Справа № 711/3661/20
Номер провадження 3/711/1218/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м. Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м.Черкас Михальченко Ю.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області про притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси знаходяться адміністративні матеріали, які надійшли з Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП.

В судовому засіданні встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 518298 24.04.2020 року о 17.00 год. гр. ОСОБА_2 24.04.2020 року близько 17 години за адресою: АДРЕСА_2 , виражався нецензурною лайкою в бік мешканців будинку, чим порушував громадський порядок та перешкоджав в користуванні майном гр. ОСОБА_3 , чим вчинив адміністративне правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність за ст.173 КУпАП.

ОСОБА_1 судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав в повному обсязі. Надав суду пояснення, що він дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Має сусіда по тамбуру ОСОБА_3 з яким у них тривалий час конфлікт. Щодо подій, які згідно протоколу про адміністративне правопорушення мали місце 24.04.2020 року близько 17.00 години, пояснив, що дійсно цього дня був конфлікти проте на адресу будь-кого із сусідів чи перехожих нецензурною лайкою не висловлювався та громадський порядок не порушував. Вважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази порушення ним громадського порядку, висловлювання нецензурною лайкою в та перешкоджання доступу до помешкання. Враховуючи викладене просить суд закрити адміністративне провадження відносно нього в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_3 будучи неодноразово належним чином повідомлений про час і місце розгляду провадження в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_4 , яка надала суду пояснення, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 ОСОБА_3 це її сусіди, по будинку. Щодо подій які мали місце ІНФОРМАЦІЯ_2 , то цього дня вони святкували день народження її батька. В той час, як вийшли на вулицю на перекур, то на сходах біля тамбурних дверей стояв дідусь, а саме це був ОСОБА_3 , який не міг ключем відкрити тамбурні двері. Він попросив їх допомогти відчинити двері. Коли вони взяли ключ та спробували відчинити, то цей ключ взагалі не підходив до замка. Тобто, з зовнішньої сторони вони не мали можливості відкрити тамбур, а тому вийшовши на вулицю вони постукали у вікно ОСОБА_1 , який є сусідом ОСОБА_3 по тамбуру та звали його і просили, щоб він відкрив двері із середини. Проте ОСОБА_1 , хоча і був вдома, проте ніяким чином не відреагував, а тому вони були вимушені викликати працівників поліції, які зрізали замок. По приїзду працівників поліції, останні також дзвонили, стукали у вікно ОСОБА_1 та просили відчинити і надати доступ до квартири гр.. ОСОБА_3 , проте ОСОБА_1 відмовлявся відчиняти двері, аргументуючи це тим, що він боїться. Взагалі 24.04.2020 року близько 17.00 години ОСОБА_1 був у себе в квартирі, а не на вулиці. Висловлювався нецензурною лайкою ОСОБА_1 вже після 21 години.

В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_5 , яка надала суду пояснення, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_4 . ОСОБА_1 і ОСОБА_3 це її сусіди. Щодо подій, які мали місце 24.04.2020 року о 17.00 год. то пояснила, що цього дня вони завелися з ОСОБА_1 через дєда ОСОБА_3 , який не міг потрапити до себе додому, через те, що були зачинені тамбурні двері і він не міг їх відчинити. В подальшому у неї трапився конфлікт з матір`ю ОСОБА_1 ОСОБА_6 , яка і висловлювалася нецензурною лайкою та порушувала порядок і спокій громадян.

В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_7 яка надала суду пояснення, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_5 . ОСОБА_1 це її син. 24.04.2020 року близько 17.00 години прийшла, додому. В цей час між її сином і сусідами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на вулиці відбулася сварка. Вона підійшла, щоб з`ясувати в чому справа, і в цей час ОСОБА_8 почала висловлюватися на її адресу нецензурною лайкою та поводилася агресивно. Її син лише за неї заступався. Стверджує, що ОСОБА_1 24.04.2020 року близько 17.00 год. нецензурною лайкою на адресу будь-кого не висловлювався.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Згідно зіст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та засобів, що мають функції відеозапису, тощо.

Відповідно до ст.ст.252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 518298 ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП, а саме: за вчинення дрібного хуліганство, тобто нецензурної лайки в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тривалий час існують неприязні стосунки, через що виникають конфліктні ситуації.

В судовому засіданні були допитані свідки, які зазначені в протоколом про адміністративне правопорушення АПР18 № 518298 та які були безпосередніми очевидцями події, яка мала місце 24.04.2020 року о 17.00 год., зокрема: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , які підтвердили факт конфліктної ситуації, що виникла між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проте жоден з свідків не зазначив, що ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою.

Інших доказів суду не надано.

Отже, повертаючись до обставин даної справи, Суд звертає увагу на те, що ст.173 КУпАП, передбачає відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, що в даному випадку інкримінується ОСОБА_1 .

Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що ОСОБА_1 нецензурно висловлювався в громадському місці чи образливо чіплявся до громадян, чим вчинив дрібне хуліганство, на підтвердження чого, суду було надано протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідків.

В даній ситуації на думку Суду в матеріалах справи не знайшлося підтвердження того, що ОСОБА_1 нецензурно висловлювався в громадському місці і сторону ОСОБА_3 та мешканців будинку АДРЕСА_2 , оскільки даний факт підтверджує лише сам ОСОБА_3 , а враховуючи неприязні стосунки які склалися між ними, суд критично оцінює письмові пояснення останнього.

Щодо перешкоджання з боку ОСОБА_1 в користуванні приміщенням ОСОБА_3 , то даний факт не є предметом розгляду адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 173 КУпАП.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

Щодо пояснень свідка ОСОБА_3 , які додані до протоколу і який неодноразово в судове засідання за викликом Суду не з`являвся, Суд звертає увагу на положення пункту «d» частини третьої статті 6 Конвенції, яким кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

В своїй прецедентній практиці даючи тлумачення Конвенції Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання - при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, - саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати (пункт 41 справи «ОСОБА_4 проти України»).

Як висновок Суд підкреслює, частини 1 і 3 (d) статті 6 Конвенції, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції (пункт 54 Рішення Європейського Суду у справі «Корнєв і Карпенко проти України»).

Так, відповідно до матеріалів справи пояснення свідка ОСОБА_3 мають одне із вирішальних значень для встановлення вини ОСОБА_1 , при цьому дані пояснення свідка спростовуються поясненнями останнього, що потребувало перевірки пояснень свідка «обвинувачення» в судовому засіданні, але як і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, так і Суд були позбавлені можливості зробити відповідну «перевірку».

З огляду на міркування викладені вище, Суд не може покласти в основу обвинувачення пояснення вказаного свідка, який не був допитаний в судовому засіданні і пояснення якого мають вирішальне значення по даній справі.

Наведені факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги Суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого статті 173 КУпАП.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245).

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Об`єктивною складовою адміністративного правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП є саме дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, оскільки в ході судового розгляду суду не надано достатніх та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 вищевказаних порушень, а тому відсутня складова вищезазначеного правопорушення.

Згідно з п.1ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суддя вважає, що відсутні докази на підтвердження складу адміністративного правопорушення, передбаченого статті 173 КУпАП.

На підставі вищевикладеного та керуючись 173, п.7 ч.1 ст.247, ст.ст.283-284, 297 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративну справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП провадженням закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м.Черкаси протягом десяти днів з дня її винесення.

Повний текст постанови виготовлено та проголошено 20.10.2020 року о 12.00 год.

Суддя: Ю. В. Михальченко