ПОСТАНОВА

Іменем України

28.12.2020 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Вернік В.М., розглянув матеріали, які надійшли від Жмеринськго ВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , фізичної особи-підприємця,

- за ст.212-10 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

16.12.2020 року до Жмеринського міськрайонного суду надійшли матеріали адміністративної справи щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.212-10 КУпАП, за ознаками того, що він о 23 годині 59 хвилин 24.10.2020 року, являючись кандидатом на посаду голови Жмеринської міської ОТГ, на особистій сторінці "Facebook" здійснив передвиборчу агітацію поза строками встановленими законом, а саме розмістив відеоролик агітаційного характеру, чим порушив вимоги ч.2 ст.52 Виборчого кодексу України.

В судове засідання ОСОБА_1 за його належним викликом не з`явився, подав заяву по телефону, зазначивши, що не може з`явитись в судове засідання, просив провести судове засідання у його відсутність за учсті його захисника Гуменюка А.А. За вказаних обставин неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у відповідності до положень ч.2 ст.268 КУпАП не перешкоджає розгляду даної справи.

Захисник Гуменюк А.А. в судовому засіданні зауважив про невідповідність вимогам ст.256 КУпАП щодо форми та змісту складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення з підстав незазначення певної частини статті 212-10 КУпАП, за якою кваліфіковано дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. З цих підстав вважає недоведеною вину ОСОБА_1 та відсутнім у діях останнього склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.212-10 КУпАП, у зв`язку з чим просив закрити провадження в даній справі.

Заслухавши пояснення захисника Гуменюка А.А., дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, зокрема, відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення від 29.10.2020 року серії АПР18 723838 та стосовно ОСОБА_1 (а.с.1), суд приходить до висновку про відсутність у діях останнього складу правопорушення, передбаченого ст.212-10 КУпАП, чинна редакція якої станом на час складання цього протоколу містить дві частини, жодна з яких належно не вказана.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що у даному протоколі складеному відносно ОСОБА_1 від 29.10.2020 року серії АПР18 723838, не вказано прізвища та адресу свідка всупереч долученим до матеріалів справи письмового пояснення певної фізичної особи щодо відповідних обставин та подій (а.с.6).

З урахуванням невідповідностей вимогам ч.1 ст.256 КУпАП щодо форми та змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 29.10.2020 року серії АПР18 723838 визнаються судом недопустими доказами.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до положень ч.1,2 ст.6 Конвенції 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справах "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 року), "Карелін проти Росії" (рішення від 20.09.2016 року) Європейський суд з прав людини зробив висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наведене кореспондується із положеннями ст.7 КУпАП, в силу якої ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 29.02.2019 року №1-р/2019 наголошено, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Відповідно до вимог ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких суперечностей, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, не доведена жодним належним та допустимим доказом, усі сумніви щодо доведеності вини належить тлумачити на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відтак провадження у даній справі підлягає закриттю.

Враховуючи викладене, керуючись ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст.221, 247, 251, 252, 264, 265, 276, 280, 283, 284 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ :

Закрити провадження в адміністративній справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.212-10 КпАП України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя Вернік В.М.