КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/4450/2020 Головуючий суддя у 1-й інстанції:Оладько С.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року суддя судової палати з розгляд у кримінальних справ Київського апеляційного суду Сітайло О.М., розглянувши апеляційну скаргу Марусяка В.С. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 05 жовтня 2020 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою судді Ірпінського міського суду Київської області від 05 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

Згідно постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 14.07.2020 року о 02 год. 00 хв. на А/Д м-07 Київ-Ковель, 23км в напрямку м. Київ в легковому автомобілі марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , що має загальну кількість місць для сидіння 9, перевозив 7 осіб (більше 5), що не є членами однієї родини, та перебував у транспортному засобі без вдягнутих засобів індивідуального захисту, чим порушив п.7 п.п.3 постанови КМУ від 20.05.2020 року №392 та п.1.10 протоколу №19 позачергового засідання Київської обласної комісії з питань техногенного-екологічної безпеки, та надзвичайної ситуації від 19.06.2020 року, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду, захисник Марусяка В.С. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 05 жовтня 2020 року та закрити щодо ОСОБА_1 провадження в справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що під час розгляду даної справи суд неповно з`ясував всі обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не взяв до уваги його доводи, зокрема те, що суд першої інстанції, у своєму рішенні посилається на відеозапис із місця події, як на доказ, але на відео вбачається кількість пасажирів та ніяким чином не спростовує факту родинних відносин між ними, що призвело до прийняття незаконного рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема зазначає, що він не є суб`єктом господарювання в розумінні положень ГК України, а також відповідно до ЗУ «Про автомобільний транспорт» він не є перевізником, а тому в даному випадку не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП, оскільки заборони, викладені у Постанові КМУ від 20.05.2020 року №392, стосуються лише суб`єктів господарювання.

Крім цього, апелянт вважає, що складений щодо нього протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону, оскільки інспектор, який його склав, не мав жодних правових підстав та по суті перевищив свої повноваження.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, всупереч вказаним вимогам закону, судом першої інстанції не були в повному обсязі з`ясовані та перевірені всі обставини даної справи, у зв`язку з чим оскаржувана постанова не може бути визнана законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Так, згідно диспозиції ст. 44-3 КУпАП відповідальність за даною нормою закону настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України Про захист населення від інфекційних хвороб, іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року №392 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2» (в редакції від 11.07.2020 року) на усій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин.

Згідно підпункту 7 пункту 3 цієї Постанови на період дії карантину забороняється: здійснення регулярних та нерегулярних пасажирських перевезень автомобільним транспортом, зокрема пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньо обласному та міжобласному сполучені, в кількості більше ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб. Перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та контроль використання засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисник масок пасажирами під час перевезення.

Тобто, вказаною Постановою КМУ від 20.05.2020 року до суб`єктів зазначеної заборони віднесено не будь-яких осіб, а лише суб`єктів господарювання, якими згідно Господарського кодексу України є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільним перевізником та автомобільним само зайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Однак, матеріали справи не містять доказів, які свідчили би, що ОСОБА_1 є безпосереднім суб`єктом господарювання, що здійснює відповідну діяльність, а тому не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Крім того, станом на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 14.07.2020 року підпункт 7 пункту 3 Постановою КМУ №392 містив вказівку щодо можливості перевезення пасажирів в кількості місць для сидіння, а не щодо кількості пасажирів в цілому.

Також слід зазначити, що стаття 44-3 КУпАП за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст.44-3 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння.

Згідно вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАПабо нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Однак, уповноважена особа, інспектор поліції УПП в у Київській області ст. лейтенант Міщук О.О.не дотримався вказаних вимог закону при складанні стосовно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП, належним чином не виклав суть вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що призвело до неконкретності змісту зазначеного протоколу.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №108173 від 14.07.2020 року вбачається, що при викладенні суті вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення вказано, що останній здійснював пасажирські перевезення, чим порушив правила карантину та вимоги Постанови КМУ №392 від 20.05.2020 року, при цьому в протоколі не зазначено яку конкретну норму вказаної Постанови КМУ №392 порушив ОСОБА_1 , за що передбачена відповідальність за ст. 44-3 КУпАП.

Також слід зазначити, що згідно положень КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії»), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, вважаю, що доводи апелянта про відсутність у його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, є обґрунтованими; постанова судді місцевого суду як незаконна підлягає скасуванню, а провадження на підставі ст. 247 КУпАП - закриттю.

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника Марусяка Віталія Івановича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 05 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП скасувати, провадження закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду О.М. Сітайло