П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2020 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., за участю представника особи відносно якої складено протоколи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 - адвоката Сідун О.С., розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли із Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшли адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 , за ст. 124 КУпАП, за протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №394609 від 12.09.2020 (справа № 308/10560/20 (пров. №3/308/6127/20) та за протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №087022 від 12.09.2020 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, справа № 308/10558/20 (пров. №3/308/6126/20), а тому вважаю за доцільне проводити спільний розгляд вказаних справ.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №394609 від 12.09.2020, вбачається, що 12.09.2020 о 18 год. 10 хв. в с. Оріховиця, по вул. Оріхова, водій ОСОБА_1 , керував т.з. ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , так не впорався із керуванням та з`їхав у кювет. Чим порушив вимоги п. 10 ПДР, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №087022 від 12.09.2020, вбачається, що 12.09.2020 о 18 год. 10 хв. в с. Оріховиця, по вул. Оріхова, водій керував т.з. ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився при свідках. Чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

У відповідності до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщоособа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

За таких обставин є можливим обєднати адміністративні матеріали в одне провадження та розглядати одночасно.

На адресу суду надійшли письмові пояснення від адвоката Сідун О.С., а також клопотання про закриття провадження у справі за ст. 124 та ч. 1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник ОСОБА_2 , адвокат Сідун О.С., в судовому засіданні просила закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 та ч. 1 ст.130 КУпАП.

Заслухавши учасників засідання, дослідивши матеріали справи, покази допитаних свідків, приходжу до висновку наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.254 КУпАП при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку.

Стаття 251КУпАП передбачає, що наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи орган (посадова особа) встановлює у визначеному законом порядку на основі будь-яких фактичних даних, тобто доказів. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Аналіз вказаної норми дає підстави стверджувати, що склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП передбачені розділом IX. Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 року за №1395.

Так, п. 3 Інструкції передбачено, що направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року N 1103(зі змінами). Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків відповідно до чинного законодавства. П.6 Інструкції передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року N 1103.

Відповідальність за ст. 130 ч.1 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом, в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, щодо відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, мають бути доведені не лише такі обставини, як відмова особи від проходження огляду, а й наявність підстав для такого огляду, тобто, має бути доведеним факт наявності ознак сп`яніння, оскільки лише при таких ознаках у поліцейського виникають підстави для проведення огляду.

Відповідно до ч. 1 ст.266 КУпАП, підставою для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння мали б бути ознаки такого сп`яніння, визначені п.4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735.

Відповідно до роз`яснень, що міститься в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 р. №14 під керуванням транспортними засобами слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортними засобами, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані спяніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

При розгляді справи встановлено, що сам факт керування ОСОБА_1 , транспортним засобом ВАЗ 2107д.к.з. НОМЕР_2 не заперечується. Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 вказує, що керуючи транспортним засобом попереду нього на проїжджу частину дороги вийшла людина, з метою уникнення наїзду на неї через те, що не спрацювали гальма змушений був зїхати в кювет.

Разом із тим, ОСОБА_1 , заперечує той факт, що він 12.09.2020 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Окрім того ОСОБА_1 зазначає, що відмовився від медичної допомоги, а не від проходження медичного огляду. Вказане підтверджується його письмовими поясненнями від 12.09.2020, що містяться у матеріалах справи. Та вже коли у нього почали забирати посвідчення водія, він заперечував проти вказаних обставин.

Слід вказати на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №087022 від 12.09.2020, вказано, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку при свідках. При цьому не зазначено від якої саме процедури огляду відмовився ОСОБА_1 , від проходження огляду на місці чи у лікаря нарколога.

Вказаний протокол містить відомості про свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , разом із тим не вказано що вказані особи були свідками саме відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в порядку передбаченому законодавством. Матеріали справи не містять пояснень вказаних осіб на підтвердження того, свідками якої саме події вони були.

Судом при вирішенні справи береться до уваги те, що ч. 1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином не будь-яка відмова від проходження освідчення на стан алкогольного сп`яніння утворює склад адміністративного правопорушення, а лише відмова зафіксована компетентними органами у відповідності до процедури та у порядку, визначеному законом.

Згідно ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 7 Розділу І, п. 6 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі Інструкція), у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду(далі Постанова) у п. 6 зазначено, що водій транспортного засобу, який відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

За змістом вказаних норм лише відмова від проходження медичного огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків або у медичному закладі є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Вказаний обов`язок особи, співвідноситься з обов`язком працівників поліції забезпечити такий огляд, як на місці зупинки так і у медичному закладі у відповідності із нормами ст. 266 КУпАП у порядку визначеному законом.

Відповідно до положень п.1.3, п.3.3. Розділу ІІІ «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них» затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ №100 від 03.02.2016, необхідність відеофіксації: «використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції». Випадки застосування такого превентивного заходу: «нагрудна відеокамера (відео реєстратор) повинна активуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відео-зйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відео-фіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації. Відповідно до п. 3.5 Розділу ІІІ Інструкції, «після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно».

В матеріалах адміністративної справи знаходяться диск з одним файлом відеозапису, який долучений до матеріалів справи. При цьому, як вбачається з дослідженого в судовому засіданні відеозапису, такий не здійснено на нагрудну камеру поліцейського, та не містить відомості ким, коли та в який час здійснено запис та на якій пристрій.

Зі змісту відеозапису з місця події, відтвореним та дослідженим під час судового засідання, встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться на вулиці біля транспортного засобу працівників поліції, голос за кадром запитує, у ОСОБА_1 чи бажає він пройти тест на сертифікований пристрій драгер, на що ОСОБА_1 відповідає ні, потім запитує «в наркодиспенцер їдемо» на що ОСОБА_1 каже ні, у присутності двох осіб жіночої статі

Жодних пояснень стосовного того, що у працівників поліції в ході спілкування з ним виникла підозра що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, після чого пропонують пройти огляд на стан сп`яніння, на місці, в лікаря нарколога, або відмовитись не зафіксовано. Наслідки відмови від проходження огляду саме на стан алкогольного сп`яніння не зафіксовано. Ознак алкогольного сп`яніння працівники поліції також не називають.

Проте, суддя приходить до висновку, що диск з відеозаписом, в порядку ст.251 КУпАП, допускається як належний та допустимий доказ, коли містить відомості ким, коли, на який технічний прилад проводилася зйомка.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , пояснили що 12.09.2020 вони були запрошені співробітниками поліції при документуванні дорожньо-транспортної пригоди в с. Оріховиця Ужгородського р-ну, по вул. Оріхова. Так, свідки повідомили, що на скільки їм було зрозуміло, ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції пройти медичний огляд на наявність у нього тілесних ушкоджень внаслідок ДТП відмовився. Разом із тим пояснили, що мова не йшла про відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Крім того, зазначили що жодних ознак алкогольного сп`яніння у нього вони не бачили.

При дослідженні відеозаписів встановлено, що під час фіксації відеокамерами, відомостей про встановлення анкетних даних свідків такий не містить. Так само відсутнє і підтвердження відібрання пояснень від самих свідків та і наявність самих письмових пояснень.

Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в Акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, виявлено поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

При цьому, матеріали справи не містять направлення водія до лікаря нарколога для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Одночасно суд констатує про відсутність відомостей про складання акту медичного огляду на місці зупинки транспортного засобу з метою фіксування ознак алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП та пункту 22 Розділу ІІІ Інструкції, огляд на стан спяніння, проведений з порушенням, зокрема пунктів 6, 7 Розділу І Інструкції, вважається недійсним.

Як встановлено під час розгляду адміністративної справи, поліцейським при складанні протоколу відносно ОСОБА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП, не було дотримано вимог Розділу ІІ Інструкції, чим допущено порушення прав особи та вимог нормативного акту, а докази у результаті такого порушення не можуть вважатися допустимими та належними.

У зв`язку з вищевикладеним суд вважає, що в даному випадку співробітниками поліції було допущено порушення ч.5 ст.266 КУпАП та п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103.

Вказані вище обставини в протоколі та матеріалах справи не узгоджуються між собою, та розбіжності в матеріалах справи, на які вказує ОСОБА_5 не були спростовані в судовому засіданні особою якою складено протокол, в судові засідання неодноразово викликались працівники поліції, однак з невідомих суду причин в судові засідання так і не з`явились.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. (ст.251 КУпАП).

Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 7 та ст. 245 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом та забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Зазначені обставини свідчать про те, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення і стан доказів, доданих до протоколу, не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п.43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» ( з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Із врахуванням положень і тлумаченьст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободсуд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Згідно рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обовязковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Таким чином, враховуючи, що в суді встановлено, що докази щодо керування ОСОБА_1 , транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння зібрані з порушенням вимог Конституції України, КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 06.11.2015 року №1376, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735, а тому є неналежними та недопустимими.

