КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 жовтня 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

захисника Сингаївського С.С.

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 8 липня 2020 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 22 червня 2020 року 01.21 год. по просп. Героїв Сталінграда, у м. Києві, керував транспортним засобом «Шкода» державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності двох свідків. ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а саме: неправильно застосовано норми ч. 1 ст. 130 , ч. 1 ст. 251, ч. 3 ст. 256, ст. 266, ст. 268, ст. 280 КУпАП, п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, порушено норми ст. 252 КУпАП.

По суті фактичних обставин справи апелянт вказує про те, що 22 червня 2020 року приблизно о 01.00 год. ночі він стояв на стоянці за адресою вул. Героїв Сталінграда, 18, м. Київ. Раптом до нього під`їхали працівники відомчої охорони і сказали, що в них є відео, на якому він порушив правила дорожнього руху, та запропонували, щоб він дав їм хабар. Він відмовився, пояснивши, що не керував автомобілем, після чого йому стали погрожувати, що викличуть патрульну поліцію, на що він не заперечував. Через 5-10 хв. з`явилися поліцейські та заявили, що підозрюють його у перебуванні в стані алкогольного сп`яніння, запропонували пройти огляд на стан сп`яніння. Він вказав, що підстав для проходження даного огляду не має так, як він не перебував за кермом автомобіля, після чого працівники поліції почали вимагати посвідчення водія, технічний паспорт та страховий поліс. Він відмовився і пояснив вдруге, що не керував транспортним засобом, зазначивши поліцейському, що його дії незаконні, після чого на нього були одягнені кайданки, та він був запроторений до поліцейського автомобіля, де його тримали 3.5 години, а самі тим часом здійснили незаконний обшук автомобіля. При обшуку із барсетки одним із поліцейських були вилучені його документи, а саме посвідчення водія, технічний паспорт на автомобіль та страховий поліс. Після незаконного затримання його відпустили.

Як вказав апелянт, 24 червня 2020 року він звернувся із скаргою на перевищення патрульною поліцією службових повноважень до Управління патрульної поліції, там дізнався про складання на нього протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, який йому не був вручений. 25 червня 2020 року він звернувся до УПП у м. Києві про видачу копії протоколу, але 8 липня отримав відповідь, що справу направлено до Оболонського районного суду м. Києва.

На переконання апелянта, судом першої інстанції порушено положення ч. 1 ст. 268 КУпАП, оскільки справу було розглянуто без його участі, чим порушено його права, а саме на захист, на ознайомлення з матеріалами, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, а тому винесена судом постанова є незаконною.

Як вказує апелянт, 10 липня 2020 року він ознайомився з матеріалами справи № 756/7751/20. Наявні у справі докази не містять фактичних даних про порушення ним Правил дорожнього руху України, а саме п.2.5. Зокрема не доводять факт керування ним транспортним засобом, що є об`єктивною стороною провадження передбаченою ч. 1 ст.130 КУпАП в редакції Закону до 1 липня 2020 року, адже відсутність об`єктивної сторони виключає склад правопорушення.

Крім того, апелянт зазначає, що письмові пояснення свідків є бланками заздалегідь заготовлених технічними засобами пояснень, в яких значиться лише, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, що не утворює склад адміністративного правопорушення.

Також, судом першої інстанції належним чином не встановлено та не перевірено, чи мав місце факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. На думку апелянта, суд не надав оцінку доказам, наданих стороною захисту, не були надані пояснення самих поліцейських ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Окрім того, 1 липня 2020 року набув чинності Закону України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIII), який криміналізував поставлені у провину водію дії.

Разом з тим, Законом України від 17 червня 2020 року № 720-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 720-ІХ) внесені нові зміни до Закону № 2617-VIII, а саме, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-ІХ:

у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIII виключено підпункт 4, який запровадивши нову редакцію ст. 130 КУпАП виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння - відтак відновлена адміністративна відповідальність за ці дії;

у пункті 2 Розділу І Закону № 2617-VIII виключено підпункт 171, який доповнивши КК України ст. 286-1 криміналізував відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані сп`яніння - відтак відбулася декриміналізація цих дій.

Принциповим у такому зв`язку виявилося питання набрання чинності Законом № 720-ІХ. Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим Законом, але не раніше дня його опублікування (ч. 5 ст. 94 Конституції України).

Закон № 720-ІХ опублікований у газеті «Голос України» № 110 від 03 липня 2020 року, його положення про набрання ним чинності одночасно із Законом № 2617-УІІІ, тобто раніше дня його опублікування, суд оцінює як волю законодавця відступити від загального правила про набрання чинності Законом через десять днів з дня офіційного оприлюднення.

