Номер провадження: 33/813/215/20
Номер справи місцевого суду: 502/1984/19
Головуючий у першій інстанції Манжос Н. В.
Доповідач Кадегроб А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2020 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кадегроб А.І., розглянувши апеляційну скаргу захисниці особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 адвокатки Монул Л.М. на постанову судді Кілійського районного суду Одеської області від 12.12.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою судді Кілійського районного суду Одеської області від 12.12.2019

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в селі Заговоруха Красновишерського району Пермської області, громадянку України, тимчасово не працює, не заміжню, проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 (трьох) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 (п`ятдесят одну) гривню.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384 гривні 20 копійок.

Відповідно до оскарженої постанови, встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 330835 від 23.09.2019, ОСОБА_1 22.09.2019 о 23:00 годині, знаходячись в п`яному вигляді, руками та ногами стукала у двері та розбила скло в поліцейській станції за адресою: місто Вилкове Кілійського району Одеської області, вулиця Різдвяна, 13, чим порушувала громадський порядок та спокій громадян.

Не погоджуючись з постановою судді районного суду, захисниця ОСОБА_1 адвокатка Монул Л.М. подала на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену постанову скасувати, провадження у справі закрити, в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, так як протокол складено з грубим порушенням вимог ст. 256 КУпАП, а саме: ОСОБА_1 не роз`яснено права та обов`язки, відсутні потерпілі та свідки.

Також вказує, що суддя районного суду не надав належної уваги тим обставинам, що жоден із свідків не підтвердив обставини, зазначені в протоколі. Крім цього ні матеріали справи, ні в судовому засіданні районного суду не здобуто доказів щодо перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння під час подій, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Учасники апеляційного провадження належним чином повідомленні про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили. Приймаючи до уваги вищевикладене, суддя апеляційного суду приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду апеляційної скарги за їх відсутності, фіксацію судового засідання не здійснювати.

Дослідивши вимоги апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя апеляційного суду приходить до таких висновків.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вимогами ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що суддя суду першої інстанції під час розгляду справи не дотримався вищевказаних вимог КУпАП.

В оскарженій постанові викладені показання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_15 , однак зазначеним показанням суддею районного суду не надана належна правова оцінка, розбіжності у показаннях осіб не усунуті. В мотивувальній частині постанови не зазначено, на підставі яких саме з досліджених доказів суддя районного суду дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, що свідчить про порушення суддею суду першої інстанції вимог ст. ст. 252, 280 КУпАП щодо повного, всебічного і об`єктивного встановлення обставин справи про адміністративне правопорушення. Суддя районного суду в своїй постанові лише зазначив, що вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджена наявними у справі доказами, а також доказами, які були встановлені в процесі розгляду справи, не вказавши, якими саме фактичними даними, що містяться у доказах, він обґрунтував свій висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Згідно протоколу серії АПР18 №330835 від 23.09.2019 вбачається, що ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а саме дрібного хуліганства, вчиненого за таких обставин.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 22.09.2019 о 23.00 годині, ОСОБА_1 , знаходячись в п`яному вигляді, руками та ногами стукала у двері та розбила скло в поліцейській станції м. Вилкове, за адресою м. Вилкове, вул. Різдвяна, 13, чим порушувала громадський порядок та спокій громадян (а. с. 2).

Згідно з правовою доктриною, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку. Громадський порядок це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій. Відмінною особливістю дрібного хуліганства від хуліганства, що наказується в кримінальному порядку, є те, що воно не має характеру грубого порушення громадського порядку, яке причиняє суттєву шкоду суспільним відносинам, правовим та законним інтересам громадян. Дрібне хуліганство необхідно відрізняти від таких схожих дій, як самоправство, приниження гідності, нанесення побоїв, або інших проступків, які мають наслідком адміністративну відповідальність (поява у нетверезому стані у громадських місцях, порушення правил руху і т. ін.).

