ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/2783/20
Головуючий в 1 інстанції: Сіянко В.М.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2020 року

Суддя Херсонського апеляційного суду Гемма Ю.М.,

за участю ОСОБА_1 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 вересня 2020 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в:

Цією постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 28.07.2020 року о 23.20 год. по вул. Депутатській в м. Гола Пристань керував транспортним засобом Honda Dio Af 35 без номерного знаку, з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації рухів, порушення мови), від проходження огляду на стан сп`яніння шляхом продування драгеру та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує про те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього, він перебував у стані афекту, пояснення надав під примусом працівників поліції, його мати звернулась до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Мелітополі щодо з`ясування незаконності дій працівників поліції. Крім того, апелянт зазначає, що транспортним засобом, а саме мопедом не керував, а котив його, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП. Під час складання протоколу були відсутні свідки. В порушення вимог ст.268 КУпАП йому не роз`яснено його процесуальні права.

Просить допитати свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та скасувати постанову суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав свої апеляційні вимоги, просив їх задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов такого висновку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявлено клопотання про допит свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про допит яких, він не заявляв клопотання при розгляді справи в суді першої інстанції, та не заперечував фактичні обставини справи. Письмові пояснення цих свідків були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Повторне дослідження доказів не є обов`язком суду апеляційної інстанції, а тому об`єктивні підстави для допиту цих свідків відсутні.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, оцінюючи ті обставини справи, які були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з матеріалів справи судом першої інстанції дотримано вищевказаних вимог закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Розділом III Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказами МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, регламентовано порядок проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів.

Зазначені вище вимоги закону як поліцейськими під час складання протоколу про адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , так і судом першої інстанції під час встановлення фактичних обставин справи, дотримано в повному обсязі.

Як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення, 28.07.2020 року о 23.20 год. ОСОБА_1 по вул. Депутатській в м. Гола Пристань керував транспортним засобом Honda Dio Af 35 без номерного знаку, з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації рухів, порушення мови), від проходження огляду на стан сп`яніння шляхом продування драгеру та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

(а.с.3)

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, підтверджено письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , які не оспорював ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та у своїх поясненнях, доданих до нього.

(а.с 3, 5, 6, 7)

Допитаний в суді першої інстанції ОСОБА_1 визнав себе винним та факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, і це ним не оспорюється в апеляційній скарзі.

Отже, у працівників поліції були законні підстави вимагати від водія ОСОБА_1 пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, від якого він відмовився, та для складення протоколу про адміністративне правопорушення.

При складанні протоколу ОСОБА_1 були роз`ясненні його права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що підтверджено його підписом в протоколі.

Крім того, ОСОБА_1 надав пояснення по суті правопорушення, тобто реалізував своє право на захист, будь-яких зауважень щодо змісту протоколу, незаконності дій працівників поліції та давання ним пояснень під їх примусом, від нього не надходило, і про ці обставини він не вказував в суді першої інстанції.

Тому доводи апелянта про те, що на момент його зупинки працівниками поліції, він був у стані афекту та про порушення працівників поліції при складанні протоколу його процесуальних прав, слід визнати голослівними, які нічим не підтверджуються.

Посилання апелянта на те, що його мати звернулась до Територіального управління ДБР щодо з`ясування обставин вчинення тиску з боку працівниками поліції на нього, жодним чином не підтверджують доведеність того, що дії працівників поліції на місці зупинки транспортного засобу щодо ОСОБА_1 були незаконними.

Протокол про адміністративне правопорушення складено з дотримання вимог ст.ст.254, 256 КУпАП, та додані до нього пояснення порушника, свідків, є належними та допустимими доказами, які у своїй сукупності викривають ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому доводи апелянта про недоведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення слід визнати неспроможними.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не заперечував обставини керування транспортним засобом, в поясненнях особисто вказав, що керував транспортним засобом мопедом, про те, що керування транспортним засобом він не здійснював, апелянт не наголошував і в суді першої інстанції.

Тому його доводи про те, що він транспортним засобом не керував та про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, позбавлені обґрунтованих підстав.

Не підтверджені жодними доказами вказівки апелянта, що під час складання протоколу щодо нього були відсутні свідки, оскільки такі доводи спростовані наведеними вище доказами.

Інших доводів щодо оспорювання фактичних обставин справи та незаконності судового рішення, апелянтом не наведено.

Зважаючи на викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, дослідивши всі зібрані у справі докази, дав їм належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже, доводи апелянта про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеність його винуватості, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Стягнення на ОСОБА_1 накладено відповідно до вимог ст.33 КУпАП у межах, установлених санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу порушника, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, ступеня вини, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

У зв`язку з чим, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, є неспроможними.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, які повністю узгоджуються між собою, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Виходячи з викладеного, підстави для скасування постанови суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 та задоволення його апеляційної скарги, відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 вересня 2020 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Херсонського

апеляційного суду (підпис) Ю.М. Гемма