Номер провадження: 33/813/1339/20
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Князюка О.В., за участю секретаря судового засідання Бикової К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 20.10.2020 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян 10 200 (десять тисяч двісті) гривен з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Не погоджуючись з вказаною постановою ОСОБА_1 , 29 жовтня 2020 року подав апеляційну скарг,у в якій просить суд постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 20.10.2020 року скасувати та провадження у справі закрити.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що суд при ухваленні рішення не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, формально підійшов до вивчення обставин справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування судом всіх фактичних обставин справи та не вірно були застосовані норми процесуального та матеріального права.

Апелянт вказує на такі порушення працівників патрульної поліції:

-працівники поліції надали свідкам незаповнені папери для підпису та відпустили їх;

-акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів складений першочергово, вилучився працівниками поліції, оскільки ОСОБА_1 в даному акті навпроти графи «з результатами згоден» написав своє ПІБ та напис «не згоден», після чого працівники поліції роз`яснили апелянту, що у разі незгоди з його результатами, особа має право лише відмовитись від його підпису, чим на думку особи, що притягується до адміністративної відповідальності навмисно ввели його в оману. Та в подальшому, працівниками поліції було складено акт повторно із зазначений відмови від підпису ОСОБА_1 ;

-пройти огляд у медичній установі, особі що притягується до адміністративної відповідальності, працівниками поліції запропоновано не було;

-підписи відсутніх на момент складання акту свідків, апелянт вважає підробленими.

ОСОБА_1 вказує також на порушення норм процесуального права судом першої інстанції, а саме:

-відмову суду першої інстанції у клопотанні про залучення прокурора вважає такою, що порушила право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом, що гарантується ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод;

-відмову у клопотанні про виклик свідків ОСОБА_2 вважає такою, що позбавила суд повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи.

ОСОБА_1 також посилається на те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП, а саме момент відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції в закладах охорони здоров`я.

Апелянт вважає, що співробітники поліції підклали до матеріалів справи направлення до закладу охорони здоров`я який йому надано не було.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також зазначено, що пояснення свідків не відповідають дійсності та суперечать іншим матеріалам справи, зокрема відеозапису, що був наданий до суду співробітниками поліції, та поясненням ОСОБА_1 , а тому не повинні братися судом до уваги.

Таким чином апелянт вважає, що при розгляді справи суд першої інстанції відступив від принципів повноти та об`єктивного судового розгляду.

Апелянт зауважує, що взагалі його дії не можливо кваліфікувати за статтею 130 КУпАП та суд першої інстанції необґрунтовано застосував стягнення, як вид покарання за адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що після набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощеного досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», прикінцевими та перехідними положеннями не встановлена можливість накладення адміністративного стягнення, у зв`язку із скасуванням адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, в редакції, що діяла до 01 липня 2020 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що 01 липня 2020 року у зв`язку із скасуванням акта, який встановлював адміністративну відповідальність передбачену ч. 1 статті 130 КУпАП провадження у даній справі підлягає закриттю за п. 6 статті 247 КУпАП.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Перевірка доводів апеляційної скарги

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 7 ст. 294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу, впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від23грудня 2005року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином.

18 листопада 2020 року в судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 адвокат Канікаєв Юрій Олегович, щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 чт. 130 КУпАП заперечував.

Представником ОСОБА_1 адвокатом Канікаєвим Ю.О., в судовому засіданні заялено клопотання про залучення прокурора.

Суд відхилив дане клопотання з огляду на те, що чинним КУпАП не передбачено обов`язкової участі прокурора у розгляді судом проваджень про адміністративні правопорушення передбачені ст. 130 КУпАП.

Представником ОСОБА_1 адвокатом Канікаєвим Юрієм Олеговичем було також заявлено клопотання про допит свідків.

Заявлене у судовому засіданні клопотання про виклик свідків апеляційний суд задовольнив, погоджено забезпечення явки свідків стороною захисту, та відкладенорозгляд справи на 16.12.2020 року.

В судове засідання 16 грудня 2020 року з`явився представник ОСОБА_1 - адвокат Канікаєв Ю.В., довід до відома суду, що контактні дані, які зафіксовані в матеріалах справи невірні, та представнику не вдалось зв`язатись з свідками, тому їх явка до суду забпезпечена не була. За таких обставин, ОСОБА_3 не наполягав на допиті свідків проте просив визнати їх пояснення недопустимим доказом.

Клопотання про допит свідків у справі за заявою сторони ОСОБА_4 в судовому засіданні 16.12.2020 року залишено без розгляду.

Оскільки, обставини правопорушення й вина порушника підтверджуються не тільки письмовими поясненнями свідками а й зібраними по справі іншими доказами, згідно ст. 251 КУпАП України, а саме протоколом про адміністративне правопорушення та відеозаписом доданим до матеріалів справи, суд відхиляє доводи апелянта з приводу визнання пояснення свідків недопустимим доказом у справі.

Також зазисником ОСОБА_1 надано письмові пояснення, які судом долучено до матеріалів справи. У наданих суду додаткових поясненнях представник апелянта зазначив, що огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу, у якого відсутні належні та достовірні дані про повірку робочого стану, що суперечить вимогам Інструкції про порядок виялвлення водіїй транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністрарства внутрішніх справ України, Міністверства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735. Канікаєв звертає увагу суду також на те, що прилад за допомогою якого працівники поліції здійснювали перевірку ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а саме Drager Alkotest № ARM-0130 є таким, що вказаний засіб вимірювання не передбачений МОЗ.

Посилання захисника на те, що газоаналізатор «Drager» Алкотест - 6810 відсутній у переліку відомостей державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення до переліку дозволених для застосування на території України медичних виробів, не заслуговує на увагу та є безпідставним, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 7 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказами МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, установлення стану алкогольного спяніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Перелік спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ України та Держспоживстандартом для проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння міститься в Державному реєстрі затверджених типів засобів вимірювальної техніки. Газоаналізатор Drager Safety AG and Co.KgaA (Germany), до яких належить і Drager Alcotest 0410, включені до вказаного переліку.

Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який набрав чинності 01.01.2016 року, засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається.

П.1 ст.17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01.01.2016 року.

Відповідно до листа (який є публічно доступним) заступника директора Українського медичного центру сертифікації МОЗ України № 45 від 18.01.2018 року на запит Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, використання медичних виробів "Газоаналізатори Alcotest Drager № 0410", які були завезені та введені в експлуатацію користувачем протягом терміну дії Свідоцтва та знаходження його у реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення у період з 10 лютого 2010 року по 10 лютого 2015 року, є можливим, за умов додержання вимог щодо повірки (калібрування), що підтверджує вірність результатів вимірювання.

Окрім того, згідно з наказом Державної служби України з лікарських засобів від 29.12.2014 року № 1529 «Про державну реєстрацію медичних виробів» Газоаналізатори Drager Alcotest, виробник Drager Safety AG&Co.KGaA, Revalstrasse 1, 23560 Lubeck, - виробник Німеччина, мають свідоцтво про державну реєстрацію № 14455, у якого необмежений строк дії.

Таким чином, суд приходить до висновку, що газоаналізатори виробництва Drager Safety AG and Co.KgaA (Germany) до яких відноситься і газоаналізатор Drager Alcotest 0410, який використовується патрульною поліцією та вже перебуває в експлуатації, може експлуатуватися.

Отже, наведене свідчить, що газоаналізатори Drager Alcotest, внесені до Держреєстру засобів вимірювальної техніки України з необмеженим строком дії свідоцтва.

Представником ОСОБА_1 також, в апеляційній скарзі заявлено також клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що після набрання законної сили Законом України №2617-VІІІ, Прикінцевими та перехідними положеннями не встановлена можливість накладання адміністративного стягнення, у зв`язку із скасуванням адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, в редакції, що діяла до 01.07.2020р.

Суд відхиляє заявлене клопотання захисника апелянта та вважає за необхідне зазначити наступне.

01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 року, яким Кримінальний кодекс України доповнено статтею 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Стаття 130 КУпАП викладена в новій редакції «Керування суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції».

Відповідно до п.6 ст.247 КпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

Під скасуванням акта про адміністративну відповідальність необхідно розуміти видання нормативного акта, яким повністю скасовується караність того діяння, за яке передбачалась адміністративна відповідальність, або встановлюється відповідальність більш м`яка, ніж адміністративна.

