ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/1254/20 Головуючий в 1 інст. Нікандрова С.О.
Провадження №33/807/566/20 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2020 року місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Білецького Є.М. розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою останнього на постанову Василівського районного суду Запорізької області від 21 травня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який працює в Приморській ЗОШ вчителем, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 420,40 грн.

Згідно з постановою суду, 13 квітня 2020 року об 11 годині 15 хвилин на 345 км автодороги Харків-Сімферополь ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння рук). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, не сприяв повному, всебічному, об`єктивному та неупередженому її розгляду.

Також апелянт зазначає, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння він не відмовлявся. У протоколі висловив незгоду з підозрою поліцейського.

Так, у протоколі він не зазначав, що відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я. Посилання судді на зазначену у протоколі фразу «не було часу» не свідчить про відмову від проходження саме цього огляду і в такому порядку. Суддя не звернув увагу на те, що у протоколі не сформульовано, який саме огляд і у який спосіб він має пройти на вимогу поліцейського.

Дослівно суть порушення сформульована таким чином: «керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків».

У зв`язку з цим звинувачення є незрозумілими, адже воно складається, по-перше, з двох частин: 1) керував з ознаками наркотичного сп`яніння; 2) відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння (якого саме не зазначено). Таким чином, стає незрозумілим, в чому саме обвинувачується водій: керуванні з ознаками наркотичного сп`яніння чи відмові від проходженні огляду (невідомо якого).

Крім того, оскільки в протоколі не сформульовано, який саме огляд він має пройти на вимогу поліцейського (на стан алкогольного сп`яніння чи наркотичного) та у який спосіб (на місці із застосуванням спеціальних засобів чи в найближчому закладі охорони здоров`я), правопорушник не має можливості надати однозначну відповідь (погоджується чи відмовляється). Невірне і нечітке формулювання суті правопорушення позбавляє водія права на захист, адже обвинувачення йому незрозуміле. Особа має право знати, в чому саме її звинувачують, щоб реалізувати право на захист. Таким чином, твердження судді про однозначну його відмову від проходження дійсного запропонованого йому огляду не узгоджується з матеріалами справи.

Також поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим він вважається недійсним, а протокол - недопустимим доказом його вини.

Як було зазначено вище, у протоколі суть порушення сформульована незрозуміло, адже не вказано, від якого саме огляду відмовився водій (на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння) та не зазначено, який порядок проходження такого огляду було запропоновано водієві. Формулювання «у встановленому законом порядку» не розкриває суті порушення з огляду на положення ст.266 КУпАП.

Відповідно до цієї норми, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

У протоколі не зазначено, що водієві пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, а також те, що водій відмовився від проходження такого огляду. Також в протоколі не зазначено, що водій відмовився і від проходження огляду у закладі охорони здоров`я.

У поясненнях свідків також не зазначено, що водій відмовився від проходження огляду із застосуванням спеціальних технічних засобів, а також від проходження огляду у закладі охорони здоров`я.

Крім того, в матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я.

Його не відстороняли від керування, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст.130 КУпАП.

Посилання у протоколі на порушення ним п. 2.5 ПДР не ґрунтується на законі, адже цей пункт передбачає відмову проходження огляду на стан сп`яніння працівника поліції у той час, як сам протокол складав поліцейський.

Він не порушував п. 2.5 ПДР, оскільки не повинен проходити огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського. Ця норма передбачає наступне: водій повинен пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин на вимогу працівника міліції.

Згідно з протоколом ОБ №060377 апелянту було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння працівниками патрульної поліції, що суперечить п.2.5 ПДР України, та відповідно виключає в його діях порушення п.2.5 ПДР України.

Також апелянт зазначає, що показання свідків не узгоджуються з протоколом, що ставить під сумнів достовірність наданих до суду матеріалів.

Так, у своїх письмових поясненнях свідок ОСОБА_2 вказує, що ознакою сп`яніння апелянта є «невідповідність поведінки обстановці». Але така ознака серед переліку, зазначеному у протоколі, відсутня. Цей факт ставить під сумнів показання цього свідка, у зв`язку з чим його не можна вважати достатнім і достовірним доказом.

У письмових поясненнях свідка ОСОБА_3 зазначено, що ознакою сп`яніння апелянта є «зіниці очей не реагують на світло». Однак відповідно до Інструкції ознакою сп`яніння є не відсутність реакції зіниць на світло, а «звужені чи розширені зіниці, що не реагують на світло» (п. 4). Таким чином, і ці показання є сумнівними.

Крім того, показання свідків складені ними не власноручно, а на бланках та з виправленнями одним почерком.

При наявності суперечливих показань свідків суд не викликав і не допитав цих осіб в судовому засіданні, у зв`язку з чим такі письмові пояснення не можна вважати доказами.

Натомість суд розглянув справу поверхово і формально, не допитавши свідків в судовому засіданні.

Письмові пояснення осіб не можуть братися до уваги, якщо вони не надали показання в судовому засіданні під присягою.

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку підлягає задоволенню, оскільки як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у судовому засіданні присутній не був, копію оскаржуваної постанови отримав 03 червня 2020 року, та вже 06 червня 2020 року подав апеляційну скаргу, тобто зловживання своїм процесуальним правом з боку апелянта не вбачається.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Білецького Є.М., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Зі змісту ст.283 КУпАП вбачається, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі, оскільки не з`ясував повно і всебічно всіх обставин справи та не перевірив належним чином наявні в справі докази.

Так, відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №060377 від 13 квітня 2020 року, згідно з яким, ОСОБА_1 13 квітня 2020 року об 11 годині 15 хвилин на 345 км автодороги Харків-Сімферополь керував автомобілем ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння рук). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

До протоколу додано: рапорт працівника поліції; письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ; довідку, про те, що у ОСОБА_1 за ст.130 КУпАП повторності немає; повідомлення до Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області.

