ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2020 Справа №607/17997/20

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Н.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , працює директором ДП «Західдорвибухпром»,

за ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення №322 від 20 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 , будучи директором ДП «Західдорвибухпром», допустив порушення ведення податкового обліку, що призвело до заниження податку на додану вартість за 2017 рік, чим порушив вимоги п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі. За вказаних обставин відповідно до ст. 268 КУпАП справу слід розглянути за його відсутності.

Для вирішення питання про те, чи було вчинено дане правопорушення, та чи винен ОСОБА_1 у його вчиненні, судом досліджено зібрані у справі докази.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення №211 від 20 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 , будучи директором ДП «Західдорвибухпром», допустив порушення ведення податкового обліку, що призвело до заниження податку на додану вартість за 2017 рік, чим порушив вимоги п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України.

Як слідує з акту №759/07-01/03443666 від 02 жовтня 2020 року про результати документальної позапланової виїзної перевірки ДП «Західдорвибухпром» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», проведено камеральну перевірку ДП «Західдорвибухпром» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», в результаті перевірки виявлено порушення ДП «Західдорвибухпром» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, а саме занижено податок на прибуток за ІІ квартал 2020 року на суму 147 050 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 163-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

З протоколу про адміністративне правопорушення №211 від 20 жовтня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 допустив порушення ведення податкового обліку, що призвело до заниження податку на додану вартість за 2017 рік.

Однак, ні актом №759/07-01/03443666 від 02 жовтня 2020 року про результати документальної позапланової виїзної перевірки ДП «Західдорвибухпром» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», ні жодними іншими доказами у справі допущення вказаного порушення не підтверджено. Натомість, із вищезазначеного акту вбачається, що було виявлено порушення ДП «Західдорвибухпром» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, а саме занижено податок на прибуток за ІІ квартал 2020 року на суму 147 050 грн.

Однак у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 поставлено у вину не заниження податку на прибуток за ІІ квартал 2020 року, а заниження податку на додану вартість за 2017 рік.

У матеріалах справи будь-які докази заниження податку на додану вартість за 2017 рік відсутні.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без наявних інших доказів, які б підтверджували обставини, викладені у ньому, не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Таким чином, з огляду на вказане сам по собі протокол про адміністративне правопорушення №211 від 20 жовтня 2020 року не є доказом вини ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у поуршені ним встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України, не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, судом не встановлено жодного прямого доказу, на підставі якого суд міг би беззаперечно встановити, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 163-1, 247, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

СуддяН. М. Сташків