ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/346/20 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , його захисника адвоката Мосенцової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 2001 року народження, громадянин України, тимчасово не працює, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що 01.12.2019 року о 22 год. 20 хв., водій ОСОБА_1 керував автомобілем Nissan Rogue у м. Харкові по вул. Сумська, 64 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, нечітка мова, запах алкоголю з порожнин рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» або в закладі охорони здоров`я (КЗОЗ ХОНД) водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил Дорожнього Руху України.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в матеріалах справи міститься направлення на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, однак до такого закладу його не доставляли. Зазначає, що під час зупинки його працівниками поліції він не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Вказує на те, що працівники поліції його не відсторонили від керування транспортним засобом, що також свідчить про те, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Вказує, що працівниками поліції було порушено порядок проведення його огляду на стан наркотичного сп`яніння. Вважає, що в матеріалах справи немає достатніх доказів його винуватості, а також посилається на висновки Верховного Суду України щодо пояснень свідків, як доказів у справі.

Крім того, ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2020 року, посилаючись на те, що оскаржувана постанова винесена 05 лютого 2020 року, а останнім днем її апеляційного оскарження є 15 лютого 2020 року, що є вихідним днем. Першим робочим днем після 15.02.2020 року є 17.02.2020 року, в який він подав апеляційну скаргу, що вважає підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст. 129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя, - відкрито апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Мосенцової О.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , рапорт інспектора поліції.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, нечітка мова, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.

Аналізуючи зміст цього протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був згоден з відомостями, які в ньому зазначені, оскільки підписав його власноручно та не зазначив будь-яких заперечень або пояснень в ньому.

Таку поведінку ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції розцінює, як згоду із зазначеними у протоколі відомостями та усвідомленням своїх дій щодо цього.

Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися, що унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Більш того в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що не оскаржував дії працівників поліції, оскільки в нього не було об`єктивних доказів неправомірної поведінки працівників поліції під час його зупинки 01.12.2019 року та складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно нього.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції був допитаний інспектор поліції Масло Р.О., який безпосередньо складав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 . Він пояснив, що зупинив транспортний засіб під керуванням саме ОСОБА_1 та під час спілкування з останнім було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також в медичному закладі. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків. У якості свідків були залучені випадкові громадяни, які погодились бути свідками у цій справі. Також, інспектор пояснив, що ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, які йому були зрозумілі, від надання будь-яких пояснень він відмовився та беззаперечно власноручно підписав протокол про адміністративне правопорушення стосовно нього.

Крім того, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (арк. 5, 6), вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля із використанням газоаналізатору «Драгер», а також у медичному закладі (Наркоцентр вул. Шевченка, 28).

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції допитувалася свідок ОСОБА_4 , який підтвердив правильність своїх письмових пояснень, наданих працівникам поліції та повідомив, що у кінці 2019 року дійсно був запрошений із своєю дружиною ОСОБА_5 працівниками поліції у якості свідка для участі у проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 та в їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, про що він поставив свій підпис в протоколі про адміністративне правопорушення, а також в письмових поясненнях. Під час спілкування він помітив, що у ОСОБА_1 явне почервоніння обличчя та млява мова, однак він не є фахівцем та лікарем, а тому лише засвідчив відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Ніяких заперечень учасники цієї процесуальної дії не висловлювали. Зазначив, що працівники поліції під час складання матеріалів не здійснювали тиску на ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції повідомив, що саме він керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції. Також пояснив, що працівники поліції роз`яснили йому його права та обов`язки, які йому були зрозумілі.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо об`єктивності пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_4 стосовно обставин складання протоколу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки вони є послідовними, не суперечать один одному та узгоджуються з відомостями матеріалів справи.

Поряд з цим, відповідно до відомостей, які зазначені у рапорті Інспектора поліції Масло Р.О. (арк. 7) вбачається, що після складення стосовно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, автомобіль, яким керував останній був залишений на місці його зупинки, а ОСОБА_1 пообіцяв не керувати ним до 02.12.2019 року.

Ці відомості свідчать про те, що працівниками поліції ОСОБА_1 був відсторонений від керування автомобілем, що в свою чергу спростовує твердження апелянта про те, що працівники поліції не відсторонили його від керування.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив те, що приймав участь в судовому засіданні в суді першої інстанції та надавав власні пояснення та повністю їх підтримує.

З цих пояснень, в тому числі, вбачається, що ОСОБА_1 визнав, що він дійсно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки працівниками поліції, а також у медичному закладі, що об`єктивно підтверджує відомості, які зазначені у протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що працівниками поліції було порушено порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння. Однак, відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення, показань свідків, пояснень інспектора поліції, адвокатського запиту до УПП в Харківській області (арк. 27) вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан саме алкогольного сп`яніння. Отже огляд на стан наркотичного сп`яніння працівниками поліції не проводився, а твердження апелянта є необґрунтованими та такими що не відповідають дійсності.

Посилання апелянта на те, що в матеріалах справи немає доказів винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції розцінює, як спосіб захисту та уникнення відповідальності, оскільки відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п.3 Розділу І вищенаведеної Інструкції вбачається, що ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, нечітка мова, запах алкоголю з порожнини рота.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також у медичному закладі, від якого останній відмовився.

З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , а також порушення проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Поряд з цим, відповідно до вимог пункту 8 Розділу ІІ вищенаведеної Інструкції, працівник поліції з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зобов`язаний заповнити форму направлення на огляд водія транспортного засобу.

Інспектором поліції було дотримано вимог цієї норми, про що свідчить наявність в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (арк. 4).

Оскільки від огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, тому цей складений бланк направлення, без відомостей про проведення огляду, долучено до матеріалів справи, що свідчить про виконання працівником поліції вимог Інструкції при складанні матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що ними був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та в присутності двох свідків останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також у медичному закладі, що повністю відповідає вимогам вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Отже, такі твердження та доводи апелянта є безпідставними.

Окрім цього, апелянт посилається на висновки Верховного Су України у Постанові № 560/751/17, однак апеляційний суд не бере ці відомості до уваги, оскільки зазначена постанова Верховного Суду України не є правовим висновком, а є лише рішенням по конкретній справі та не має приюдиційного значення у цьому провадженні.

Між тим, законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції зазначив, що знає Правила дорожнього руху України, тому суд дійшов висновку, що останній повинен був виконати законні вимоги працівників поліції, що чітко зазначено у п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Між тим, суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваної постанови в 4 та 15 абзацах зазначив, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що є очевидною опискою, оскільки у тексті мотивувальної частини оскаржуваної постанови наведені фактичні та правові відомості, які об`єктивно свідчать про те, що ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що об`єктивно вказує на допущену описку при складанні тексту постанови, яка підлягає виправленню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 5 лютого 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Виключити з мотивувальної частини постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 5 лютого 2020 року, а саме з абзаців №№ 4, 15, вказівку про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

В іншій частині постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 5 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков