Справа № 467/552/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді Явіци І.В.

з участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженки с. Білоберізка Верховинського району Івано Франківської області, працюючого слюсарем в КП «ТВКГ», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась,-

за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ :

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №568040 від 29 квітня 2020 року слідує, що 29 квітня 2020 року о 17 год. 15 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи в громадському місці біля блок посту АДРЕСА_2 , під час затримання її чоловіка ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення хапала працівників поліції за руки та форменний одяг і погрожувала, на вимогу поліцейського припинити вказані дії не відреагувала та продовжила хапати за руки та форменний одяг.

Дії ОСОБА_1 уповноваженою особою кваліфіковані за ст. 185 КУпАП, як злісна непокора вимозі поліцейського.

В судовому засіданні ОСОБА_3 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала, пояснивши, що 29 квітня 2020 року, близько 17 год. 10 хв. вона разом із своїм чоловіком ОСОБА_2 проходила повз КПП №3, розташованого в смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області.

Біля блок посту перебували працівники поліції та дві медсестри, а один із поліцейських, як в подальшому з`ясувалось, ОСОБА_4 , знаходився без маски та лузав насіння.

Коли вона запитала, де його маска, то він догнав її, схопив за руку, від чого залишився синець, при цьому, не представився та почав кричати: «Хто ти така?», «Яке ти маєш право робити мені зауваження?».

Тоді її чоловік, який в цей час розмовляв із своїм знайомими неподалік, заступився за неї, однак ОСОБА_4 схопив його за руки та виражався у його бік нецензурною лайкою.

В цей час підбігли ще троє осіб, які бризнули слізогінним балончиком в обличчя її чоловіка, після чого йому стало зле, однак, медсестри, незважаючи на те, що вона просила допомогу, не реагували.

Коли приїхала швидка допомога, то чоловіка забрали в лікарню, а ОСОБА_4 в цей час почав складати протоколи про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 пояснила, що вона зі свого боку ніяких образливих слів на адресу ОСОБА_4 не виказувала, так само як і її чоловік.

Вона лише запитала його де маска, однак його реакція виявивсь агресивною.

Наголосила на тому, що нічого протиправного ні вона, ні її чоловік не вчиняли, натомість отримали ушкодження від працівників поліції, внаслідок чого її чоловік потрапив до лікарні.

Свідок ОСОБА_5 , будучи допитаним у якості свідка згідно із правилами ст. 272 КУпАП, в судовому засіданні пояснив, що 29 квітня 2020 року близько 17 год. 00 хв. він разом із своєю дружиною ОСОБА_1 проходили повз блоку посту, що розташований в смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області.

В цей час він зустрів свого знайомого ОСОБА_6 та став з ним розмовляти.

Через деякий час побачив, як поліцейський почав шарпати дружину та виражатись нецензурною лайкою.

Коли він сказав йому представитись, то поліцейський на прізвище ОСОБА_7 два три рази бризнув слізогінним балончиком йому в обличчя, після чого було викликано швидку медичну допомогу та доставлено його до Южноукраїнської лікарні.

Потім вони з дружиною повернулись до блок посту та викликали оперативну групу.

Поліцейський СРПП Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області Жила А.І. викликався в судове засідання, проте, до суду не з`явився у зв`язку із перебуванням у відрядженні.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 заявляла про допит свідка, проте, останнього, з її слів, в судове засідання не відпустити з роботи.

У свою чергу, суд, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та свідка, перевіривши відповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону, дослідивши надані йому матеріали у відповідності до положень ст. 252 КУпАП і оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом, виходив із такого.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Водночас, положення статті 280 КУпАП зобов`язують орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такі висновки, зокрема, суд має зробити на підставі доказів, як то, будь яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, й протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. ( ст. 251 КУпАП).

Однак, у результаті аналізу усіх доказів, що представлені на розсуд суду, було установлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, є недоведеною згідно із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», зокрема, у світлі такого.

Так, статтею 185 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, у т.ч. за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб,

які охороняють громадський порядок (абзац другий пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 року №8 «Про застосування судами законодавства, щопередбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).

Слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги.

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що в ньому встановлена відповідальністьлише за злісну непокору законній вимозі працівника міліції (Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

Виходячи з вказаного, на наявність складу даного правопорушення в діях особи впливає не лише вимога, яка була поставлена працівниками поліції, але і у зв`язку з чим вона висувалась.

Таким чином, для того щоб притягнути особу до відповідальності за ст.185 КУпАП необхідно щоб були: законне розпорядження або вимога працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків та злісна непокора порушника цій вимозі.

З урахуванням того, що ВСУ в своєму узагальненні «Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління (статті 185-185-2 КпАП)» (далі - Узагальнення) висловив позицію щодо того, що дане правопорушення обов`язково передбачає наявність правомірної вимоги поліцейського, саме законної, адже його вимоги та розпорядження - акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, - мають бути законодавчо обґрунтовані, зокрема, про перебування його при виконанні службових обов`язків мають свідчити установлена форма одягу, нагрудний знак, а також пред`явлене відповідне посвідчення, у зв`язку з чим у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені які саме законні вимоги були висунуті поліцейським, а також дані про те, що він знаходився при виконанні службових обов`язків.

Однак, у даному випадку, протокол вказаним вимогам не відповідає, оскільки із нього неможливо встановити який сааме поліцейський висував вимогу, чи був він при цьому при виконання службових обов`язків та чому саме непокора припинити відображені у протоколі дії була злісною.

Не випливають ці обставини і з рапортів поліцейських Жили А. та ОСОБА_8 від 29 квітня 2020 року (щодо конкретного поліцейського (його ПІБ), що висував вимоги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності).

Крім того, рапорти відображають активні дії ОСОБА_1 , як то, вона смикала поліцейських за одяг, хапала їх за руки, намагаючись звільнити свого чоловіка.

Втім, вказані рапорти не вказують на дійсність висунутої ОСОБА_1 вимоги, у тому числі, й припинити вчинювані нею дії, у той час, як саме по собі те, що вона хапала поліцейських за одяг і руки, не свідчить про факт попереднього висунення не неї тієї чи іншої вимоги і подальшу її непокору цій вимозі.

Тим більше, що рапорт працівника поліції, не дивлячись на те наскільки вагомі дані відображені у ньому, не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки поліцейський у цьому випадку є заінтересованою особою.

Матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що не ідентифікований поліцейський, який висував певні вимоги до особи, того дня перебував при виконанні ним службових обов`язків.

Крім того, як вказував суд вище, непокора вимозі поліцейського, аби стати ознакою об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, має бути злісною, тобто, вимога має бути висунута, принаймні, більше одного разу і наполегливо, а це не простежується ані із самого протоколу, ані з доданих до нього матеріалів.

Із письмових пояснень свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , аналогічно як і з рапортів поліцейських, простежується лише факт того, що ОСОБА_1 хапала поліцейських за руки, намагаючись аби ті відпустили її чоловіка.

При цьому, яка саме вимога до неї була висунута, хто її висував і яким чином вона її не виконала або проігнорувала її, із пояснень свідків також не слідує.

Щодо пояснень свідків, крмі цього, то слід указати, що КАС ВС у своїй постанові від 29.04.2020 у справі № 161/5372/17 вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка, повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні, однак такого роду обставини в цій справі не є дійсними.

Проте, знову ж таки, пояснення свідків не відображають висунутої поліцейським вимоги до ОСОБА_1 та її послідуючої непокори цій вимозі.

До того ж, пояснення та рапорти детально відображають перебіг подій щодо чоловіка ОСОБА_1 ОСОБА_2 , а тому для правильного встановлення обставин саме цієї справи є неналежними, так як не висвітлюють ознак об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, у діях особи, яка наразі притягається до адміністративної відповідальності.

Інакше кажучи пояснення свідків та рапорти вказують на факт недопустимої поведінки ОСОБА_1 по відношенню по поліцейських, проте, не відображають висунення до неї конкретної вимоги і подальшої непокори з її боку.

А інших доказів, які б були належними та допустимими, підтверджували дані вказані у протоколі, матеріали справи не містять.

Відеозапис з місця пригоди на запит суду наданий не був.

Опитування поліцейських в суді вказаних вище висновків суду жодним чином не змінило б, так як ВС у постанові від 15.04.2020 у справі № 489/4827/16-а зазначив, що свідчення зазначеної особи (поліцейського) не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду.

Сам же протокол не може сприйматись як достатній доказ факту чи обставин, що відображені у ньому.

До того ж, у цій ситуації він складений у такий спосіб, що не відображає усіх фактичних даних, за дійсності яких можливо було б констатувати факт злісної непокори з боку ОСОБА_1 .

А уточнювати і відредактовувати протокол із цього питання суд змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia»,заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

У той час, як Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Також, відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Разом з тим, з огляду на обставини, встановлені під час судового розгляду, винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не доведена «поза розумним сумнівом».

Тобто, факт не зафіксований із ретельним дотриманням закону так, аби докази на його підтвердження були дійсно допустимим і належними. Адже лише в цьому разі можливо піддати особу впливу в межах і на підставі закону.

Однак, нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено закриття провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, який вказує на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких умов, на думку суду, суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій за ст. 185 КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним, а тому оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності провадження у цій справі слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, а судовий збір, у зв`язку із цим, не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 221,283,284, 285 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 цього ж Кодексу у зв`язку з відсутністю у її діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя І.В. Явіца