Між тим, Законом України від 22.11.2018 року № 2617 VIII, який набрав чинності із 01 липня 2020 року відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки статті 130 КпАП України, була посилена. Ці діяння були криміналізовані і підпали під ознаки кримінального проступку, передбаченого ст.286-1 КУпАП

Наведене дає підстави стверджувати про відсутність скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність, оскільки така відповідальність була не скасована, а навпаки посилена (криміналізована).

Відповідно до положень ст.58 Конституції України та ч.2 ст.8 КпАП України Закон України від 22.11.2018 року № 2617 VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» як такий, що посилює відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки ст.130 КпАП України не має зворотної сили, тобто не поширюється на адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.130 КпАП України, які були вчинені до 01 липня 2020 року. Особи, які вчинили такі правопорушення до 01 липня 2020 року, згідно до ч.1 ст.8 КпАП України повинні нести відповідальність за законом, який діяв на час вчинення адміністративного правопорушення, тобто за ч.1 ст.130 КпАП України у відповідній редакції цього Закону, які діяли до 01 липня 2020 року.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 720-IX від 17 червня 2020 року внесені нові зміни до Закону України від 22.11.2018 року № 2617-VIII, а саме виключені пункти/підпункти цього Закону, якими запроваджено нову редакцію ст.130 КпАП України та доповнено КК України статтею 286-1.

Відповідно до роз`яснення Комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності щодо окремих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 720-IX від 17 червня 2020 року, частиною третьою статті 21 Закону України «Про комітети Верховної Ради України» передбачено, що комітети з питань, віднесених до предметів їх відання, мають право надавати роз`яснення щодо застосування положень законів України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Організація, повноваження та порядок діяльності комітетів Верховної Ради України визначаються Конституцією України, законами України «Про комітети Верховної Ради України», «Про статус народного депутата України», Регламентом Верховної Ради України, іншими законами України та постановами Верховної Ради України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про комітети Верховної Ради України» до завдань комітету віднесено здійснення за окремими напрямами законопроектної роботи, підготовки і попереднього розгляду питань, віднесених до повноважень Верховної Ради України, виконання контрольних функцій. Верховною Радою України 22 листопада 2018 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIII), яким визначено поняття кримінального правопорушення, кримінального проступку та особливості початку досудового розслідування у формі дізнання.

Закон № 2617-VIII повинен був набрати чинності 1 січня 2020 року, а до цього часу Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня опублікування цього Закону мав внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність до Закону; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади у відповідність до Закону. Крім того, окремим пунктом Генеральній прокуратурі України, Верховному Суду, Службі безпеки України, Державному бюро розслідувань рекомендовано привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом. 8 листопада 2019 року Комітетом проведено слухання на тему: «Готовність до впровадження інституту кримінальних проступків в практичну 2 діяльність органів досудового розслідування з 1 січня 2020 року», на яких було зазначено, що практично всі органи кримінальної юстиції, у компетенцію яких згідно з чинним кримінальним процесуальним законодавством входить здійснення досудового розслідування щодо діянь, які належать до категорії кримінальних проступків, не готові до здійснення цієї діяльності. 3 грудня 2019 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення зміни до розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 321-IX), яким відтерміновано набрання чинності Законом № 2617-VIII з 1 січня 2020 на 1 липня 2020 року. Під час прийняття Закону № 321-IX було визначено, що для уніфікації законодавства потрібно внести зміни до великого масиву законодавчих актів з метою узгодження термінології, запровадженої Законом № 2617-VIII, та термінології, яка застосовується в інших законодавчих актах. Для цього 17 червня 2020 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 720-IX). У Розділі ІІ Закону № 720-IX зазначено, що «Цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII». 1 липня 2020 року Закон № 2617-VIII набрав чинності, а Закон № 720-IX був підписаний Президентом України 2 липня 2020 року та 3 липня 2020 року опублікований в газеті «Голос України».

Частина п`ята статті 94 Конституції України передбачає, що Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Таким чином, частина п`ята статті 94 Основного Закону не допускає набрання законом чинності раніше дня його опублікування. Головною метою цієї конституційної норми, як зазначено в рішенні Конституційного Суду від 6 жовтня 2010 року № 21-рп/2010, є недопущення набрання законом чинності до моменту його офіційного оприлюднення, чим забезпечується реалізація конституційних положень, відповідно до яких закони не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність осіб, ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення (стаття 58 Конституції України).

