Єдиний унікальний номер судової справи 487/8460/18
Номер провадження 33/812/315/20 Головуючий у місцевому суді: Боброва І.В.
Категорія: ст.124 КУпАП Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвої В.М.,

за участю: захисника ОСОБА_1 - Гречаної Є.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги, подані ОСОБА_2 та його захисником Притикіним Ігором Ігоровичем, на постанову Заводського районного суду міста Миколаєва від 25 серпня 2020 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Знам`янка Кіровоградської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №177131 від 16 червня 2018 року, складеного відносно ОСОБА_2 , убачається, що 16 червня 2018 року о 12 годині 05 хвилин водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом - автомобілем марки і моделі Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в місті Миколаєві по вулиці 6-та Слобідська та при виїзді на нерегульоване перехрестя з проспектом Центральним був неуважним та не надав перевагу в русі і допустив зіткнення з рухаючимся по головній дорозі проспект Центральний транспортним засобом - автомобілем марки і моделі Audi Q7, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки.

Такими своїми діями, ОСОБА_2 порушив пп.б п.2.3, п.16.11 Правил дорожнього руху України.

Постановою Заводського районного суду міста Миколаєва від 25 серпня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та провадження по справі відносно нього закрито, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Не погодившись з таким судовим рішенням, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 та його захисник Притикін І.І., подали апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просять скасувати постанову Заводського районного суду міста Миколаєва від 25 серпня 2020 року та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга та доповнення до неї мотивовані невідповідністю висновків районного суду обставинам справи, та порушенням судом норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї зазначено, що суд першої інстанції розглянув справу без належного повідомлення та за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності, що є грубим порушенням імперативних норм вимог КУпАП.

При цьому, висновки суду про наявність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2 базуються на підставі доказів (пояснень свідків), що отримані у не встановленому законом порядку з порушенням норм КУпАП.

Так зазначено, що схема дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП):

не підписана посадовою особою, уповноваженою на оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення;

не містить даних про напрямок дозволеного руху транспортних засобів, що є учасниками ДТП;

не містить даних про ширину проїзної частини вулиці 6-та Слобідська та проспекту Центрального до та після перехрестя, не містить даних про ширину кожної із полос для руху нерейкових транспортних засобів, що рухаються зі сторони вулиці 9-та Слобідська в напрямку вулиці 3-та Слобідська, та по вулиці 6-та Слобідська в напрямку вулиці Чкалова;

не містить всіх елементів технічних засобів регулювання дорожнього руху на цій ділянці дороги по проспекту Центральному та по вулиці 6-та Слобідська;

не містить даних з чиїх слів та/або за наявності яких ознак працівником поліції визначено місце «первинного контакту» між транспортними засобами;

не містить прив`язку «місця зіткнення» до сталих орієнтирів, що унеможливлює достовірно та точно відтворити умови події на місці ДТП;

містить зображення дорожніх знаків 2.1 та 2.3, проте не містить інформації щодо спрямованості інформації даних цих дорожніх знаків;

зображення дорожнього знаку 2.3 «Головна дорога, проте, згідно відповіді КСМЕП, вказаний знак у зазначеному поліцейським місці не встановлювався та не демонтувався.

Окрім того, звернуто увагу на те, що протокол складено патрульним поліцейським ОСОБА_3 , який безпосередньо, особисто не спостерігав події, не складав схеми ДТП, не приймав пояснень від учасників ДТП.

Зазначено, що пояснення, прийняті у водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , не підписано особою, яка уповноважена на оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, а сам ОСОБА_1 судом не допитувався.

Також, звернуто увагу на порушення районним судом норм процесуального права, зокрема в частині безпідставного, як на думку особи, яка подала апеляційну скаргу та її захисника, зупинення провадження у справі під час призначення судом судової експертизи.

В судове засідання призначене на 18 грудня 2020 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його захисники не з`явились. Направили на адресу апеляційного суду заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з неналежним повідомленням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 про розгляд справи. Також, як на поважність неприбуття в судове засідання, посилались на стан здоров`я.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Передбачене ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07 липня 1989 року).

Так у вказаному рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У відповідності до ч.6 ст.294 КУпАП неявка особи, яка подала апеляційну скаргу та інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за їх відсутністю в судовому засіданні.

Отже, з урахуванням диспозиції вищевказаної норми та відсутності у законі застережень щодо обов`язків заслуховування думки учасників справи за цими обставинами, та враховуючи, що особа, яка подала апеляційну скаргу, та її захисники, судом повідомлені про місце, дату та час розгляду справи, апеляційний суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без їх участі.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі і доповненнях до неї доводи, та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

За змістом ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого додержання законності.

Згідно положень ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

При цьому, диспозиція ст.124 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на п.16.11 Правил дорожнього руху України. Тому, розглядаючи дану справу, суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення вимог саме п.16.11 Правил дорожнього руху України, яка зазначена в протоколі працівником поліції.

Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року (з наступними змінами і доповненнями) та п.1.1 Правил дорожнього руху України єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється вищеназваними Правилами.

Так, пп.б п.2.3 Правил дорожнього руху України встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі.

Згідно п.16.11 Правил дорожнього руху України на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

На думку апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про доведеність вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідків є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Так, з матеріалів справи убачається, що 16 червня 2018 року відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД №177131, згідно якого останній 16 червня 2018 року о 12 год. 05 хв. керував транспортним засобом - автомобілем марки і моделі Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1 в місті Миколаєві по вулиці 6-та Слобідська та при виїзді на нерегульоване перехрестя з проспектом Центральним був неуважним та не надав перевагу в русі і допустив зіткнення з рухаючимся по головній дорозі проспект Центральний транспортним засобом автомобілем марки і моделі Audi Q7, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП вищевказані автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки.

Зазначеними діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги пп.б п.2.3 та п.16.11 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.

В письмових поясненнях, відібраних відразу після ДТП, водій ОСОБА_2 зазначав, що наблизившись до проспекту Центрального, рухаючись по вулиці 6-та Слобідська, побачив зелений сигнал світлофора та виїхав на перехрестя, повертаючи праворуч, де здійснив зіткнення з транспортним засобом - автомобілем марки і моделі Audi Q7, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 .

В письмових поясненнях, відібраних відразу після ДТП, водій ОСОБА_1 зазначав, що здійснював рух по проспекту Центральному в місті Миколаєві. Наблизившись до перехрестя з вулицею 6-та Слобідська він побачив, що світлофор не працює та оскільки перешкод для руху не було і він знаходився на головні дорозі, то продовжив свій шлях, але на самому перехресті, несподівано для нього, відчув сильний удар в правий бік автомобіля.

З матеріалів справи також встановлено, що в час, коли сталася ДТП, світлофори на перехресті проспекту Центрального та вулиці 6-та Слобідська в місті Миколаєві не працювали, тобто перехрестя було нерегульованим.

З наявних у справі фототаблиць та відеозапису, а також схеми розташування дорожніх знаків, слідує, що водій транспортного засобу - автомобіля марки і моделі Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 рухався по дорозі, обладнаної перед перехрестям знаком 2.1 Дати дорогу, який означає, що водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі.

Згідно схеми розташування дорожніх знаків проспект Центральний вулиця 6-та Слобідська, який є додатком до відповіді Комунального спеціалізованого монтажно-експлуатаційного підприємства Миколаївської міської ради (далі КСМЕП) за вих. №194 від 14 вересня 2018 року, наданої на запит адвоката Притикіна І.І., вбачається, що по вулиці 6-та Слобідська перед перетином з проспектом Центральним розташований дорожній знак пріоритету №2.1 Дати дорогу.

Відповідно відеозапису правопорушення, наданого виданням «Новости-N» на запит адвоката Гречаної Є.Й., вбачається, що в момент скоєння ДТП світлофори на перетині вулиці 6-та Слобідської та проспекту Центрального у місті Миколаєві не працювали. Водій ОСОБА_2 , рухаючись по другорядній дорозі на автомобілі Toyota Camry не надав перевагу у русі водію ОСОБА_1 , який рухався на автомобілі Audi Q7 по головній дорозі, у результаті чого сталася ДТП.

Зважаючи на сукупність доказів, апеляційний суд приходить до висновку про порушення водієм ОСОБА_2 вимог пп.б п.2.3, п.16.11 Правил дорожнього руху України, та про наявність прямого причинного взаємозв`язку його дій із настанням дорожньо-транспортної пригоди, що спричинила пошкодження транспортного засобу автомобіля Audi Q7, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Посилання ОСОБА_2 на те, що на момент перетинання ним перехрестя світлофор працював не підтверджуються жодним доказом та спростовуються зафіксованою на відеозапису інформацією.

Твердження особи, яка подала апеляційну скаргу, про те, що водій ОСОБА_1 рухався по дорозі, яка не була головною відносно вулиці 6-та Слобідська є помилковим та спростовується листом КСМЕП від 22 грудня 2018 року за №275, відповідно до якого дорожній знак 2.3 Головна дорога встановлено на перехресті проспекту Богоявленського та проспекту Центрального в бік вулиці 9-та Слобідської по проспекту Центральному. Дорожній знак 2.4 Кінець головної дороги встановлено перед перехрестям проспекту Центрального та вулиці Пушкінської з боку вулиці Фалеєвської по проспекту Центральному. За вказаних обставин, проспект Центральний є головною дорогою.

Щодо відсутності в письмових поясненнях ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в графі «підпис особи, яка отримує пояснення» підпису інспектора поліції, який відбирав такі пояснення та заповнював зміст бланку пояснень зі слів вказаних осіб, то апеляційний суд виходить з того, що вказаний недолік не є підставою для визнання таких документів недопустимими доказами вини, оскільки такі документи містять підписи осіб, від яких отримувались пояснення та не спростовує сам факт порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи особи, яка продала апеляційну скаргу, про те, що протокол, письмові пояснення учасників ДТП, схема дорожньо-транспортної пригоди складені із порушеннями, неповно відображають обставини дорожньо-транспортної пригоди є безпідставними. Більш того, ці документи були підписані, як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 , без зауважень та заперечень.

Також безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було допитано водія ОСОБА_1 , оскільки особа, яка подала апеляційну скаргу, не вказує, які саме обставини мав б навести чи спростувати вказана особа.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі та доповненнях до неї в частині порушень, як на думку ОСОБА_2 та його захисника, Правил дорожнього руху України саме водієм ОСОБА_1 , суд не приймає до уваги, оскільки суд переглядає судове рішення, постановлене за наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_4 .

Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , був предметом розгляду у іншій справі про адміністративне правопорушення та постановою Херсонського апеляційного суду від 04 березня 2019 року встановлено відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що схема ДТП складена з чисельними порушеннями не спростовують правильність висновків судді суду першої інстанції. Окрім того, в матеріалах справи наявна схема, яка складена під час доопрацювання адміністративного матеріалу, в якій зазначені в апеляційній скарзі недоліки, були усунуті.

Стосовно розгляду судом першої інстанції справи за відсутності ОСОБА_2 , то апеляційний суд виходить з того, що хоча справа про адміністративне правопорушення і розглянута у його відсутність, але процесуальні права останнього, в тому числі права на доступ до правосуддя, поновлені шляхом звернення до апеляційного суду.

Так, при розгляді справи в апеляційному суді останньому була надана можливість в повному обсязі реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП, та скористатися ними. А тому розгляд справи у відсутність особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, не вплинув на правильність прийнятого судового рішення і не може бути підставою для скасування постанови суду із закриттям провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. До того ж у справі приймав участь представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Притикін І.І.

Доводи, щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки зазначені особою, яка подала скаргу та доповнення до неї процесуальні порушення, не вплинули на правильність вирішення справи по суті.

Істотних порушень суддею районного суду норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, у тому числі норм КУпАП, на які вказує особа, яка подала апеляційну скаргу, та які б були підставними для скасування постанови районного суду, при апеляційному перегляді не встановлено, судове рішення є законним та обґрунтованим, належним чином умотивованим.

Більш того Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

Судове рішення суду першої інстанцій є достатньо мотивованим та таким, що відповідає нормам закону. При цьому, суддя районного суду в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ухвалив законну та обґрунтовану постанову про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Окрім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Зважаючи на викладене, а також на відповідність судового розгляду та постанови місцевого суду вимогам КУпАП, ОСОБА_2 обґрунтовано визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

До того ж, як вірно встановив суд першої інстанції, на ОСОБА_2 не може бути накладено адміністративне стягнення за це порушення, оскільки термін, протягом якого можливе таке накладення, сплив.

Разом з тим, щодо посилань представника ОСОБА_2 Притикіна І.І. в судовому засіданні на те, що норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п.7 ч.1 ст.247 КУпАП вказаний Кодекс не містить, апеляційний суд виходить з наступного.

Так, згідно п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП можливе за одночасної наявності певних умов, а саме: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення та сплив строку, передбаченого ст.38 КУпАП, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення (при триваючому правопорушення - з дня його виявлення).

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм КУпАП дозволяє дійти висновку, що закриття провадження у справі за п.7 ч.1 ст.247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами, відсутня можливість закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення саме за п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Таким чином, оскаржувана постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги, подані ОСОБА_2 та його захисником Притикіним Ігором Ігоровичем залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду міста Миколаєва від 25 серпня 2020 року, якою ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Серебрякова