Справа № 559/2621/20
Номер провадження 3/559/1253/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2020 року місто Дубно Рівненська область

Суддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Ралець Р.В. за участі захисника адвоката Лопухович А.О. розглянувши матеріали, які надійшли від Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , Приватного підприємця, за ст.44-3 КУпАП, роз`яснивши ст. 268 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 15.11.2020 близько 12 год. 20 хв. в м.Дубно по вул. Забрама, 30, магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », власник магазину, ОСОБА_1 здійснювала торгівлю продовольчими товарами, прийом відвідувачів, чим порушила п. 15 пп. 4 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ст. 44-3 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнала, пояснила, що по своїм справам була на ринку із подругою, вирішила зайти до себе в магазин, щоб забрати особисті речі, оскільки була власним автомобілем, то запропонувала подрузі піти із нею, а потім відвезти її додому. Коли перебували в магазині, зайшли працівники поліції, почали звинувачувати у торгівлі, їм пояснювала обставини, що магазин закритий, вивіска не увімкнена, а у приміщенні знаходиться її подруга, а не покупець, однак, пояснення працівниками поліції були проігноровані. Після чого, працівники поліції пішли на автовокзал, привели невідомих осіб та записали їх в протокол як понятих.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Лопухович А.О. просила провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в діях її підзахисної складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 44-3 КУпАП, врешті надала пояснення згідно поданої письмової заяви (а.с.11).

Суддя заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, доходить наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Як вбачається зі змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Диспозицією ст.44-3КУпАП(в редакції, яка діяла на момент складання протоколу), передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

У відповідності з вимогами ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Згідно з пп. 4 п. 15 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 641 від 22.07.2020 року (станом на дату вчинення інкримінованого правопорушення), додатково до обмежень, передбачених пунктом 10 цієї постанови, в період з 00 годин 00 хвилин суботи до 00 годин 00 хвилин понеділка на території України з 14 листопада 2020 р. до 30 листопада 2020 р. забороняється:

1) приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування (барів, ресторанів, кафе тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос;

2) приймання відвідувачів у торговельно-розважальних центрах;

3) приймання відвідувачів в інших закладах розважальної діяльності;

4) приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері торговельного і побутового обслуговування населення, крім:

торгівлі продуктами харчування на торговельних площах, не менше 60 відсотків яких призначено для торгівлі продуктами харчування, пальним, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, ветеринарними препаратами, кормами;

провадження діяльності з надання фінансових послуг, діяльності фінансових установ і діяльності з інкасації та перевезення валютних цінностей, діяльності операторів поштового зв`язку, а також медичної практики, ветеринарної практики, діяльності автозаправних комплексів (без зон харчування), діяльності з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів;

торговельної діяльності із здійсненням адресної доставки замовлень;

При цьому суд зазначає, що згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст.17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд) від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України», Суд вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Суд, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Також суд бере до уваги те, що рішеннях ЄСПЛ «Малофєєв проти Росії» та «Карелін проти Росії» Суд сформулював позицію, за якою у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатись від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Так, судом у ході судового розгляду матеріалів справи про адміністративні правопорушення судом було встановлено, що винуватість ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, недоведена «поза розумним сумнівом».

В постанові ВС/КАС по справі №813/2451/17 від 27.02.2018 зазначено, що сам факт будь-якого правопорушення має бути підтверджено лише допустимими доказами.

Так, суд бере до уваги те, що по-перше, у протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 №431344 від 15.11.2020 зазначено, однак матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання та власником магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Окрім того, в протоколі про адміністративне правопорушення відсутня інформація щодо свідків обставин зазначених у протоколі, натомість зазначено про присутність понятих: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , щодо цього, рахую за доцільне зазначити наступне.

Понятий це особа, яка бере участь у проведенні процесуальних дій, але не зацікавлена в їх результаті. Залучається для підтвердження факту здійснення обшуку, огляду, виїмки, впізнання, огляду та інших процедур у випадках, передбачених адміністративним та кримінально-процесуальним законодавством. Кількість понятих має становити не менше двох осіб. В їх ролі можуть виступати неповнолітні особи, працівники органів виконавчої влади, учасники судочинства та їх близькі родичі. Перш ніж приступати до процесуальній дії, слідчий зобов`язаний роз`яснити понятим його мету, а також розповісти запрошеним про їх права і обов`язки. Всі зауваження з боку спостерігачів, що мають безпосереднє відношення до операції, повинні заноситися в протокол. Додамо, що відмова від участі у процесуальних діях без поважних причин здатний спричинити адміністративну відповідальність.

Свідок особа, що має значення для слідства інформацією по кримінальній, адміністративній, цивільній або арбітражного справі. У широкому сенсі слова це людина, який став очевидцем події і готовий розповісти про нього. Він запрошується на судове засідання спеціальним повідомленням і бере в ньому безпосередню участь. Однак у деяких ситуаціях свідки допитуються в місці свого перебування. Це відбувається у разі, якщо людина не може з`явитися в суд через старості, хвороби, інвалідності та інших поважних причин. Відмова від дачі показань може стати підставою для притягнення особи до кримінальної або адміністративної відповідальності. Однак громадяни не зобов`язані свідчити проти себе чи своїх родичів, близьких, друзів. При необхідності вони можуть бути в суд з адвокатом. Свідки у віці до 14 років приходять на розгляд з педагогом або психологом. Показання від психічно неповноцінних людей не приймаються.

Отже понятий підтверджує факт проведення процесуальних дій а не виступає, як свідок, очевидцем подій, здатних розповісти про них.

З долучених до матеріалів справи неможливо встановити до проведення яких процесуальних дій залучалися поняті, які зазначені у протоколі..

Таким чином, працівниками поліції не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 пп.4 п. 15 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 641 від 22.07.2020 року, а тому в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не встановлено наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема відсутність складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд доходить висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , підлягає закриттю на підставі п. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 7, 44-3, 247, 251, 252, 256, 280, 283, 284, 285 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , за ст.44-3Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя Р.В.Ралець