Справа № 467/1127/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2020 року смт.Арбузинка

Суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Догарєва І.О., за участю секретаря Шевчука Я.М., прокурора Донаканян А.Д., особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2

за ч.1 ст.172-6 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №465 від 20.10.2020 року, ОСОБА_1 , молодший сержант внутрішньої служби, будучи за власним бажанням звільненим 17.01.2019 року з посади командира відділення водія відомчої пожежної охорони ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» та відповідно до п.п. «д» п.1 ч.1 ст.3 ЗУ «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог абз.1 ч.2 ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції», без поважних причин, маючи відповідну технічну можливість, поза встановлений законодавством строк, несвоєчасно, а саме: 03.03.2019 року, подав декларацію суб`єкта, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями(перед звільненням), чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечував проти притягнення його до адміністративної відповідальності, не заперечував, що подав декларацію типу «перед звільненням» 03.03.2019 року, проте пояснив, що після звільнення працівниками кадрової служби йому було повідомлено про необхідність подання цієї декларації, але не надано жодних роз`яснень щодо строку її подачі, відтак, він був переконаний, що подає декларацію вчасно. Щодо раніше поданих декларацій він пояснив, що про необхідність їх подачі йому повідомляли працівники кадрової служби, які надавали допомогу у заповненні декларацій, але в повному обсязі із вимогами законодавства щодо електронного декларування його не ознайомлювали.

Прокурор протокол про адміністративне правопорушення підтримав, вважав, що матеріали справи містять достатньо даних для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , думку прокурора, дослідивши матеріали справи, приходжу такого висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 256, 280 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи. Необхідно встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним же у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Суди мають також з`ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв`язку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, суди зобов`язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом «Про запобігання корупції», КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України», визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

З матеріалів справи та протоколу про адміністративне правопорушення №465 від 20.10.2020 року вбачається, що наказом №175//ОС-17 від 15.11.2017 року ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» ОСОБА_1 призначено командиром відділення водієм відомчої пожежної охорони ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» з присвоєнням спеціального звання.

Відповідно до переліку найменувань органів, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого 10.05.2017 року наказом №1519/5 Міністерства юстиції України, Державна установа «Арбузинська виправна колонія (№83)» є державною установою, яка входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Таким чином, ОСОБА_1 будучи командиром відділення водієм відомчої пожежної охорони ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)», відповідно до п.п.«д» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», був суб`єктом на якого поширюється дія вказаного Закону.

В подальшому, наказом від 17.01.2019 року №10/ОС-19 ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» молодшого сержанта внутрішньої служби ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням.

За даними веб-сайту «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» датою фактичного подання ОСОБА_1 декларації перед звільненням є 03.03.2019 року о 18 год. 57 хв. Того ж дня о 18 год. 50 хв. ним подано декларацію «Щорічна». Раніше ним подавалась декларація «кандидата на посаду» 14.11.2017 року та щорічні декларації 16.11.2017 року та 22.03.2018 року.

Частиною другою статті 45 ЗУ «Про запобігання корупції» (редакції чинної на час подання ОСОБА_1 декларації), передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Відповідно до положень п. 2 ч. 5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 10.06.2016 № 3 (чинної на час подання ОСОБА_1 декларації) декларація суб`єкта декларування, визначеного в абзаці першому частини другої статті 45 Закону, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення.

Таким чином, оскільки 17.01.2019 року ОСОБА_1 припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, тобто був звільнений, то повинен був подати не пізніше дня звільнення відповідну декларацію. Виконавши наведений обов`язок лише 03.03.2019 року, ОСОБА_1 подав декларацію перед звільненням несвоєчасно.

Частиною 1 ст. 172-6 КУпАП передбачено відповідальність за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною 1 статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до положень ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Склад правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП є формальним, оскільки обов`язковим елементом об`єктивної сторони є умисна дія - умисне несвоєчасне подання декларації. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне її подання та мету такого поступку.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні визнав в частині несвоєчасної подачі декларації, проте з його пояснень слідує, що він заперечує наявність умислу на несвоєчасне подання декларації, оскільки, за відсутності належного роз`яснення від адміністрації установи, де він проходив службу, він вважав, що подає декларацію вчасно.

В протоколі про адміністративне правопорушення особа, уповноважена на його складання висловила припущення, що оскільки ОСОБА_1 вже здійснював подачу декларацій як кандидат на посаду та щорічних, то він достовірно знав про вимоги фінансового контролю відповідно до ЗУ «Про запобігання корупції». Проте відомостей про подані раніше декларації не достатньо для висновку щодо обізнаності ОСОБА_1 про строк подачі декларації після звільнення, оскільки декларацію перед звільненням ОСОБА_1 подавав вперше, а щодо поданих ним раніше видів декларацій встановлені інші вимоги та строки їх подачі. Відомостей про ознайомлення ОСОБА_1 з вимогами щодо фінансового контролю відповідно до ЗУ «Про запобігання корупції» матеріали справи не містять.

Таким чином ані у протоколі про адміністративне правопорушення, а ні прокурором у судовому засіданні не наведено доказів на підтвердження суб`єктивної сторони даного правопорушення. Тобто не встановлені і не доведені вина у формі умислу та мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо).

Диспозиція ч.1 ст.172-6 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Тобто, обов`язковим елементом об`єктивної сторони складу правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП є умисна дія чи бездіяльність, тобто умисне несвоєчасне подання електронної декларації без поважних причин, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов`язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення,

умислу на несвоєчасне подання електронної декларації, а також відсутність поважної причини її несвоєчасного подання.

Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов`язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 17.01.2019 року був звільнений з посади, а 03.03.2020 року подав декларацію, як особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування перед звільненням разом із щорічною декларацією. Дана декларація подана ним до моменту виявлення порушення уповноваженими органами, оскільки згідно рапорту оперуповноваженого УСР в Миколаївській області ДСР НП України А.Осадченка, несвоєчасне подання декларації перед звільненням ОСОБА_1 він виявив лише 17.02.2020 року.

Таким чином, на переконання суду, ОСОБА_1 не мав наміру уникнути фінансового моніторингу доходів.

В матеріалах провадження відсутні також і дані про мету ОСОБА_1 - уникнути від фінансового контролю.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, приходжу до висновку, що будь-які докази того, що ОСОБА_1 діяв умисно, усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.

В протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього, відсутні будь-які дані про форму вини, в даному випадку - наявність умислу. Матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на те, що ОСОБА_1 , подавши декларацію перед звільненням 03.03.2019 року мав умисел на порушення вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», чи переслідував будь-який корупційний інтерес.

Викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_1 суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

Відповідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, вважаю, що провадження у справі стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-6 КУпАП підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю складу адміністративного корупційного правопорушення.

Керуючись ст.ст.7,9, 10, 11, 172-6,247,251,252,284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, щодо якої її винесено, а також прокурором, виключно у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу, шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя І.О.Догарєва