Провадження № 33/824/790/2020 Головуючий у 2 інстанції Гайдай Р.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Гайдай Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 384 гривні 20 копійок.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 10 жовтня 2019 року приблизно о 22 годині 31 хвилину біля буд. № 10 по вул. Дніпровська Набережна в м. Києві, керуючи автомобілем «KІА» д.н.з. НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції, які виявили у водія ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, неприродна блідість шкірного покриву обличчя, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду у встановленому порядку на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року, ОСОБА_1 вказав, що справу було розглянуто у його відсутність, копію оскаржуваної постанови отримав лише 24 грудня 2019 року, а тому на підставі викладеного просить відновити строк на апеляційне оскарження постанови.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить застосувати у якості норм прямої дії норми ст.ст. 8, 22, 24, 28, 61, 62, 63 Конституції України та справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, просить викликати у судове засідання особу, що склала протокол про адміністративне правопорушення, а саме: поліцейського роти 1 батальйону 2 УПП у м. Києві Князєва В.В., а також свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В обґрунтування своїх вимог вказав, що він не відмовлявся від огляду на стан сп`яніння та був згоден поїхати із працівниками поліції до медичного закладу, незважаючи на це, співробітники поліції склали щодо нього протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначили завідомо неправдиві відомості про те, що він відмовився від огляду на стан сп`яніння.

Крім того, апелянт вказав, що протокол про адміністративне правопорушення складений із грубим порушенням вимог закону і взагалі не міг бути розглянутий судом по суті.

Так, поліцейськими у протоколі неправильно вказано персональні дані апелянта, а саме адресу, що є порушенням вимог ст. 256 КУпАП. Протокол та долучені до справи пояснення свідків не містять доказів того, чи був апелянту запропонований огляд на стан сп`яніння у встановленому порядку та більш того, від якого огляду саме він відмовився.

Апелянт вказав, що в порушення ст. 266 КУпАП та п. 6 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду», йому не пропонувалося пройти огляд на місці взагалі, отже у будь-якому випадку, поліцейськими було порушено порядок направлення водіїв на огляд. Про те, що апелянт не відмовлявся від огляду на стан сп`яніння свідчить і той факт, що у справі наявне відповідне направлення, заповнене поліцейським.

Заслухавши доповідь судді, ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Володарського В.Л., котрі підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задоволити, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 вказаних вимог закону не дотримався, допустив формальне ставлення до вирішення справи, з`ясував обставини неповно та не всебічно, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення.

Так, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 253645 від 10 жовтня 2019 року, письмовими поясненнями свідків від 10 жовтня 2019 року, рапортом, копією постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП та відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції.

З вказаними висновками суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на наступне.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 253645 від 10 жовтня 2019 року вбачається, 10 жовтня 2019 року приблизно о 22 годині 31 хвилину біля буд. № 10 по вул. Дніпровська Набережна в м. Києві, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «KІА» д.н.з. НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції, які виявили у нього ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, неприродна блідість шкірного покриву обличчя, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду у встановленому порядку на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

Разом з тим, в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненому правопорушенні не визнав та вказував, що 10 жовтня 2019 року приблизно о 22 годині 31 хвилину біля буд. № 10 по вул. Дніпровська Набережна в м. Києві він дійсно керував транспортним засобом «KІА» д.н.з. НОМЕР_1 та був зупинений працівниками поліції. Після спілкування з працівниками поліції, останні ніби виявили у нього ознаки наркотичного сп`яніння. Оскільки між ним та працівниками поліції виникла конфліктна ситуація, він почав викликати інший патруль, з яким би він погодився на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Не дочекавшись приїзду іншого патруля, працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначене повністю підтверджується відеозаписом, який переглянутий апеляційним судом, та з якого вбачається, що працівники поліції, зупинили транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 та повідомили останнього про причину зупинки. Після проведення перевірки документів, поліцейським було запрошено двох свідків, в присутності яких ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. При цьому, ОСОБА_1 неодноразово вказував, що він не відмовляється від проходження огляду, лише бажає поїхати на огляд з іншим патрулем, оскільки не довіряє тому патрулю, який його зупинив. Працівниками поліції така поведінка ОСОБА_1 була сприйнята як відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а тому на останнього був складений протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 із подальшими змінами, встановлено, що лише у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Разом з тим, наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що ОСОБА_1 фактично не відмовлявся пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, а навпаки, погодився на такий огляд, однак бажав поїхати до медичного закладу з іншим патрулем.

Згідно ч. 6 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті вважається недійсним.

Таким чином, у зв`язку з недотриманням працівниками поліції вимог закону щодо проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, висновок суду про порушення останнім положень п. 2.5 ПДР України є безпідставним.

Щодо наявних в справі письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в яких зафіксовано лише факт відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, то апеляційний суд з врахуванням іншого доказу, а саме - відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського, на якому не зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду, вважає ці пояснення свідків недостатніми та суперечливими доказами наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Інші будь-які належні та допустимі докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні.

На думку апеляційного суду, законність складання протоколу про адміністративне правопорушення, з врахуванням усіх вище наведених обставин викликає розумні сумніви, які виключають можливість визнання цього документу як допустимого та достовірного доказу в справі.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Виходячи з вищезазначеного, висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно яких його притягнуто до адміністративної відповідальності, не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Р.М. Гайдай