Справа № 159/5832/19 Провадження №33/802/194/20 Головуючий у 1 інстанції:Панасюк С. Л.
Категорія:ч.1 ст.183-1 КпАП України Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2020 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суддя Гапончук В.В., за участю ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КпАП України та накладено на нього стягнення у виді виконання суспільно корисних робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн.20 коп.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він допустив заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом №0306/3937/12, виданого 21.08.2012 року, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.183-1 КпАП України.

Не погоджуючись із такою постановою судді Прищ С.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність просить скасувати, , а провадження у справі - закрити. Зазначає, що справу судом було розглянуто у його відсутності. Жодних судових повісток про виклик до суду він не отримував. Вважає, що суд розглянувши справу у його відсутність, порушив його право на захист, оскільки він не був належним чином повідомлений про її розгляд. Вказує також про те, що його колишня дружина (стягувач по виконавчому листу) не має до нього жодних претензій з приводу несплати аліментів, і це вона може підтвердити в судовому засіданні. Йому невідомо ким саме і за чиїм зверненням було подано до суду матеріали про його притягнення до адміністративної відповідальності.

В апеляційній скарзі апелянт також просить поновити йому строк апеляційного оскарження судового рішення, оскільки на розгляді справи він присутній не був, а його копію отримав лише 06 лютого 2020 року, про що в матеріалах справи є докази.

Перевіривши доводи скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку ОСОБА_1 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, приходжу наступного висновку.

Вважаю, що слід врахувати доводи апелянта та поновити йому строк апеляційного оскарження судового рішення, оскільки він пропущений з поважних причин.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує про те, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки провадження у даній справі здійснено не на основі суворого додержання законності.

Таке його твердження частково заслуговує на увагу суду з наступних підстав.

Відповідно до ст.245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, зміст якої має відповідати положенням ст.283 та ст.284 КпАП України.

Так, відповідно до ст.283 КпАП України постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: 1) найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; 2) дату розгляду справи; 3) відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; 4) опис обставин, установлених під час розгляду справи; 5) зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; 6) прийняте у справі рішення.

Отже, з аналізу цієї норми закону випливає, що в постанові судді, окрім іншого, має бути викладена (сформульована) суть адміністративного правопорушення у відповідності до диспозиції статті КпАП України, яка інкримінується певній особі.

За протоколом про адміністративне правопорушення №167 від 03.10.2019 року ОСОБА_1 ставиться у провину несплата аліментів на утримання дитини за період з 01.12.17 по 30.09.19, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання (22000грн.), за що передбачена адміністративна відповідальність ч.1 ст.183-1 КпАП України.

Суддя місцевого суду у постанові від 13.11.2019 року зазначив, що ОСОБА_1 допустив заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом №0306/3937/12, провадження №2/0306/980/2012 виданого 21.08.2012 року, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.183-1 КпАП України.

Оскаржувана постанова судді не відповідає вимогам закону, оскільки у ній належним чином не сформульована суть правопорушення відповідно до диспозиції ч.1 ст.183-1 КпАП України, яке інкримінується ОСОБА_1 , як того вимагає ст.283 КпАП України. Зокрема, у ній не зазначено період заборгованості по сплаті аліментів, а також її сукупний розмір, який перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Зважаючи на це, оскаржувана постанова судді у такому її вигляді не може вважатись законною, а тому підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови, як це передбачено п.3 ч.8 ст.294 КпАП України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує також про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КпАП України посилаючись на те, що його дружина не має до нього будь-яких претензій щодо несплати аліментів на дитину.

Проте, такі його доводи на увагу суду не заслуговують.

За положеннями ст.280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За протоколом про адміністративне правопорушення №167 від 03.10.2019 року ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КпАП України, об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозицією цієї норми закону, полягає у бездіяльності особи, яка повинна сплачувати періодичні платежі кожного місяця у визначеному розмірі і датою вчинення цього правопорушення є відповідний період, протягом якого особа не сплачувала аліменти.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вчинення ОСОБА_1 вищевказаного адміністративного правопорушення підтверджуються зібраними у справі та дослідженими судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення 167 від 03.10.2019 року, що складений відносно ОСОБА_1 , який підписаний останнім. Пояснень він не надавав;

- завіреною копією виконавчого листа Ковельського міськрайонного суду від 09.07.2012 року, відповідно до якого, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1000 грн., починаючи з 18.06.2012 року і до досягнення дитиною повноліття;

- завіреною копією постанови державного виконавця органу державної виконавчої служби (ВП №34055982), з якого вбачається, що 30.08.2012 року відкрито виконавче про примусове виконання вищевказаного виконавчого листа;

- довідкою-розрахунком Ковельського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області №868/03-6-38/20 від 03.10.2019 року. За цією довідкою заборгованість ОСОБА_1 за вказаним вище виконавчим листом по сплаті аліментів за період з 01.12.17 по 30.09.19 року складає 22 000 грн.

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 частково визнав вину у несплаті аліментів і при цьому вказував, що частково сплачує аліменти на утримання сина. Однак, при цьому жодних відповідних доказів з цього приводу до суду не надав.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КпАП України, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції визнає винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КпАП України, а саме у несплаті аліментів на утримання дитини за період з 01.12.17 по 30.09.19, що призвела до виникнення заборгованості в сумі 22000 грн., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Водночас, відповідно до п.7 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

За ч.2 ст.38 КпАП України якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 вбачається, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.183-1 КпАП України вчинене було 03 жовтня 2019 року.

Оскільки за наслідками апеляційного розгляду оскаржувана постанова судді скасовується з прийняттям нової відповідно до п.3 ч.8 ст.294 КпАП України, а також враховуючи ту обставину, що на час розгляду справи Волинським апеляційним судом 04.06.2020 року закінчились строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ч.2 ст.38 КпАП України, то провадження в даній справі слід закрити на підставі п.7 ст.247 КпАП України.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.38, 294 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2019 року в даній справі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2019 року щодо ОСОБА_1 року скасувати.

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КпАП України.

Провадження в даній справі закрити на підставі п.7 ст.247 КпАП України, - у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.38 КпАП України.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.В. Гапончук