Справа №635/5913/20
Провадження № 3/635/2410/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року суддя Харківського районного суду Харківської області Назаренко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріал про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого «Транс-сервіс» водієм, проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 09 вересня 2020 року о 09-10 год. за адресою 19 км автошляху М-18 Харківська область, смт Високий, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Богдан» державний номерний знак НОМЕР_1 здійснював перевезення пасажирів у приміському сполученні за регулярним маршрутом №1154 «Мерефа-Харків» у кількості 29 осіб, що перевищують 50% кількості місць для сидіння передбаченою технічною характеристикою, чим порушив порушив п. 14 пп. 10 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», за що передбачена відповідальність за ст. 44-3 КУпАП.

13 жовтня 2020 року через канцелярію суду надійшла заява особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до якої вину у скоєному правопорушенні не визнав, просив закрити справу за відсутності в його дії складу адміністративного правопорушення. Пояснив, що 09 вересня 2020 року він керував автобусом Богдан державний номерний знак НОМЕР_1 та перевозив пасажирів. Біля 09.00 год його зупинили поліцейські , підійшли до автобуса, сказали, що він порушив умови карантину, бо перевозив пасажирів у кількості більше 50% від кількості сидячих місць у салоні. Тоді він запропонував допомогти йому висадити зайвих пасажирів. Аде вони відмовилися, пояснивши, що це не входить до їх обов`язків і склали протокол. Зайвих пасажирів вони навіть і не намагалися висадити. Також пояснив, що під час перевезення пасажирів по маршруту він, як водій автобусу, керується положенням «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 р. №176, посадовою інструкцією водія автобусу та Правилами дорожнього руху України, змістом і вимогами яких не передбачено покладання на водія автобусу обов`язків щодо контролю кількості пасажирів, що знаходяться в салоні, здійснюють посадку - висадку, їх обмеження, а також права на заборону в наданні послуг з перевезення пасажирів, які бажають скористатися громадським транспортом. Окрім цього, під час експлуатації рухомого складу на маршруті він фізично не спроможний особисто обмежувати кількість пасажирів з конструктивних особливостей автобусу, враховуючи, що робоче місце водія з пультом керування пасажирськими дверцятами знаходиться в ізольованій від пасажирського салону кабіні та пасажири відмовляються залишати салон автобусу, наполягаючи на тому, щоб він виконував свої обов`язки та їхав за маршрутом, бо їм необхідно їхати. Фізичну силу він застосовувати не може, бо це протизаконно. Зазначає, що якщо він буде зачиняти двері, коли пасажири заходять в салон, то він може їх травмувати, шо також є протизаконним. Проте з боку пасажирів на його адресу висловлювалися погрози про фізичну розправу, якщо він не повезе їх, бо вони спізнювалися на роботу.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, вину у скоєному правопорушенні не визнав, просив закрити справу за відсутності в його дії складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши наявні матеріали справи про адміністративне правопорушення та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суддя приходить до наступних висновків.

Статтею 245 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 Кодексу України про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" унормовано, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

У відповідності до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Диспозиція ст. 44-3 Кодексу України про адміністративне правопорушення є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших норм права чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки осіб, передбачених в умовах карантину. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Кваліфікуючі ознаки правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, мають бути конкретно зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення як того вимагає ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення

Таким чином, об`єктивною стороною складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є здійснення винною особою діянь, які прямо заборонені Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та деталізовані у постанові Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020, рішеннями органів місцевого самоврядування.

Судовим розглядом встановлено, що у протоколі серії ГП №286841 від 09 вересня 2020 року зазначено, що ОСОБА_1 порушив порушив п. 14 пп. 10 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

При цьому до суду взагалі не надані копії технічної документації транспортного засобу, із зазначеною належною кількістю місць сидіння. Таким чином, суд позбавлений можливості вирішити питання, чи здійснювалося перевезення пасажирів у кількості, що перевищує 50 % кількість місць для сидіння, передбачену технічною документацією транспортного засобу.

Як вбачається з відеозаписів, долучених на диску до матеріалів справи автобус «Богдан» державний номерний знак НОМЕР_1 припаркований на узбіччі проїзної частини. При цьому двигун автобуса вимкнений, зазначений автобус нікуди не рухається. В салоні автобусу знаходяться люди, але точна кількість людей та їхні особистості працівниками поліції не встановлено. Деякі з людей, що знаходяться в салоні автобусу стоять у проході, та спілкуються з працівниками поліції.

Таким чином, надані працівниками поліції відеозаписи не містять даних про те, що 09 вересня 2020 року на момент зупинення працівниками УПП в Харківській області автобусу Богдан д.н.з. НОМЕР_1 у салоні автобусу знаходилося саме 29 осіб, оскільки ніхто наявних у салоні автобусу людей не перераховував, не встановлював їх особистостей.

Крім того, відповідно п.4 ПКМУ № 641 від 22.07.2020 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»:«Жовтий», «Помаранчевий» або «Червоний» рівень епідемічної небезпеки встановлюється на території регіону, в якому наявне значне поширення COVID-19.

Рівень епідемічної небезпеки може змінюватися для всієї території регіону або території окремих адміністративно-територіальних одиниць регіону.

В протоколі відсутнє посилання на нормативний акт, який відносить Харківський регіон до певного виду рівня епідемічної небезпеки, який діяв на момент складання протоколу.

Відповідно до підпункту 10 пункту 14 вказаної постанови передбачалася заборона на перевезення пасажирів автомобільним та міським електричним транспортом у кількості, більшої ніж 50% від кількості місць для сидіння , передбачених технічною характеристикою транспортного засобу, якщо регіон віднесений до «помаранчевого» рівня епідемічної небезпеки. Але, в протоколі не вказано про віднесення Харківського регіону до «помаранчевого» рівня епідемічної небезпеки. Крім того підпункт 10 пункту 14 даної постанови виключений постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2020 року № 848.

Суддя наголошує, що відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, а один протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути достатнім доказом для встановлення вини ОСОБА_1 , оскільки вина правопорушника повинна підтверджуватись сукупністю доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Враховуючи вказані вище обставини, а також з огляду на положення ст. 62 Конституції України, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому адміністративна справа відносно нього підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вина особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не підтверджується належними та допустимими доказами по справі.

Пунктом 1 частини 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відтак, у відповідності до ст. 7, п. 1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 44-3, 247, 279, 280, 283, 284, 287, 289 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Харківський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня винесення такої постанови.

Суддя О.В.Назаренко