Справа №: 486/897/20 Провадження № 3/486/504/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2020 року м. Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарях Деменко К.Л., Шевченко Т.В.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Южноукраїнського відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнськ Миколаївської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , працюючого: ВП «ЮУ АЕС» дефектоскопіст, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 639826 від 17 червня 2020 року, 16 червня 2020 року о 21:14 годині ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме висловлювався на адресу останньої нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 639821 від 25 червня 2020 року, 25 червня 2020 року близько 16:00 години ОСОБА_1 , перебуваючи по АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, як домашнє насильство, тобто умисне вчинення будь-яких діянь психологічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого.

22 липня 2020 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшли заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, в яких зазначив, що вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не визнає. Вказує, що до протоколу про адміністративне правопорушення від 17 червня 2020 року додані документи, які належним чином не завірені, деякі з них є нечіткими, текст нерозбірливим. Ані в заяві ОСОБА_2 , ані в поясненнях немає вказівки на час вчинення адміністративного правопорушення, яке начеб-то мало місце 16 червня 2020 року. Посадовою особою пропущено строк складання протоколу про адміністративне правопорушення. Не встановлено місце вчинення адміністративного правопорушення та не зазначено, хто є потерпілою. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та просить провадження по справі закрити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе не визнав та пояснив, що не вчиняв відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а вказане в протоколі про адміністративне правопорушення не відповідає дійсності. Разом з ОСОБА_2 не проживають з 2018 року. ОСОБА_2 завжди говорить про те, що він буде бити дитину. Конфлікти між ним та ОСОБА_2 виникали, однак погроз фізичною розправою в бік останньої в нього не було. ОСОБА_2 двічі викликала працівників поліції та вони приїжджали.

25 червня 2020 року він прийшов в дитячий садок за дитиною, куди прийшла і ОСОБА_2 . Він сказав, що забере дитину, погуляє з сином та віддасть їй. Вона підбігла і почала смикати дитину і дитина почала плакати. Ніхто з сторонніх осіб цей конфлікт не бачив.

Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, конверти з судовими повістками повертаються з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Судом було вчинені всі можливі дії щодо виклику ОСОБА_2 в судове засідання, а тому, беручи до уваги строки розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши ОСОБА_1 , дослідивши докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

В силу ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

При вирішенні питання щодо доведеності вини особи у скоєнні, в тому числі й адміністративного правопорушення, слід виходити з положень ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

Такий підхід до тлумачення норм, в тому числі, адміністративного законодавства, відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02).

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) Європейський Суд зазначив, що у справах про адміністративні правопорушення суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до ч.1 ст. 173-2 КУпАПвідповідальність за вказаною статтею настає за умисне вчинення будь-яких діянь психологічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого

Із матеріалів вбачається, що справа про адміністративне правопорушення була розпочата на підставі заяв ОСОБА_2 від 17 червня 2020 року /справа №486/897/20 а.с. 2/ та від 25 червня 2020 року /справа №486/935/20 а.с. 2/ відповідно. У вказаних заявах зазначено, що остання просить прийняти міри до її колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який 16 червня 2020 року та 25 червня 2020 року вчиняв відносно неї фізичне та психологічне насильство.

Згідно письмових пояснень потерпілої ОСОБА_2 16 червня 2020 року ОСОБА_1 вчиняв відносно неї домашнє насильство за місцем його мешкання та 25 червня 2020 року біля дитячого садочку, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, шарпав її та погрожував. Біля дитячого садочку силоміць забирав в неї неповнолітню дитину /справа №486/897/20 а.с.3, справа №486/935/20 а.с.5/.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_3 /справа №486/935/20 а.с.3/ вбачається, що молодий чоловік силоміць забирав у жінки малолітню дитину, яка голосно плакала, та вона вирішила викликати працівників поліції.

За викликом суду свідок ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась.

ОСОБА_1 стверджує, що не вчиняв відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, навпаки хотів поспілкуватися із дитиною.

Суд не приймає до уваги письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 , щодо вчинення відносно неї ОСОБА_1 домашнього насильства, оскільки вони повністю протирічать поясненням ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 в судове засіданні не неодноразові виклики не з`явилась.

Матеріали справи свідчать про те, що у сторін виник спір щодо участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2018 року разом не проживають.

Вказані доводи у сукупності із фактичними обставинами, викладеними вище, суперечливістю доказів, наявних у справі, запереченням ОСОБА_1 своєї вини, викликають обґрунтовані сумніви щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним домашнього насильства, і як наслідок, наявності у його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Оскільки ОСОБА_1 вчинив два правопорушення, справи про які одночасно розглядаються судом, суд вважає за необхідне справи про адміністративні правопорушення № 486/897/20, №486/935/20, провадження № 3/486/504/2020, №3/486/516/2020 об`єднати в одне провадження та надати справі № 486/897/20, провадженню № 3/486/504/2020.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Необхідність дотримання вимог статті 62 Конституції України (неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог статті 6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення («поза розумних сумнівів»), дає суду підстави для висновку про недоведеність достатніми та неспростованими доказами факту вчинення ОСОБА_1 16 червня 2020 року та 25 червня 2020 року домашнього насильства відносно ОСОБА_2 .

Вищевказане свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП є підставою для закриття адміністративного провадження.

За таких обставин, суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 36, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративні справи № 486/897/20, № 486/935/20, провадження № 3/486/504/2020, № 3/486/516/20 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2КУпАП, об`єднати в одне провадження та надати справі № 486/897/20, провадженню № 3/486/504/2020.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Южноукраїнського міського суду Г.А. Далматова