Отже, доходжу висновку, що поліцейськими не дотримано вимоги щодо фіксації факту керування особою транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

За наведених вище обставин відсутні будь - які інші належні і допустимі докази, які б підтверджували вину правопорушника у вчиненні вищевказаного правопорушення.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 , транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння або з ознаками алкогольного сп`яніння не надано.

На переконання суду, вказані суперечності, не дотримання вимог щодо відеофіксаіції, не дотримання процедури направлення водія для огляду у закладі охорони здоров`я, у свою чергу дає підстави дійти висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п.43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» ( з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

При цьому слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

За таких обставин, суд вважає, що суть правопорушення з кваліфікацією дій ОСОБА_1 , за ч.1 ст.130КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним, оскільки, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

З огляду на викладене, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 62 Конституції Україниніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.247КУпАПпровадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Щодо вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП то слід вказати на те, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №394609, фабула правопорушення зводиться до того, що водій ОСОБА_1 , керуючи т.з. ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 з`їхав у кювет. При цьому вказано, що останній порушив п. 10 ПДР, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП.

Відповідно до ПДР України, п.10 має 11 підпунктів, однак у протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано порушення якого саме із них вчинив ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 124 КУпАП передбачено, що відповідальність особи настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Разом із тим у протоколі не вказано, що унаслідок вказаної події, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, було спричинено пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, що є підставою згідно ст.124 КУпАП для притягнення особи до відповідальності.

Згідно письмових пояснень що додані до матеріалів справи ОСОБА_1 , вказує на те, що 12.09.2020 близько 18:00 рухаючись в с. Оріховиця, по вул. Оріхова, на т.з. ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , на вказаному відмовили гальма у в`язку із чим він не впорався із керуванням та з`їхав у кювет.

Зі змісту клопотання про закриття провадження у справі поданого ОСОБА_6 , встановлено, що ОСОБА_1 12.09.2020 близько 18:00 в с. Оріховиця, по вул. Оріхова, керував т.з. ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , в той же час на проїжджу частину дороги вийшла людина, коли він застосував гальма виявилося що вони відмовили, а тому він прийняв рішення з`їхати з проїжджої частини дороги в кювет, відвернувши тим самим потенційну загрозу завдання шкоди життю та здоров`ю людини.

При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості, що ОСОБА_1 , 12.09.2020 близько 18:00 рухаючись в с. Оріховиця, по вул. Оріхова, на т.з. ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , з`їхавши у кювет спричинив пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

За сенсом ст. 124 КУпАП така шкода має бути заподіяна чужому майну, оскільки своїм рухомим майном особа вправі розпоряджатися на свій розсуд, в т.ч. і пошкодити його. З матеріалів справи не вбачається, що був пошкоджений чужий транспортний засіб або інше чуже майно, а тому підстав для кваліфікації дій ОСОБА_1 , за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення з матеріалів справи не вбачається.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. (ст.251 КУпАП).

Згідно ст.18 Закону Поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поважати і не порушувати прав і свобод людини. Це повністю узгоджується з вимогами ст.19 Конституції України.

З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Каге1іп v. Russia»), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Таким чином, суд позбавлений можливості змінити фабулу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Частиною 1 ст. 254 КУпАП передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку.

Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Встановлені у суді обставини не підтверджують правильність викладених у протоколах даних про обставини правопорушення та дотримання інспектором встановленого порядку складання протоколу та правил і порядку огляду водія на стан сп`яніння.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Для визнання адміністративного правопорушення таким, що містить ознаки події правопорушення, діяльність особи має бути такою, що може розцінюватись як правопорушення передбачене тією чи іншою статтею.

У відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

За вище зазначених обставин, в діях ОСОБА_1 , відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 124 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення,

Керуючись п. 1 ст. 247, ст. ст. 284, 287 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати в одне провадження справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ст. 124 КУпАП, за протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №394609 від 12.09.2020, справа № 308/10560/20 (пров. №3/308/6127/20) та за протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №087022 від 12.09.2020 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, справа № 308/10558/20 (пров. №3/308/6126/20) та присвоїти єдиний унікальний номер справи № 308/10558/20 (пров. №3/308/6126/20)

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош