Провадження № 33/801/557/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бернада Є. В.
Доповідач: Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , її захисника адвоката Гуменюка В. А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмільник Вінницької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , громадянина України, працюючого головним державним інспектором Вінницької митниці ДФС України, проживаючого у АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 218551, складеного 03 березня 2020 року ДОП СП Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції Мірошниченком О. С., 10 грудня 2019 року о 18:30 годині у м. Вінниці у дворі будинку № 54 по вул. О. Антонова, ОСОБА_1 вчинив психологічне домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини, а саме виражався до неї нецензурною лайкою, погрожував зверненням до суду у разі невиконання його вимог щодо побачень з дитиною. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2020 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 173-2 КУпАП закрите у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Не погоджуючись з такою постановою судді суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку, просить цю постанову суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про визнання його невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення. Скаржник, посилаючись на норми Митного кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України, вважає, що суддею суду першої інстанції не враховані наведені ним доводи. Закривши провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, суд визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, однак ОСОБА_1 вважає, що його вина не доведена. Викладаючи обставини своїх особистих відносин із колишньою дружиною ОСОБА_2 відносно їхнього малолітнього сина, не заперечує, що суперечки з нею з цього приводу дійсно мали місце, однак жодного разу він не вживав відносно неї нецензурної лайки, не погрожував, тільки вказував ОСОБА_2 на те, що звертатиметься до суду з приводу побачень із сином без її участі. Показання подруги ОСОБА_2 свідка ОСОБА_3 на його запитання у судовому засіданні були не конкретними, які саме нецензурні слова відносно ОСОБА_2 він вживав свідок не вказала. Працівниками поліції під час складання протоколу та подальшого адміністративного провадження не опитувалися свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Заслухавши в судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , думку захисника Гуменюка В. А., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши наявній в ній докази, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскаржувана постанова судді суду першої інстанції повинна бути залишена без змін з огляду на наступне.

Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адміністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Диспозиція частини першої статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за умисне вчинення особою будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру ( застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право тощо ), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї ( матеріальний склад ).

В силу статті першої Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» насильство в сім`ї ( домашнє насильство ) - це діяння ( дії або бездіяльність ) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родича-ми, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають ( проживали ) однією сім`єю, але не перебувають ( не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає ( проживала ) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякуван-ня, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З матеріалів справи, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення від 03 березня 2020 року серії ГР № 218551, убачається, що 10 грудня 2019 року о 18.30 годині у м. Вінниці у дворі будинку № 54 по вул. О. Антонова ОСОБА_1 вчинив психологічне домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини, а саме виражався нецензурною лайкою, погрожував зверненням до суду у разі невиконання його вимог щодо побачень з дитиною, своїми діями вчинивши психологічне насильство, що передбачає адміністративну відповідальність за частиною першою статті 173-2 КУпАП. До протоколу про адміністративне правопорушення додані адміністративні матеріали, у тому числі докази звернення ОСОБА_2 до поліції з приводу вчинення відносно неї психологічного домашнього насильства, письмові пояснення ОСОБА_1 стосовно фактичних обставин, що мали місце, а також довідки про результати розгляду поліцією звернень ОСОБА_2 щодо вчинення відносно неї психологічного домашнього насильства.

Суд першої інстанції, розглянуши справу, дослідивши її обставини, знайшов підтвердженими факти висловлювання ОСОБА_1 погроз на адресу ОСОБА_2 щодо відібрання дитини та використання нецензурної лайки, визнавши таким чином наявним у діях ОСОБА_1 складу адміністра-тивного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд повністю погоджується з висновками судді суду першої інсстанції, викладеними в оскаржуваній постанові від 18 червня 2020 року, про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, оскільки вони цілком підтверджуються як протоколом про адміністративне правопорушення, так і матеріалами адміністративної справи, у тому числі доводами самого скаржника, викладеними в апеляційній скарзі, щодо висловлювань про звернення до суду з метою встановлення побачень з дитиною без участі матері, виникненням суперечок під час прибуття до місця мешкання колишньої дружини з дитиною. Допитана в судовому засіданні, попереджена про обов`язок дати правдиві пояснення про все відоме їй у справі, відповісти на поставлені запитання, свідок ОСОБА_3 підтвердила викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини цієї справи. Пояснення цього свідка не визнані неправдивими в установленому порядку.

У судовому засіданні апеляційного суду потерпіла ОСОБА_2 , її захисник адвокат Гуменюк В. А. пояснили, що вважають оскаржувану постанову суду правильною, справедливою. Вони не погоджуються з вимогами апеляційної скарги, вважають її безпідставною. ОСОБА_2 вказала, що завдяки втручанню правоохоронних органів, вирішенню цієї адміністративної справи судом між нею та ОСОБА_1 відносини поліпшилися, стали спокійнішими, сприятливішими.

Суд вважає доцільним констатувати, що така ситуація є найкращим вирішенням батьками спірних питань саме в інтересах малолітньої дитини, збереження її психічного здоров`я, вона забезпечує найвищі інтереси хлопчика.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, адже фактично за своїм змістом є викладом обставин напружених відносин скаржника та ОСОБА_2 як батьків спільного сина щодо участі у його вихованні, а також сукупністю власних тверджень ОСОБА_1 щодо цих фактичних обставин та ймовірних дій колишнього подружжя ОСОБА_2 . Належних, допустимих, достовірних доказів на заперечення доведеності своїх дій скаржником не надано.

Обґрунтування доводів саме неконкретністю показів свідка ОСОБА_3 не може вважатися самостійною, достатньою підставою для спростування факту вчинення адміністративного правопорушення, дій, що охоплюються об`єктивним складом цього правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП. Питання неправдивості показань свідка вирішенню у межах КУпАП у даному випадку не підлягає.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи не спростовують правильний висновок судді суду першої інстанції, не свідчать про порушення судом при розгляді адміністративної справи норм матеріального чи процесуального права. При цьому слід погодитися з висновком суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення на підставі пункту сьомого частини першої статті 247 КУпАП, зважаючи на дату вчинення правопорушення, якою є 10 грудня 2019 року та строк, визначений статтею 38 КУпАП для накладення адміністративного стягнення - три місяці, який на час розгляду справи у суді першої інстанції сплив.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов переконання про відсутність підстав для скасування постанови судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 173-2 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Денишенко