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого даною нормою, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Найбільш розповсюдженою формою дрібного хуліганства є нецензурна лайка у громадських місцях, під якою необхідно розуміти найбільш цинічні лайки, що належать, як правило, до сфери статевих відносин, непристойні висловлювання, один із найогидніших різновидів словесної брутальності. Іншою формою цього правопорушення є образливе ставлення до громадян, під яким необхідно розуміти докучливу поведінку, пов`язану з образливими діями, що зневажають честь і гідність людини та утискають будь-чию волю, до того ж у грубій розв`язній манері. Це може бути: хапання за одяг, насильницьке утримання за руки, демонстративне зривання головного убору, вимога дати цигарку або пускання в обличчя диму від неї, непристойна пропозиція дівчині та інші подібні дії. Для всіх цих випадків характерним є ігнорування волі та бажання оточення, прагнення нав`язати свою волю, а точніше свавілля.

Конкретні прояви цього правопорушення надзвичайно різноманітні. Таке розмаїття законодавець визначив терміном «інші подібні дії», до яких необхідно віднести: насильницьке вторгнення в громадські місця всупереч забороні певних осіб, які слідкують за порядком; безпідставне порушення спокою громадян телефонними дзвінками, лихослів`я по телефону; співання непристойних пісень; вигуки, свист під час демонстрації кінофільмів; ґвалт, крики з хуліганських мотивів біля вікон громадян у нічний час; справляння природних потреб у не відведених для цього місцях; поява у громадському місці в оголеному вигляді; самовільна без потреби зупинка комунального транспорту; нанесення непристойних малюнків на тротуари, стіни, паркани, двері чи вчинення написів нецензурного змісту; неправдиве повідомлення про смерть родичів, знайомих, якщо це не призвело до тяжких наслідків; грубе порушення черг, яке супроводжується ображанням громадян та проявленням неповаги до них; знищення або пошкодження з хуліганських мотивів якого-небудь майна у незначних розмірах тощо.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме - громадське місце, яке дістало законодавче визначення як частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, зокрема під`їзди, а також підземні переходи, стадіони (Закон України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» від 22.09.2005 p. № 2899-IV).

Матеріалами справи про адміністративне правопорушення не підтверджується наявність обов`язкового елементу об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а саме наслідків протиправних дій особи у вигляді порушення громадського порядку, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні суду першої інстанції та підтверджено в судовому засіданні апеляційного суду, конфлікт відбувся в поліцейській станції м. Вилкове, розташованій в місті Вилкове, вулиця Різдвяна, 13, що не призвело до порушення режиму роботи вказаного закладу та не спричинило шкоди громадському порядку, оскільки до даного конфлікту не було залучено велику кількість осіб.

Суддею суду першої інстанції будь-яких доказів порушення громадського порядку або спокою громадян також не встановлено, чим допущена неповнота і однобічність розгляду справи, оскільки фактично не встановлена форма об`єктивної сторони інкримінованого їй правопорушення.

Разом з цим, суддею суду першої інстанції не взяті до уваги порушення, допущені працівниками поліції під час складання адміністративних матеріалів.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №330835 від 22.09.2019 відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП не відповідає вимогам закону, так як в ньому зазначено лише, що 22.09.2019 о 23.00 годині, остання, знаходячись в п`яному вигляді, руками та ногами стукала у двері та розбила скло в поліцейській станції м. Вилкове, за адресою м. Вилкове, вул. Різдвяна, 13, чим порушувала громадський порядок та спокій громадян, що, на думку судді апеляційного суду не є суттю адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП (а. с. 2).

Крім цього протокол про адміністративне правопорушення не містить повної адреси місця вчинення адміністративного правопорушення, а саме не зазначено район та область.

До протоколу долучені пояснення ОСОБА_10 , який не зазначений в протоколі потерпілим або свідком.

Викладені в письмових поясненнях зазначеної особи відомості не відображають суті адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а саме в них не містяться будь-які докази порушення громадського порядку, спокою громадян, більш того вказані пояснення стосуються дій ОСОБА_2 , а щодо дій ОСОБА_1 відсутні будь-які відомості, оскільки ОСОБА_10 не був свідком зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 обставин (а. с. 7).

