Справа № 591/816/20 Провадження № 3/591/363/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2020 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі судді Мальованої-Когер В.В., за участі секретаря судового засідання Могиленець А.М., особи відносно якої складено адміністративний протокол Свистюла А.В. розглянувши матеріали, які надійшли від Білопільського відділення поліції Головного управління патрульної поліції в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РОНКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований: АДРЕСА_1 , зі слів не працює

за ст. 130 ч. 1 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОБ18 № 049781 гр. ОСОБА_1 22.01.2020 приблизно о 01:30 год. на автодорозі Суми-Путивль-Глухів керував транспортним засобом ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засідання ОСОБА_1 пояснив, що дії працівників поліції були неправомірними, автотранспортним засобом він не керував, а лише знаходився у ньому. Факт вживання алкогольних напоїв не заперечував.

Під час складання протоколу йому роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП, та зміст ст. 63 Конституції України, зауважень до протоколу про адміністративне правопорушення він не надавав, дії працівників поліції не оскаржував.

Розгляд справи було призначено на 21.02.2020р. 10 год. 00 хв. У зв`язку із поданням заяви 21.02.2020 ОСОБА_2 про надання можливості ознайомитися з матеріалами справи, яка судом була задоволена того ж дня особа скористалася своїм правом , про що мається його підпис на а.с.18-19). Крім того, ОСОБА_1 подав заяву про надання права на захист. В зв`язку з цим розгляд справи було відкладено до 05.03.2020 року до 13-10 год.

05.03.2020 року через канцелярію Зарічного районного суду м.Суми надійшла письмова заява від особи, що притягується до адміністративної відповідальності з клопотанням про надання його часу для можливості реалізувати своє право на правову допомогу. Дане клопотання судом задоволено та слухання справи було відкладено до 06.03.2020 р. до 13-15 год.. Натомість, і на цю дату ОСОБА_1 було заявлене клопотання про відкладення в зв`язку з неможливістю прибуття захисника адвоката Морозова В.М. (договір про надання юридичних послуг від 25.01.2020 р.- а.с. 29-32). Розгляд справи відкладено з цих підстав до 19.03.2020 року на 11-30 год..

18.03.2020 року електронною поштою на адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_1 в черговий раз відкласти розгляд справи в зв`язку з неможливістю прибути до суду його представника адвоката Морозова В.М. та призначення судового засідання в режимі відеоконференції з Саксаганським районним судом м.Кривий Ріг. У вказаному клопотанні було відмовлено та запропоновано ОСОБА_1 укласти договір з іншим захисником або звернутися до безоплатної правової допомоги від держави, а саме з професійним адвокатом, що знаходиться у м.Суми.

20.03.2020 року до суду надійшла заява про відвід судді Мальованій-Когер В.В. ( а.с.45-46), за результатами розгляду якої постановою судді Зарічного районного суду м.Суми від 24.03.2020 року було відмовлено за необгрунтованістю (а.с. 49).

08.04.2020 року електронною поштою на адресу суду знов надійшла заява від ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи в зв`язку з необхідністю виклику свідків та проведеня судового розгляду за участю його представника-адвоката Морозова В.Ю. в режимі відеоконференції.

Судом неодноразово нагошувалося ОСОБА_1 , що у державі введенні карантинні заходи, що пов`язані з COVID-19 та введені де-які обмеження щодо пересування осіб. ФОП-адвокат Морозов В.Ю. зареєстрований у Дніпропетровській області, м.Кривий Ріг. Натомість ОСОБА_3 не скористався своїм правом на можливість отримати правову допомогу від адвоката, що зареєстрований в м.Суми та здійснює свою діяльність у місті Суми. Хоча про це тричі суд на цьому наголошував.

На думку ОСОБА_1 працівниками поліції були порушені процесуальні норми, які регулюють дані правідносини та повністю очевидно, що він ні як не може бути притягнутий до відповідальності на підставі наявного адміністративного матеріалу. Зазначає, що він не керував автомобілем, а тільки знаходився в ньому. Таким чином, навіть якщо вважати, що він був оглянутий / відмовився від огляду - то не як водій, а як всі інші особи. А таке не підпадає під диспозицію жодної з частин ст.130 КУпАП. Таке є грубим порушенням КУпАП. Таким чином, оскільки ніяк не доводяться матеріалами справи подія і склад правопорушення, вважає, що справа підлягає закриттю.

Суд не може погодитися з такою позицією, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, ОСОБА_4 взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співвставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Суддею відзначається, що законодавством встановлено строки здійснення провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності з метою забезпечення учасникам процесу визначеності у часі, протягом якого суд розгляне справу. Передусім такі строки слугують інтересам особи, яка зазнає заходів впливу, оскільки наявність визначеного строку дає розуміння того, скільки триватиме такий вплив. Водночас протягом такого строку особу наділено процесуальними правами та обов`язками, що дає особі можливість, в тому числі з використанням адміністративного ресурсу (повноважень суду щодо витребування доказів, допиту свідків тощо), представити суду доводи на захист своєї правової позиції. Добросовісна участь особи у процесі вирішення її справи полягає в активній участі у розгляді її справи і недопущенні зловживань наданими їй правами.

Дотримання балансу між інтересами всіх сторін при розгляді справи покладено на суд, який, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін, також зобов`язаний дотримуватися встановлених законодавством правил та строків розгляду справи.

Отже, приходжу до висновку про те, що ОСОБА_1 як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, ознайомившись із матеріалами справи у суді, заявивши усні заперечення проти адміністративних матеріалів, в яких втретє без зазначення підстав, не обґрунтовуючи причин, просив знову відкласти розгляд справи, не вжив заходів для розгляду матеріалів відносно нього, хоча судом тричі на цьому зауважувалося, вираховуючи та оцінюючи підстави, зазначені у клопотанні та їх обґрунтованість, вирішуються у судових засіданнях, тому доходжу до висновку, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП.

В той же час практика Європейського Суду з прав людини (зокрема рішення «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008) наголошує, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. За таких підстав слід прийти до висновку про необхідність провести розгляд справи за відсутності сторони захисту особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Судом вжито всіх можливих заходів для своєчасності розгляду справи, наявність у матеріалах справи письмових з матеріалів, в тому числі письмових пояснень ОСОБА_5 у дату вчинення правопорушення (а.с. 5), а також наданих ним пояснень в суді доходжу висновку З огляду на наведене суд вбачає в діях ОСОБА_1 зловживання наданими йому процесуальними правами та намір затягування судового процесу з метою уникнення відповідальності

Провина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків та матеріалами справи, що досліджені в суді.

На підставі викладеного, враховуючи, що ОСОБА_1 скоїв правопорушення пов`язане з безпекою руху транспорту та вживанням алкогольних напоїв, що за своїм характером становлять велику суспільну небезпечність, суд вважає, що відносно нього належить призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП з правопорушника необхідно стягнути судовий збір у сумі 420,40 грн.

Керуючись ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», ст. 40-1, ч.1 ст. 130, ст. 283, 284 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддати його адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 420,40 гривень (р/р UA0026001; отримувач ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код за ЄДРПОУ- 37993783; банк отримувача Казначейство України (ЕАП), найменування коду класифікації доходів бюджету Судовий збір (стягувачем є Державна судова адміністрація України).

Постанова можу бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя В.В.Мальована-Когер