З огляду на зазначене, враховуючи положення частини п`ятої статті 94 Конституції України Комітет вважає, що Закон № 720-IX набрав чинності 3 липня 2020 року, а саме в день його опублікування. Крім того, у зв`язку з набранням чинності 1 липня 2020 року Законом № 2617-VIII, відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, або за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного освідування з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого медичного освідування, була закріплена у статті 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» України, а статтю 130 КУпАП було змінено. Однак, Законом України № 720-IX внесено зміни до Закону № 2617-VIII, відповідно до яких із Закону № 2617-VIII вилучені положення, які змінювали статтю 130 КУпАП та включали до КК України статтю 286-1.

Таким чином Комітет вважає, що з 3 липня 2020 року стаття 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII, а стаття 286-1 КК України виключена.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 102239 за ч.1 ст. 130 КУпАП., складеного відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово не працюючого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчення водія НОМЕР_1 від 30.12.2016 року, за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме 03 серпня 2020 року о 03 годині 12 хвилин, у м. Одесі по вулиці Середня, 60, керуючи автомобілем BMW 316і, д.н.з. НОМЕР_2 з непрацюючим заднім лівим габаритним вогнем та згідно ст. 34 ЗУ "Про національну поліцію" був зупинений патрульною поліцією. Відносно нього складено постанову серії ЕАМ № 2917638 від 03.08..2020 р., після чого у водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем BMW 316і, д.н.з. НОМЕР_2 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови та інш. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Драгер 0410 в присутності двох свідків. Результат позитивний 1,42 %0, що є порушенням вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ч.5 та 6 ст.266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно до п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння є обов`язковим. Якщо після оформлення направлення, водій транспортного засобу відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8 Порядку №1103, пункт 6 розділу ІХ Інструкції з оформлення матеріалів №1395).

В матеріалах справи наявне направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейськими встановленому законом порядку було направлено водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.

До матеріалів справи додано роздруківку результатів огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а саме приладу «DRAGER ALCOTEST 7510» - 1,42 проміле, (а.с.3) який містить підпис ОСОБА_1 , факт проведення вимірювання відображений також на відеозапису події, що наявний в матеріалах справи.

Відповідно до пункту 6 розділу ІІ Інструкції огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

З відеозапису події вбачається наявність на місці події при проведенні огляду двох свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , письмові пояснення яких додано до матеріалів справи.

Суд критично сприймає пояснення свідків в частині відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, оскільки такі пояснення не підтверджуються відеозаписом події, що наявний в матеріалах справи.

Доводи захисту щодо неналежного оформлення акту огляду на стан алкогольного сп`яніння є недостатньо обгрунтованими, оскільки з відеозапису події вбачається, що відповідний акт було оформлено належним чином, надана захисником копія акту із зазначенням незгоди ОСОБА_1 з результатами огляду судом не приймається до уваги, оскільки оригінал такого акту в матеріалах справи відсутній.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за ознакою керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що виразилось в тому, що він 03 серпня 2020 року о 03 годині 12 хвилин, у м. Одесі по вулиці Середня, 60, керував автомобілем BMW 316і, д.н.з. НОМЕР_2 у стані алкогольного сп`яніння.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 102239 від 03.08.2020 року; результатами вимірювання приладу DRAGER ALCOTEST 7510 парів алкоголю у повітрі, що видихається, відповідно до якого результат тестування ОСОБА_1 склав 1,42 ‰;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який підтверджує тестування ОСОБА_1 , проведеного 03.08.2020 року з результатом проба позитивна 1,42 %;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

- відеозаписом подій, доданим до матеріалів справи.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази узгоджуються між собою, є достовірними, належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 . Так, доводи апеляційної скарги стосовно того, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі не знайшли свого підтвердження за результатами апеляційного перегляду справи.

З підстав викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, у зв`язку з чим відсутні підстави для зміни або скасування оскаржуваної постанови.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 8, 62 Конституції України, ст.ст. 7, 252, 280, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 21.12.2020 року.

Суддя О.В. Князюк