Справа № 504/4187/20
Номер провадження 3/504/2246/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2020смт.Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Литвинюк А.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Військової частини НОМЕР_1 відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія-електрика 1 радіозводу радіороти першого батальйону зв`язку військової частини НОМЕР_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », військове звання солдат, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП,

встановив:

10.12.2020 року до Комінтернівського районного суду Одеської області надійшли матеріали з Військової частини НОМЕР_1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу головуючим у справі визначено суддю Литвинюк А.В.
Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, 07.12.2020 року на ранковому шикуванні о 09 годині 00 хвилин командиром радіороти І БЗ військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_2 в умовах особливого періоду було виявлено відсутність солдата ОСОБА_1 , який не відповідав на телефонні дзвінки та місцезнаходження якого було невідоме. 08.12.2020 року на ранкове шикування о 09 годині 00 хвилин солдат ОСОБА_1 прибув, тобто був відсутній на службі 1 добу.
З огляду на вказане, командиром радіороти І БЗ військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_2 , відносно ОСОБА_1 було складено протокол серії А3783 за №19 від 08.12.2020 року про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 про розгляд справи у його відсутність та визнання вини у повному обсязі.
У зв`язку із чим, керуючись ст.268 КУпАП, суддя вважає можливим справу розглянути в його відсутності.
Зазначене узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Дослідивши матеріали справи, суддя дійшов до висновку, що вина ОСОБА_1 в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні повністю доведена матеріалами справи, а саме: поясненнями офіцерів в/ч НОМЕР_1 , поясненнями самого правопорушника, змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії А3783 за №19 від 08.12.2020 року та іншими зібраними по справі матеріалами.
Орган дізнання вірно кваліфікував інкриміноване ОСОБА_1 діяння за ч.4 ст.172-11 КУпАП, виходячи з наступного.
Ч.3 ст.172-11 КУпАП передбачає відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до 10 діб.
Однак, ч.4 ст.172-11 КУпАП передбачає відповідальність за ті ж самі дії, які містять кваліфікуючу ознаку складу адміністративного правопорушення, а саме вчинення цих дій в умовах особливого періоду.
Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період діє в Україні від 17.03.2014 року, після оприлюднення указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 "Про часткову мобілізацію".
Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.
Указ Президента України від 26.09.2016 року №411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року №15», не містить положень, які скасовують дію особливого періоду в Україні, та стосується лише проведення у вересні - жовтні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу.
Суддя вважає, що в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП - самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби) тривалістю до трьох діб.
При винесенні постанови в справі суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, належність та допустимість тих чи інших доказів, які мають значення для правильного вирішення справи по суті, керуючись законом і правосвідомістю.
У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.
Згідно положень ст.23 КУпАП України адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на порушника за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи умови та характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника: вік, соціальне положення, ступінь його вини та ставлення до вчиненого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин під час вчинення даного правопорушення, вважаю за необхідне та достатнє для виховання особи, запобігання вчинення нових правопорушень застосувати до порушника адміністративне стягнення, в межах санкції ч.4 ст.172-11 КУпАП - у вигляді штрафу, передбаченого санкцією статті.
В силу ст.283 КУпАП з винної особи підлягає стягненню судовий збір у ставці, визначеній ч.2 ст.4 Законом України «Про судовий збір».
Згідно ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні про адміністративне правопорушення сплачується у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення особою, на яку накладено стягнення.
Разом з тим, відповідно до п.12 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Отже, ОСОБА_1 підлягає звільненю від сплати судового збору.
Керуючись ст.5 Закону України «Про судовий збір», ст.ст.24,27,33-35,37,38,172-11,221,248,249,251,252,283,284,298,299 КУпАП, суддя,

постановив:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія-електрика 1 радіозводу радіороти першого батальйону зв`язку військової частини НОМЕР_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », військове звання солдат, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КпАП України.
Накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 2465,00 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень.
На постанову може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя А. В. Литвинюк