до статті 266 КУпАП та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Проте, постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 13 березня 2018 року о 16.45 год. керував транспортним засобом і відмовився від проходження в установленому законом порядку медичного огляду для визначення стану сп`яніння. Будь-які дані про те, що були підстави вважати, що особа, відносно якої складений протокол про адміністративне правопорушення, перебувала у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, постанова суду не містить.

За таких обставин постанова суду підлягає до скасування.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 055228, складеного щодо ОСОБА_1 , останній 13 березня 2018 року о 17.15 год. по вул. Ямська, 60, в м. Києві, керував автомобілем ДЕУ Ланос державний номерний знак НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, знервованість, неадекватна поведінка). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 1).

Проте, зазначені у протоколі обставини суперечать обставинам, встановленим під час апеляційного розгляду.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення особа правопорушника встановлена за водійським посвідченням серії НОМЕР_4. Однак, в суді апеляційної інстанції встановлено, що у зв`язку із втратою вказаного посвідчення, 16 жовтня 2013 року ОСОБА_1 отримано інше посвідчення воді серії НОМЕР_3 (ас. 27).

Окрім того, як зазначалось вище, адреса місця проживання, зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає дійсній адресі місця проживання та реєстрації ОСОБА_1 , а номер телефону не належить ОСОБА_1 , що було відображено і в оскаржуємій постанові суду.

Також з матеріалів справи вбачається, що підпис від імені особи, щодо якої складений протокол про адміністративне правопорушення, візуально відрізняється від підпису ОСОБА_1 , який міститься у документах, наявних у матеріалах справи (ас. 1, 21, 23, 25).

Вказані обставини свідчать про те, що працівниками поліції не встановлена особа, яка допустила порушення ПДР України та вчинила, як зазначено у протоколі, адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Більш того, обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, не підтверджуються й відеозаписом, наявним у справі, оскільки на відеозапису зафіксовані обставини пропозиції працівницею поліції водію невідомого автомобіля бути свідком того, що вони зупинили водія у наркотичному сп`янінні, на що вказаний водій зазначає, що поспішає. будь-яка інша інформація на відеозаписі відсутня, в т.ч. і фіксування особи, відносно якої складений протокол про адміністративне правопорушення.

З урахуванням встановлених під час апеляційного розгляду обставин, ОСОБА_1 суду пояснив, що апеляційну скаргу писав адвокат, оскільки він ( ОСОБА_1 ) юридично не обізнаний. Чому встановлені під час апеляційного розгляду обставини не зазначені в апеляційній скарзі, а вказані інші обставини, пояснити не може.

З огляду на те, що встановлені під час апеляційного розгляду обставини не були відомі суду першої інстанції внаслідок невстановлення працівниками поліції особи, яка керувала транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції прийняте помилкове рішення про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому постанову суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - скасувати, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва