Справа № 308/4630/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2020 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Дергачова Н.В. розглянувши матеріали, що надійшли від Луцького ВП ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тимчасово не працюючого, ідентифікаційний номер суду невідомий,-

за ст. 44-3 КпАП України

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 451733 від 20.04.2020 року, 18 квітня 2020 року, близько 06 год. 00 хв., гр. ОСОБА_1 , будучи особою ,яка здійснення перетин державного кордону в міжнародному пункті пропуску «Тиса-Ужгород» відмовився від п. 5 постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 року, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 44-3 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча про час і місце розгляду повідомлявся. Від його адвоката Лавренчук О.В. до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи або передачі справи на розгляд до Луцького міськрайонного суду Волинської області за місцем проживання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Проте, суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Будь-яких альтернатив чи виключень щодо розгляду справ щодо порушення ст. 44-3 КУпАП, дана стаття не містить, відтак суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання адвоката Лавренчук О.В. про передачу матеріалів справи до Луцького міськрайонного суду відмовити.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол повноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Складання протоколу це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення. В силу положень статті 251 КУпАП, вони є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог статей 251, 252, 268, 280 КУпАП суд має вжити всі заходи щодо повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідальність, передбачена ст. 44-3 КУпАП,настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно з положеннями ст. 31 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", обсервації та самоізоляції підлягають особи, які підпадають під критерії, визначені в рішенні про встановлення карантину.

Абзацом 5 пункту 5 Постанови КМУ № 211 встановлено, що обов`язковій госпіталізації до обсерваторів (ізоляторів), які визначаються обласними, Київською міською державними адміністраціями, підлягають особи, які здійснюють перетин державного кордону (крім осіб, які є працівниками дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв офіційних міжнародних місій, організацій, акредитованих в Україні, та членів їх сімей, водіїв та членів екіпажу вантажних транспортних засобів, членів екіпажів повітряних і морських, річкових суден, членів поїзних і локомотивних бригад, якщо немає підстав вважати, що вони були в контакті із хворою особою). Обов`язкова госпіталізація таких осіб до обсерваторів (ізоляторів) проводиться в порядку, визначеному цією постановою.

Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що керівники обласних, Київської міської держадміністрацій: визначають перелік спеціалізованих закладів для організації обсервації (ізоляції) та надсилають його до штабу з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації відповідної адміністративно-територіальної одиниці; забезпечують чергування біля пунктів пропуску через державний кордон бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги під час направлення осіб на обсервацію (ізоляцію); визначають обсяги витрат, які необхідні для забезпечення транспортування осіб до місць обсервації (ізоляції) та укладають відповідні договори з постачальниками послуг; забезпечують організацію харчування, яке здійснюється за рахунок коштів осіб, які перебувають в обсерваторах (ізоляторах); забезпечують організацію медичного (дистанційного) супроводу осіб у місцях обсервації (ізоляції), надання їм медичної допомоги та видачі листків непрацездатності у разі потреби.

Відповідно до п. 5 вказаного Порядку керівник робіт з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації відповідної адміністративно-територіальної одиниці своїм рішенням визначає уповноважених осіб, відповідальних за організацію процесу госпіталізації осіб до обсерваторів (ізоляторів) після того, як особи залишили територію пункту пропуску через державний кордон.

Відповідно до ст. 256 КУпАП протокол є єдиним документом, у якому зазначається суть правопорушення, тобто це є фактично те обвинувачення, яке висунуто особі від імені держави відповідним державним службовцем.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Розглядаючи справу в межах пред`явленого обвинувачення суд не вправі самостійно збирати докази чи виходити за межі зазначеного в протоколі.

При цьому, на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, не надано доказів на підтвердження факту ознайомлення ОСОБА_1 із переліком спеціалізованих закладів для організації обсервації (ізоляції), визначеного керівником обласної держадміністрації, який був вручений йому безпосередньо при перетині кордону, а також будь якого попередження про необхідність проходження саме обсервації, а не ізоляції. Отже, неможливо встановити від чого саме відмовився ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що особою, яка склала протокол, до матеріалів справи не долучено будь-яких доказів на підтвердження того, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності була повідомлена чи надала згоду на обов`язкову обсервацію за адресою, зазначеною у протоколі. Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , при перетині державного кордону йому було повідомлено про необхідність обсервації за місцем його проживання, тобто він від проходження самоізоляції за місцем проживання не відмовлявся, про обов`язкову обсервацію йому повідомлено не було. Матеріали справи також не містять жодних доказів про встановлення щодо нього певних обмежень при перетині кордону і які зобов`язання він мав виконувати. Неможливо зробити висновок чи потребувала особа самоізоляції, чи потребувала перебування в умовах обсервації.

При цьому суд зобов`язаний розглядати справу в межах тверджень про вчинення адміністративного правопорушення, вказаних стосовно особи у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinу.Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті1, 3 частина друга статті19 Основного закону України). Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62 Конституції України).

Відповідно до п. 4.1 вказаного Рішення,Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Крім того, у ході перевірки адміністративного матеріалу встановлено що в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 451733 стосовно ОСОБА_1 відсутні будь які відомості щодо свідків правопорушення, чи відомості про їх відсутність, що унеможливлює встановлення судом події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 1 п. 3 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) при наявності обставин, передбачених ст. 247 КУпАП, виносить постанову про закриття справи.

Враховуючи, що протокол не містить доказів визначення місця обсервації та підстав обсервації, належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 підпадає під дію п. 5 Постанови КМУ № 211 в діючий на час складання протоколу редакції, суду не надано, відповідно не знайшов підтвердження факт чи обставина, які б обумовлювали необхідність обов`язкової обсервації, визначення місця такої обсервації та відповідної відповідальності за її порушення.

Слід зауважити, що право на справедливий суд гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятою Радою Європи 04.11.1950 та ратифікованою Україною 17.07.1997, відповідно до якої суд встановлює обґрунтованість будь-якого висунутого проти особи обвинувачення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази та надавши їм оцінку, суддя вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, тому провадження по справі необхідно закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

керуючись ст. 44-3, п. 1 ст. 247, ст.ст. 284, 284, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі № 308/4640/20 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тимчасово не працюючого, ідентифікаційний номер суду невідомий, закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляція на протязі десяти днів до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Закарпатської області Н.В. Дергачова