У рапорті працівника поліції ОСОБА_5 зафіксовано, що під час несення служби 13 квітня 2020 року на 345 км автодороги Харків-Сімферополь був зупинений автомобіль ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження мед.огляду водій в присутності двох свідків відмовився. Складено адміністративний протокол за ст. 130 КУпАП.

Згідно з письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , які є ідентичними за змістом, 13 квітня 2020 року о 11-40 годині на 345 км автодороги Харків-Сімферополь вони були запрошені в якості свідків, де в їх присутності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , від проходження медичного огляду в медичних закладах відмовився. У поясненнях зазначено, що свідки підтверджують, що у громадянина ОСОБА_1 є ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння рук.

При розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_1 участі не брав.

При апеляційному розгляді ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що дійсно 13 квітня 2020 року приблизно о 11 годині 15 хвилин годині він керував транспортним засобом ВАЗ 2107, їхав з Зеленого Гаю та був зупинений працівниками поліції. На вимогу поліцейського він надав права, після чого поліцейський сказав йому, що він п`яний. Він став хвилюватися, можливо, в нього тремтіли руки, так як піднявся тиск. Він сів у патрульну машину, не усвідомлював, що підписував, після чого поїхав додому на машині. Ніяких свідків на місці не було, були лише троє поліцейських. Проходити огляд на стан сп`яніння поліцейські йому не пропонували та від проходження такого огляду він не відмовлявся.

Для перевірки вищевказаних доводів ОСОБА_1 , а також доводів, викладених останнім в апеляційній скарзі, за клопотанням сторони захисту до суду апеляційної інстанції неодноразово викликались свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та поліцейський СРПП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області капітан поліції Каулько І.Л., яким складено протокол про адміністративне правопорушення та додані до протоколу документи.

Свідки за викликами суду не з`явились. Направлені свідкам судові повістки за адресами, вказаними у протоколі про адміністративне правопорушення та у письмових поясненнях свідків, повертались з відміткою про відсутність адресатів за вказаними адресами.

Також, за клопотанням сторони захисту судом апеляційної інстанції був зроблений запит до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області, щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання, якщо такі містяться в картотеці реєстраційного обліку адресно-довідкового сектору Державної міграційної служби України в Запорізькій області, щодо ОСОБА_2 , 1966 року народження, місце проживання: АДРЕСА_2 та ОСОБА_3 , 1962 року народження, місце проживання: АДРЕСА_3 .

Згідно з відповіддю Державної міграційної служби України Управління державної міг раціонної служби України в Запорізькій області, ОСОБА_3 , 1962 року народження,зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ; ОСОБА_2 , 1966 року народження, зареєстрованим не значиться.

Отже, з зазначеної відповіді вбачається, що у протоколі про адміністративне правопорушення та в письмових поясненнях свідка ОСОБА_3 невірно зазначена адреса проживання останнього.

Направлену свідку ОСОБА_3 судову повістку на адресу, вказану у відповіді Державної міграційної служби, останній отримав, проте у судове засідання суду апеляційної інстанції так і не з`явився, причини неявки суд не повідомив.

Пояснення від імені свідків оформлені на однакових, частково заповнених за комп`ютерним способом бланках. Рукописний текст пояснень виконаний поліцейським ОСОБА_5 та під поясненнями відсутній підпис свідків про те, що вказані пояснення складені з їх слів вірно та ними прочитані.

Відеозапис в матеріалах провадження відсутній.

З огляду на вищевикладене, викликає сумнів той факт, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 дійсно були свідками подій, відображених у протоколі.

Відповідно, вказані пояснення не можуть вважатися допустимими доказами без їх перевірки у встановленому законом порядку, в т.ч. шляхом допиту свідків безпосередньо у судовому засіданні, а також допиту поліцейського, який оформляв ці пояснення та протокол про адміністративне правопорушення.

Поліцейський ОСОБА_5 за чисельними викликами (в т.ч. направленими через керівництво Василівського ВП та ГУНП в Запорізькій області) до суду апеляційної інстанції також не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

З повідомлення Василівського ВП та ГУНП в Запорізькій області від 15 жовтня 2020 року №6824/80/01-2020 вбачається, що співробітник Василівського відділу поліції капітан поліції ОСОБА_5 звільнений зі служби в поліції наказом ГУНП в Запорізькій області від 10 вересня 2020 року № 337 о/с, з 14 вересня 2020 року. ОСОБА_5 неодноразово доводилась до відома інформація щодо явки до апеляційного суду у справі ОСОБА_1 . Причини неявки до суду ОСОБА_5 керівництву Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області не відомі.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи ОСОБА_1 , заявлені на свій захист, не спростовані у встановленому законом порядку.

За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення, складений у відношенні ОСОБА_1 , та доданий до протоколу рапорт поліцейського не можуть вважатися достатніми доказами на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Відповідно до положень ч.3 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

На викладене суд першої інстанції уваги не звернув при розгляді справи та всіх обставин, що мають значення та правильного вирішення справи, повно і всебічно не з`ясував, аналіз доказів в постанові суду відсутній.

З врахуванням вищевикладеного, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вищевказаному правопорушенні є передчасними, тому оскаржувана постанова суду не може бути визнана законною та обґрунтованою та підлягає безумовному скасуванню з закриттям провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Василівського районного суду Запорізької області від 21 травня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити

Постанову Василівського районного суду Запорізької області від 21 травня 2020 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП скасувати.

Провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Дадашева

Дата документу Справа № 311/1254/20