Також до матеріалів справи долучені рапорти о/у СКП Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції Урсула І. та ДОП СП Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області Моток В., згідно яких вбачається, що 22.09.2019 о 22.28 годині на лінію 102 зателефонували ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які повідомили, що між ними стався конфлікт в диско-барі «Драйв» та вони очікують приїзд поліції. Після приїзду до диску-бару «Драйв» ними встановлено, що на вулиці Різдвяна в місті Вилкове, знаходилися ОСОБА_2 , ОСОБА_15 та інші особи. Поліцейські повідомили, що вони приїхали за викликом ОСОБА_2 та просили останнього пояснити про події в диско-барі «Драйв». Однак ОСОБА_2 вів себе агресивно, висловлювався нецензурно на адресу поліцейських, розмахував руками, намагався схопити за речі, провокував їх на бійку. В зв`язку з вищевикладеним до ОСОБА_2 було застосована фізична сила у вигляді загибу рук, відповідно до ст. ст. 42, 43, 44, 45 Закону України «Про поліцію», та ОСОБА_2 доставлено до службового приміщення поліції, де до останнього також застосовано спеціальні засоби кайданки. Під час опитування свідків ОСОБА_17 намагалася потрапити в службове приміщення та стукала ногами по дверям та кулаками у вікна в службове приміщення. На неодноразові прохання припинити протиправні дії вона не реагувала, в зв`язку з чим, відносно неї, за порушення громадського порядку і спокою громадян, складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП (а. с. 3, 4).

Допитані в суді першої та апеляційної інстанції поліцейські ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтвердили вказані пояснення. При цьому ОСОБА_8 також в суді апеляційної інстанції зазначив, що він знайомий з ОСОБА_2 , оскільки у нього були матеріали про кримінальне правопорушення, в яких підозрюваним був ОСОБА_2 .

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 , долучених до матеріалів справи та наданих нею в суді першої та апеляційної інстанції, 22.09.2019 вона, разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходились в диско-барі «Драйв», де між ОСОБА_2 та ОСОБА_15 відбувся конфлікт. Після конфлікту вони вийшли на вулицю, потім під`їхали поліцейські, підійшли до ОСОБА_2 та відвели останнього до поліцейського відділку. ЇЇ до відділку поліції не пускали. Також ОСОБА_17 зазначила, що ОСОБА_2 кричав їй щоб вона викликала швидку допомогу, оскільки йому поліцейські завдають побої, в зв`язку з цим вона викликала швидку допомогу та дійсно намагалась потрапити до поліцейського відділку, а тому руками та ногами стукала в двері.

Усім вищевказаним обставинам суддя суду першої інстанції належної правової оцінки не надав, що свідчить про істотну неповноту та однобічність судового розгляду справи та є безумовною підставою для скасування оскарженої постанови.

Допитані в суді апеляційної інстанції свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зазначили, що 22.09.2019 були свідками того, що ОСОБА_2 забрали до поліцейського відділку та з ним пішла ОСОБА_17 . Однак останню не пускали до поліцейського відділку.

Також свідок ОСОБА_3 зазначила, що ОСОБА_17 викликала швидку допомогу для ОСОБА_2 до поліцейського відділку, оскільки останнього побили, а ОСОБА_1 виштовхнули з поліцейського відділку.

Враховуючи вищевикладені обставини, суддя апеляційного суду приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів вчинення ОСОБА_1 будь-яких хуліганських дій.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 №330835 від 23.09.2019 відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП, відомості щодо розбиття останньою скла в поліцейській станції м. Вилкове не знайшли свого підтвердження, оскільки навіть в рапортах поліцейських ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не зазначено про даний факт (а. с. 2, 3, 4).

Також матеріали справи не містять жодних належних доказів щодо перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Не вдаючись в обговорення інших доводів апеляційної скарги, суддя апеляційного суду приходить до висновку, що, викладені обставини свідчать про відсутність в матеріалах справи доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, і, відповідно, про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення.

Суддя апеляційного суду звертає увагу також на те, що процес про адміністративне правопорушення цілком пов`язаний з презумпціями процесу кримінального, оскільки Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення (рішення по справах «Надточій проти України» та «Гурепка проти України»).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції передбачає, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення". Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції "кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку". А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (рішенні у справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.)

Склад правопорушення включає в себе наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Виходячи з положень ст. ст. 8, 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Встановлені суддею апеляційного суду обставини свідчать про відсутність в матеріалах справи доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а відповідно і складу адміністративного правопорушення, в зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена постанова скасуванню, із закриттям провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суддя апеляційного суду доходить висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, в зв`язку з чим вважає за необхідне її задовольнити, а оскаржену постанову скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 7, 247, 289, 293, 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_1 адвокатки Монул Л.М. задовольнити.

Постанову судді Кілійського районного суду Одеської області від 12.12.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП,- скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Кадегроб