Справа № 336/4206/20
Пр. № 3/336/2018/2020
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щаслива О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що зареєстрований і проживає в АДРЕСА_1 , не працює за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП, що надійшла з управління патрульної поліції в м. Запоріжжі,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває зазначена справа.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, який складений 30 липня 2020 року, притягуємий до відповідальності о 21 годині 02 хвилини 30 липня 2020 року керував транспортним засобом «Peugeot», реєстраційний номер НОМЕР_1 , біля будинку № 74 по вул. Магістральній в м. Запоріжжі, в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджений показниками алкотестера DRAGER № 6820, за результатами якого було виявлено 1,78 % алкоголю.

Зазначені дії, за висновком автора протоколу, містять порушення п. 2.9 «а» «Правил дорожнього руху України».

ОСОБА_1 в суді вину у вчиненні інкримінованого йому діяння не визнав та пояснив, що напередодні дня, коли сталося складання протоколу, він дійсно вжив певну кількість слабоалкогольного спиртного, проте коли ввечері наступного дня сів за кермо, він був впевнений в тому, що алкоголю в його організмі вже не було. Саме тому він без вагань надав згоду на проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, проте результат цього огляду про великий ступінь концентрації алкоголю здивував його. Під страхом того, що огляд в медичному закладі також увінчається отриманням необ`єктивних даних, а також у відсутність кваліфікованої правничої допомоги, про можливість отримання якої вже під час складання протоколу йому не повідомили, відмовився їхати до медичного закладу.

Означений показник концентрації алкоголю, який вочевидь є необ`єктивним, за поясненнями ОСОБА_1 , зумовлений хронічними захворюваннями нирок та печінки, на які він страждає.

Представник особи, що притягується до адміністративної відповідальності, заявив, що суб`єкт владних повноважень при притягненні ОСОБА_1 до відповідальності всупереч вимог Основного Закону та Кодексу України про адміністративні правопорушення не роз`яснив його довірителю права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, що є грубим порушенням права на захист. Означені обставини витікають із змісту відеозапису процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, який всупереч вимог «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої Наказом Міністра внутрішніх справ України № 1026 від 18.12.2018 року, про необхідність безперервної відео зйомки, складається з окремих фрагментів, співставлення яких не створює послідовної картини притягнення особи до відповідальності та які не містять запису роз`яснення особі її прав при притягненні до адміністративної відповідальності.

Окрім того, копію протоколу, яку в силу закону посадова особа, що його складає, зобов`язана вручити особі, щодо якої він складений, не містить жодного запису, а являє собою типовий бланк протоколу про адміністративне правопорушення певної серії, з певним номером, прочитати в якому можливо лише типографський текст.

Між тим протокол про адміністративне правопорушення є втіленням пред`явленого особі державою обвинувачення, безумовне право на захист від якого вона має право з огляду на дотичність процедури притягнення до адміністративної відповідальності за вказаною статтею законодавства про адміністративні правопорушення до процедури притягнення до кримінальної відповідальності.

У зв`язку з викладеним просять про звільнення ОСОБА_1 від відповідальності через порушення права особи на отримання захисту, починаючи з моменту зупинки транспортного засобу, а також у зв`язку з неврученням викладеного чітко і зрозуміло обвинувачення, від якого особі належить захищатися.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознаками керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, вислухавши пояснення притягуємого до адміністративної відповідальності, свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя доходить висновку про необхідність закриття провадження в справі у зв`язку з недоведеністю ознак правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, в діях особи, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а в силу ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Обставини, що підлягають доказуванню в справі про адміністративне правопорушення, встановлюються на підставі фактичних даних, коло яких визначено в статті 251 КУпАП і до яких відноситься протокол про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, а також практика Європейського суду з прав людини є джерелами права в Україні відповідно до положень Основного Закону України та Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини».

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. В багатьох справах Європейський суд з прав людини тлумачить поняття «кримінальний» автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо.

Таким чином, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ при розгляді справ про адміністративні правопорушення національні органи влади мають дотримуватися гарантій прав особи, що передбачені законодавством.

Оскільки процедура притягнення особи до відповідальності за адміністративні правопорушення в сфері порушення правил безпеки дорожнього руху, склад яких характеризуються надзвичайно суворими санкціями, мінімальний розмір яких обчислюється сумою в 10200 грн., та супроводжується позбавленням спеціального права на досить тривалий строк, тоді як найменший розмір штрафу за законом України про кримінальну відповідальність становить 510 грн., вона має відбуватися за процедурою переслідування за вчинення кримінального правопорушення з дотриманням гарантій, притаманних кримінальному провадженню.

Таким чином, серйозність покарання за статтею 130 КУпАП підкреслює її «кримінально-правовий» характер в розумінні положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому особам, стосовно яких складено протокол про адміністративне правопорушення за цією статтею, мають бути забезпечені всі гарантії, які передбачені в ст.6 Конвенції.

Завданнями кримінального провадження в силу ст. 2 КПК України є, зокрема, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

В розумінні ст. 256 КУпАП, яка внормовує зміст протоколу про адміністративне правопорушення, протокол є письмовим повідомленням особі про підозру, здійснення якого має відповідати вимогам закону, тобто містити зміст підозри, правову кваліфікацію правопорушення, виклад фактичних обставин правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, а також суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Право кожного обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, встановлено частиною 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Цією ж нормою гарантовано кожному обвинуваченому право мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Між тим наданий суду ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не містить жодних відомостей, що стосуються події адміністративного правопорушення і повинні знаходитись в протоколі, тобто особою в якості належного їй екземпляру протоколу про адміністративне правопорушення отриманий бланк протоколу, в якому можливо прочитати лише типографський текст його реквізитів.

У зв`язку з викладеним суддя погоджується з доводами сторони захисту про вручення протоколу, який є втіленням пред`явленого особі державою обвинувачення, з порушенням вимог закону.

Не лише неконкретність обвинувачення, а взагалі його відсутність в екземплярі протоколу про адміністративне правопорушення, врученому ОСОБА_1 , є обмеженням для особи в реалізації права на захист, яке гарантовано Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, національним законодавством.

До доказів в силу ст. 251 КУпАП відносяться показання засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Процедура їх застосування при виявленні або фіксуванні правопорушення внормована «Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої Наказом Міністра внутрішніх справ України № 1026 від 18.12.2018 року, відповідно до п. 4 розділу П якої включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення.

Наявність послідовного відеозапису процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності мала б вирішальне значення при оцінці доводів учасників справи, в тому числі тверджень сторони захисту про нероз`яснення особі, що притягується до адміністративної відповідальності, її прав та обов`язків, проте наданий співробітниками поліції відеозапис не спростовує цих тверджень.

Згаданий судом відеозапис становлять три сюжети, один з яких, що містить запис переслідування та зупинення автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , взагалі не озвучений, (тому у судді не було можливості встановити причину зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 ), які є окремими фрагментами та не дають можливості відтворити послідовну фіксацію процедури складання протоколу і, в усякому випадку, не містять відеозапису роз`яснення особі її прав.

У зв`язку з викладеним суддя доходить висновку про недопустимість означеного процесуального джерела.

Наслідки отримання доказу з порушенням порядку, регламентованого кримінальним процесуальним законодавством, встановлені статтею 86 КПК України, відповідно до якої недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень.

Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законом.

Оцінивши надані суду фактичні дані, суддя доходить висновку, що стороною обвинувачення під час розгляду справи на засадах змагальності не доведено винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому дій, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Гарантія того, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, становить зміст принципу презумпції невинуватості.

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим (підсудним) злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у § 39 Рішення Страсбурзького суду "Капо проти Бельгії" від 13 січня 2005 року.

Як випливає із змісту ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Наслідки недоведеності в діях особи складу адміністративного правопорушення полягають в закритті провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, не вбачаючи сукупності фактичних даних, що підтверджують в силу ст. 251 КУпАП наявність ознак складу правопорушення, суддя вважає за необхідне постановити про закриття провадження в справі.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 251, 252, 254, 256, 280 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 від відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП через недоведеність його вини.

Провадження в справі закрити.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного суду через суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Щаслива