Справа № 463/8176/20 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 33/811/1821/20 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Кубаренко Володимира Богдановича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП,

в с т а н о в и в :

цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 25.08.2020р. близько 04:17 год., по вул. Пасічна-Ярошинської у м. Львові, порушив правила протиепідемічних заходів, а саме перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, порушивши п.10 п.п. 2 Постанови №641 від 22.07.2020р.

Не погоджуючись з даною постановою, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, просить постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2020 року скасувати та на підставі ст.22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення та оголосити усне зауваження.

Зазначає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм чинного законодавства України, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини,0 що мають значення для справи.

Вказує, що паспорт він носить з собою постійно, але 25.08.2020 вийшов на вулицю без документів, що посвідчують особу, тому що забув їх вдома, оскільки йшов ненадовго до магазину.

Зазначає, що свою вину у вчиненому визнає частково та щиро кається. На думку апелянта, він не вчинив будь-якого зазначеного правопорушення, зокрема порушення режиму самоізоляції, обсервації або інших обмежень чи санітарних правил, встановлених у зв`язку з карантином, за межі України не виїжджав, на самоізоляції не перебував.

Наголошує, що вирішуючи питання про накладення адміністративного правопорушення, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст.ст.23,33 КУпАП, та накладаючи на апелянта стягнення за ст.44-3 КУпАП не в повній мірі врахував характер та обставини вчиненого правопорушення, зокрема те, що у зв`язку з пандемією корона вірусу COVID-19 в Україні складна економічна ситуація, він отримує заробітну плату у розмірі 6000-6500 грн у місяць, порушив умови карантину вперше, а також враховуючи характер правопорушення, відсутність реально заподіяної істотної шкоди суспільним чи державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, які охороняються законом, визнання факту порушення умов карантину, що є обставиною, яка пом`якшує відповідальність.

Перед початком розгляду справи особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав клопотання про розгляд справи без його участі та за участю його захисника адвоката Кубаренко В.Б.

Заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Кубаренко В.Б. на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає до часткового задоволення.

Доводи апелянта щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження є обґрунтованими. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Згідно положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У відповідності з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та оскаржуваної постанови суду вбачається, що 25.08.2020р. близько 04:17 год., по вул. Пасічна-Ярошинської у м. Львові, порушив правила протиепідемічних заходів, а саме перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, порушивши п.10 п.п. 2 Постанови №641 від 22.07.2020р. Тобто, ОСОБА_1 , своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Диспозицією ст.44-3 КУпАП в редакції, чинній на момент вчинення вказаного в протоколі правопорушення, передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших НП чи підзаконних НПА, які встановлюють певні заборони на час дії карантину в Україні, зокрема до п.п. 2 п. 10 постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» КМУ № 641 від 22.07.2020 (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 712 від 12.08.2020), згідно яких на території України на період дії карантину забороняється перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи, довідки про звернення за захистом в Україні.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236, «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 № 641» пункти 10, 15, 17-46-4 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. № 641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 втратили чинність.

Зі змісту наданих на дослідження матеріалів справи та аналізу вищевказаних положень, зокрема аналізу динаміки внесення змін до постанови КМУ від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», встановлено, що на момент розгляду справи в апеляційному суді інкримінований ОСОБА_1 п.п.2 п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заході на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» втратив чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236. Таким чином, слушними є доводи апеляційної скарги про необхідність скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

На національному рівні Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Відповідно до п. 6 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку зі скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

На підставі викладеного, провадження відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП, оскільки на момент розгляду справи в суді інкримінований останньому пункт постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заході на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 втратив чинність.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови судді Личаківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2020 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задоволити частково.

Постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, - закрити на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП у зв`язку з скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф.Романюк