ІМЕНЕМ УКРАЇНИ ПОСТАНОВА КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
23 липня 2020 року місто Київ
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Журавель О.О., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Прийми А.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , та апеляційну скаргу захисника Прийми А.І., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2020 року, -
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 11.04.2020 о 22:40 год. керував транспортним засобом "SKODA FELICIA", номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Ентузіастів, м. Київ, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, різка зміна кольору шкіри обличчя, та від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, відмовився у встановленому законом порядку, у присутності двох свідків, у зв`язку з чим своїми діями порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.
Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, захисник Прийма А.І., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2020 року, а вказану постанову суду просить скасувати та прийняти нову, якою закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
На обґрунтування апеляційних вимог захисник категорично заперечує факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , натомість, мотивація суду першої інстанції зводиться до того, що ОСОБА_1 на момент складання протоколу керував транспортним засобом, однак, жодних беззаперечних доказів які б свідчили, що ОСОБА_1 керував 11.04.2020 о 22:40 год., автомобілем матеріали справи не містять. Разом із тим суд першої інстанції дійшов до такого висновку переглянувши записи нагрудних камер поліцейських та спираючись на показання свідків.
Разом з тим, на відео зазначено, що поліція просить свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердити що ОСОБА_1 відмовляється пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. При цьому, суд не врахував (і не дослідив) тієї обставини, що свідки були залучені коли ОСОБА_4 не керував та не міг керувати автомобілем. Тобто, вони жодним чином не могли і не можуть підтвердити, що ОСОБА_1 було зупинено під час керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. А отже, відсутні докази, що підтверджували б керування ОСОБА_4 автомобіля у стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, апелянти вважають, що при прийнятті постанови суддею було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, крім того було невірно досліджено докази, що наявні в матеріалах справи та не взято до уваги той факт, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом.
Отже, апелянт вважає, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, враховуючи при цьому, що він не керував транспортним засобом, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Перевіривши причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2020 року, передбачені ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе його поновити, оскільки пропущений він був з поважних причин.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника Прийми А.І., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши викладені в ній доводи, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2020 року скасуванню, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Постанова судді про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення має бути обґрунтована достатніми і незаперечними доказами (сукупність даних протоколу про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, тощо).

Однак, при розгляді даної справи суддя всупереч вищевказаних вимог закону, не вжив достатніх заходів для належноїперевірки обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та фактично визнав ОСОБА_4 винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП без будь-якого судового розгляду, не дослідивши не тільки його пояснення і заперечення, а й тих незначних доказів, що містяться в матеріалах справи, не давши їм належну й об`єктивну оцінку.

Притягуючи ОСОБА_4 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП , суддя виходив з тих обставин, що вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, однак, чим доводиться сам факт того, що водій ОСОБА_4 дійсно керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, суд в постанові не вказав.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є безпосереднє керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння, так само ухилення осіб, які керують транспортними засобами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

У даному випадку, як було встановлено в апеляційному засіданні, з пояснень ОСОБА_4 він не керував автомобілем "SKODAFELICIA", номерний знак НОМЕР_1 , в той час, коли до нього під`їхав екіпаж поліції транспортний засіб перебував в нерухомому стані. В своїх поясненнях суду ОСОБА_1 , вказав на те, що порпався у пошуках документів, які хотів забрати із авто, оскільки після зустрічі із приятелем (на якій вживав алкоголь) зрозумів, що не буде найближчим часом керувати автомобілем, а отже, небезпечно щось цінне залишати в ньому.

Таким чином, екіпаж патрульної поліції звернув увагу саме на припаркований автомобіль, але жодним чином не на сам момент паркування (і відповідно керування ОСОБА_4 під час паркування).

Вказані пояснення ОСОБА_4 підтвердив в апеляційному засіданні свідок ОСОБА_5 , який вказав, що в той вечір зустрівся з приятелем ОСОБА_4 та поседівши в кафе, при цьому вживали алкогольні напої. Після того, як зібралися їхати по домам ОСОБА_4 пішов в автомобіль забрати документи, щоб не лишати їх на ніч в автомобілі.

При цьому, суд першої інстанції оцінив відеодокази працівників поліції та показання свідків які жодним чином не підтверджують факт керування ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та врахував їх при прийнятті судового рішення. Але притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Крім того, слід зазначити, що розглядаючи справу і зазначаючи в постанові про наявність достатніх доказів вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, яке полягало зокрема у відмові в проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння, суд залишив поза увагою, що в матеріалах справи відсутні такі документи: Акт про відмову від огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; Акт про відмову від медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також рапорт поліцейського, який зупиняв автомобіль під керуванням ОСОБА_4 із зазначенням обставин зупинки транспортного засобу.

Отже, факт перебування особи біля транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння та не виконання такою особою функцій водія не утворює склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи біля свого транспортного засобу не доводить факт керування транспортним засобом.

Факт керування транспортним засобом взагалі не був доказаний під час дослідження відео запису. Особи, які були залучені в якості понятих мали змогу підтвердити тільки факт того, що ОСОБА_4 відмовилась проходити обслідування на стан алкогольного сп`яніння.

Таким чином, оскільки, керування особою транспортним засобом є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП, а керування самим ОСОБА_1 транспортним засобом в той період категорично заперечується, й нічим іншим, крім змісту самого протоколу про адміністративне правопорушення цей факт не підтверджується, виходячи з принципу презумпції невинуватості, неможливо встановити наявність цього елементу складу правопорушення, а, отже, й складу самого правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановити неможливо.

Отже, фактично, вина ОСОБА_4 у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є недоведеною та належним чином не підтверджена.

З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку, що суд першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 не повній мірі врахував усі обставини справи, не дослідив усі подані докази, що призвело до прийняття невмотивованого рішення, а тому вважаю за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

постановив:

Поновити захиснику Приймі А.І., строк на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2020 року.

Апеляційну скаргу захисника Прийми А.І., подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2020 року - задовольнити.

Постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.О. Журавель