Таким чином, за приписами ч. 5 ст. 94 Конституції України Закон № 720-ІХ набрав чинності за будь-яких умов не раніше дня його опублікування, тобто 3 липня 2020 року. Визнання чинності вказаного Закону раніше дня його опублікування в силу технічної колізії підриває авторитет парламенту, оскільки явно суперечить нормам прямої дії Конституції України, які мають вищу юридичну силу, порушує засади, на яких грунтується правовий порядок в Україні.

Зважаючи на викладене, акт, який до 1 липня 2020 року встановлював адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння (ст. 130 КУпАП в редакції до 1 липня 2020 року), з 1 липня 2020 року був скасований Законом № 2617-VIII з одночасною криміналізацією цих дій у ст. 286-1 КК України. Відтак Закон № 2617-УІІІ в цій частині зворотної дії не має. Проте, оскільки з 3 липня 2020 року ці дії були декриміналізовані Законом № 720-ІХ з одночасним повторним запровадженням адміністративної відповідальності за їх вчинення у новій редакції ст. 130 КУпАП, Закон № 720-ІХ в цій частині в силу пом`якшення відповідальності має зворотну дію, але виключно на період дії ст. 286-1 КК України (з 1 до 3 липня 2020 року), і не поширюється на правовідносини, які регулювалися ст. 130 КУпАП в редакції до 1 липня 2020 року, оскільки порівняно із цією нормою, яка була скасована з 1 липня 2020 року, не пом`якшує відповідальності водіїв, не скасовує таку відповідальність та не покращує їх становище. Відтак по відношенню до дій водія не можливо застосувати ст. 130 КУпАП в редакції до 1 липня 2020 року, оскільки вона скасована Законом № 2617-УІІІ, який зворотної дії не має, а також і ст. 130 КУпАП в редакції Закону № 720-ІХ, який також не має зворотної дії на правовідносини, що існували до 1 липня 2020 року. За фактом, внаслідок обраної законодавцем юридичної техніки відбулося переривання дії акта, який встановлював і продовжив встановлювати певну адміністративну відповідальність, шляхом його скасування 1 липня 2020 року та відновлення 3 липня 2020 року.

З огляду на викладене, на переконання апелянта, оскільки на момент розгляду справи інкриміноване йому ОСОБА_1 діяння перестало бути адміністративним правопорушенням, то провадження у справі про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 6 ст. 247 КУПАП.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає про те, що після відмови для проходження огляду на «Драгері» працівники поліції не запропонували пройти йому огляд у найближчому медичному закладі, а з урахуванням положень, передбачених ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Апелянт просить скасувати постанову суду, справу закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про скасування постанови місцевого суду із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, з огляду на таке.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції ці вимоги закону дотримані не в повному обсязі.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, місцевий суд послався на матеріали справи, а саме протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків, відеозапис з нагрудної камери поліцейського, пояснення (ас. 10).

Однак, апеляційний суд не може погодитись з таким рішенням.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 536227 від 22 червня 2020 року складеного щодо ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 22 червня 2020 року 01.21 год. по просп. Героїв Сталінграда у м. Києві, керував транспортним засобом «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності двох свідків. ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України (ас. 1).

З надрукованих пояснень свідків події, яка мала місце 22 червня 2020 року, вбачається, що свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що 22 червня 2020 року о 03 год. 20 хв. по просп. Г. Сталінграда, буд. 18, були запрошені співробітниками патрульної поліції при складанні адміністративного протоколу за ст. 130 КУпАП відносно водія ОСОБА_1 , то в присутності свідків водій відмовився у встановленому законом порядку пройти огляд для визначення стану сп`яніння, за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» на місці зупинки або у лікаря нарколога в закладі охорони здоров`я, що засвідчено підписами свідків у протоколі серії ДПР18 № 536227 (ас. 4).

Апеляційний суд акцентує увагу на тому, що вказані пояснення свідків не підтверджують факт керуванням ОСОБА_1 транспортним засобом, а лише свідчать про факт відмови від огляду, про що й наголошував ОСОБА_1 .

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, а також доповнення до неї, просив задовольнити, зазначив про те, що суд першої інстанції не дослідив фактичні обставини справи, не взяв до уваги основний доказ того, що він ( ОСОБА_1 ) транспортним засобом не керував. Так ОСОБА_1 вказав на те, що він 22 червня 2020 року відпочивав з друзями, в автомобілі гучно слухали музику. Коли перебували на набережній, до їхньої компанії підійшла незнайома особа, яку на відеозапису видно без одягу - без футболки. ОСОБА_1 вказав на те, що він не керував транспортним засобом, за кермом автомобіля перебував його друг - ОСОБА_6 . Коли на місці пригоди працівники Державної служби охорони спілкувались з ОСОБА_7 , то працівники ДСО вказували, що саме ОСОБА_7 керував транспортним засобом, але після того, як пішов ОСОБА_7 , працівники ДСО натякали на хабар, або у гіршому випадку вони викличуть патрульну поліцію. Він ( ОСОБА_1 ) відмовився надавати хабара працівникам ДСО. В подальшому приїхав екіпаж патрульної поліції, і, він ( ОСОБА_1 ) вже спілкувався з працівниками патрульної поліції. Відеозапис, який був наданий працівниками поліції, не є повний, переривається. Спілкування з працівниками патрульної поліції тривало близько 2-3 хвили, а потім поліцейські наділи на нього ( ОСОБА_1 ) кайданки. Працівники поліції поводили себе достатньо некоректно, так як не повідомили про його ( ОСОБА_1 ) затримання, а також він просив дати попити води, але поліцейські і це проігнорували. Час, який вказаний на відеозаписі, є неточним, так як не співпадає з фактичними обставинами події, яка мала місце 22 червня 2020 року. Він відмовився від проходження огляду, оскільки не розумів, у чому проблема ситуації, адже він не перебував за кермом автомобіля, не заперечував, щоб складали протокол за ст. 126 КУпАП. В присутності свідків при відмові від проходження огляду вказав те саме, що й на відеозаписі, який міститься у матеріалах справи. Свідки не бачили, що він ( ОСОБА_1 ) керував транспортним засобом. Як наголосив ОСОБА_1 , працівники поліції практично у всіх його проханнях відмовляли. Також ОСОБА_1 додав, що працівники поліції не зупиняли автомобіль.

Під час апеляційного розгляду захисник Сингаївський С.С. підтримав апеляційну скаргу, а також доповнення до апеляційної скарги, просив її задовольнити та зазначив про те, що суд першої інстанції не врахував ряд обставин, які мали значення для правильного вирішення справи. Так захисник зазначив про те, що працівники поліції на місці події, коли пропонували ОСОБА_1 пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, не надали ОСОБА_1 сертифікат відповідності на прилад «Драгер», що підтверджує той факт, що пристрій не сертифікований, також не було надано ОСОБА_1 направлення до закладу охорони здоров`я. Як вказав захисник, обов`язковою складовою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є факт керування, але матеріали справи не містять переконливих доводів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 дійсно 22 червня 2020 року керував транспортним засобом.

В апеляційному суді переглянуто відеозапис, наданий працівниками поліції (ас. 7), з якого вбачається, що першопочатково працівники поліції спілкуються з молодим чоловіком з оголеним торсом, у якого наявне татуювання та який перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Через деякий час працівник поліції спілкується з ОСОБА_1 , розмова переходить у суперечку. ОСОБА_1 пояснює працівникам поліції, що він з друзями слухав музику в автомобілі, а оголений чоловік не має відношення до їх компанії, а просто проходив поруч. Працівники поліції вказують на те, що встановлюють власника автомобіля. В подальшому з`ясовується питання, де запис з автомобіля. Далі ОСОБА_1 просить у працівників поліції попити води. Працівник поліції у присутності двох свідків пропонує ОСОБА_1 пройти огляд за допомогою приладу «Драгер», оскільки ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Шкода» з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах з порожнини рота, блідість обличчя, нестійка хода або ж пройти огляд у лікаря нарколога. ОСОБА_1 мовчить, а працівник поліції вказує, що мовчанка - знак згоди, у зв`язку і з чим працівник поліції повідомляє, що буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також працівник поліції, звертаючись до ОСОБА_1 , зазначає, що ОСОБА_1 розуміє, але просто ігнорує питання поліцейського. Працівник поліції вказує, що ігнорування ОСОБА_1 питання з приводу огляду на стан сп`яніння розцінює, як відмову від проходження огляду. На це ОСОБА_1 наголошує на тому, що він не керував транспортним засобом, що автомобілем керувала інша людина, яка пішла, а поліцейські його ( ОСОБА_1 ) закували у кайданки. ОСОБА_1 наголосив в черговий раз, що транспортним засобом не керував. Працівник поліції вказує, що є відеозапис, як він ( ОСОБА_1 ) «ганяв» на автомобілі. ОСОБА_1 вказує, що має бути звільнений від кайданків, так як вже пройшло 3 години. У подальшому працівник поліції складає протокол про адміністративне правопорушення за порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, працівник поліції пропонує ознайомитись з протоколом, на що ОСОБА_1 не погоджується з протоколом та пояснює, що не керував транспортним засобом. Також поліцейський повідомляє ОСОБА_1 , що винесено постанову за вимкнений правий покажчик повороту, а також рух транспортного засобу на забороняючий сигнал світлофору, а також за керування транспортним засобом без посвідчення водія. ОСОБА_1 вкотре, як вбачається з відеозапису, наголошує, що не керував транспортним засобом.

З переглянутого відеозапису, долученого стороною захисту (ас. 77) вбачається, що вказаний запис відтворює події, зафіксовані на відеозаписі, наданому працівниками поліції, а також містять додаткову інформацію. ОСОБА_1 пояснює працівникам поліції, що за кермом автомобіля знаходився його товариш, який їх довіз, а сам пішов по своїх справах. Він ( ОСОБА_8 ) залишився та з іншим товаришем слухав музику. Спілкування з працівниками поліції переходить у конфлікт характер, далі працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти тест за допомогою приладу «Драгер» або у лікаря нарколога, на що ОСОБА_1 відмовився з посиланням на те, що транспортним засобом не керував, а просто прогулювався по набережній. На вказаному відеозапису працівники поліції посилались на відеозапис, який підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, але вказаний відеозапис не долучений до матеріалів справи не було надано.

Під час апеляційного розгляду, за клопотанням сторони захисту, з метою перевірки доводів апелянта до апеляційного суду викликався як свідок ОСОБА_9 , який не зміг прибути до суду через хворобу, що підтверджується довідкою Ямпільською амбулаторією загальної практики сімейної медицини, та на електронну адресу суду направив пояснення по суті фактичних обставин справи (ас. 78-79).

Так свідок пояснив, що 21 червня 2020 року він ( ОСОБА_9 ) разом із ОСОБА_1 та ще двома хлопцям виїхав з м. Ямпіль до м. Київа автомобілем, який належить ОСОБА_1 . При в`їзді в м. Київ ОСОБА_1 попросив замінити його за кермом так, як він втомився, тобто по м. Києву автомобілем «Шкода» державний номерний знак НОМЕР_1 керував він ( ОСОБА_9 )

Близько опівночі до нього (свідка) зателефонував знайомий та призначив зустріч за адресою вул. Героїв Сталінграда, 18, у м. Києві, після чого він скористався навігатором та вирушив до місця призначення. При повороті до зазначеної адреси він повернув праворуч на червоне світло так, як був впевнений, що на світлофорі є зелена стрілка. Відразу ж за автомобілем здійснив свій рух автомобіль поліції охорони. Припаркувавшись, він ( ОСОБА_10 ) вийшов з автомобіля, та до нього підійшли працівники поліції охорони та сказали, що він проїхав на червоне світло. Він пояснив, що не місцевий і що це є не перехрестя, і там за ПДР України повинна була бути зелена стрілка. В цей момент під`їхали його знайомі, і він разом з ними залишив місце зупинки автомобіля ОСОБА_11 . Сам же ОСОБА_11 один залишився разом з співробітниками поліції охорони. 22 червня 2020 року автомобілем «Шкода» державний номерний знак НОМЕР_1 до моменту зупинення цього автомобіля працівниками поліції охорони за адресою м. Київ вул. Героїв Сталінграда, 18, керував він - ОСОБА_9 (ас. .

Окрім того, на підтвердження своїх доводів, стороною захисту надано копію рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 5 серпня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві про скасування постанови серії ЕАМ № 2720770 від 22 червня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, відповідно до якої позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2720770, винесену щодо ОСОБА_1 22 червня 2020 року за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП направлено на новий розгляд до Управління патрульної поліції у м. Києві. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Суд у рішенні послався на те, що як встановлено з показань свідка ОСОБА_9 , даних ним у судовому засіданні, саме він керував у той час та день автомобілем, а не ОСОБА_1 , а, окрім того, відеозапис не містить доказів, що саме ОСОБА_1 вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП (ас. 72-76)

Оцінюючи докази, які наявні в матеріалах справи, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини

проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року (із змінами), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Проте судом першої інстанції, всупереч положень ст. 280 КУпАП, не було з`ясовано, чи керував ОСОБА_1 транспортним засобом, і чим вказані обставини підтверджуються.

При цьому матеріали справи не містять, а під час апеляційного розгляду не було беззаперечно встановлено та підтверджено факту керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом, у зв`язку з чим відсутні достатні, належні та допустимі докази на спростування доводів, які викладені апелянтом в апеляційній скарзі, про те, що він не керував транспортним засобом.

З огляду на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту керуванням ОСОБА_1 транспортним засобом, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, не доведена.

З урахуванням положень, викладених у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) де Суд, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом), апеляційний суд доходить висновку, що постанова районного суду підлягає до скасування, провадження у справі - закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, а тому апеляційна скарга - підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , з доповненнями - задовольнити

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 8 липня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва