Провадження № 3/127/7708/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2020 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 23.09.2020 о 08.15 год. по вул. Хмельницьке шосе в м. Вінниці ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Ford, д.н. НОМЕР_1 , під час руху в лівій смузі не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок зазначеного вище, вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у зазначеному порушенні не визнав та суду пояснив, що він їхав автомобілем у правій смузі ближче до осьової розділової лінії з лівою смугою, оскільки дорога здійснювала поворот праворуч, тому за габаритами керованого ним транспортного засобу він не міг їхати ближче до правого краю проїзної частини. Під час його руху він відчув удар у середню праву частину керованого ним автомобіля. Вважає, що саме водій автомобіля Volkswagen допустив порушення, оскільки намагався проїхати між керованим ним автомобілем та правим краєм проїзної частини.

На підтвердження своєї позиції ОСОБА_1 надано суду для огляду в судовому засіданні запис з камер зовнішнього відеоспостереження. Разом з тим, наданий запис приєднати до справи відмовився, оскільки при його отриманні у ситуативному центрі в нього відібрали розписку, згідно з якою він зобов`язувався утриматись від розповсюдження отриманого відеозапису.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З диспозиції статті 124 КпАП випливає, що відповідальність за даною нормою настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Слід звернути увагу, що дана норма є бланкетною.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 13.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР). Зі змісту наведеного пункту випливає, що під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Як убачається із зазначеного вище протоколу, ОСОБА_1 під час руху в лівій смузі не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen. Разом з тим, суд враховує, що до протоколу про адміністративне правопорушення надано схему дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП). Зі змісту зазначеної схеми ДТП випливає, що керований ОСОБА_1 транспортний засіб рухався не лівою смугою, а правою смугою руху ближче до розділової лінії (смуги) дорожньої розмітки. Аналогічні відомості зафіксовано і на відеозаписі з камер зовнішнього спостереження. Тому суд вважає, що відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення щодо розташування керованого ОСОБА_1 транспортного засобу, не відповідають фактичним відомостям.

Крім того, з наведеного вище пункту ПДР випливає, що водій зобов`язаний дотримуватись безпечного інтервалу під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду. З оглянутого в судовому засіданні запису з камер зовнішнього спостереження випливає, що керований ОСОБА_1 автомобіль не здійснював зазначених у пункті 13.3 ПДР дій, натомість саме автомобіль Volkswagen здійснював випередження автомобіля Ford.

На підтвердження своєї невинуватості ОСОБА_1 також надав суду відомості щодо технічних характеристик керованого ним транспортного засобу. З наданих ОСОБА_1 відомостей випливає, що радіус повороту керованого ним транспортного засобу становить 10640 мм. Ширина керованого ОСОБА_1 транспортного засобу згідно з наданими ним технічними характеристиками становить 2540 мм.

Відповідно до пункту 11.2 ПДР на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Згідно з пунктом 10.4 ПДР перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Відповідно до пункту 11.10 ПДР на дорогах, проїзна частина яких поділена на смуги руху лініями дорожньої розмітки, забороняється рухатися, займаючи одночасно дві смуги. Наїжджати на переривчасті лінії розмітки дозволяється лише під час перестроювання.

Зі змісту пункту визначення, наданому в пункті 1.10 ПДР, крайнє положення на проїзній частині положення транспортного засобу на відстані від краю проїзної частини (середини проїзної частини або розділювальної смуги), яка не дає можливості рухатися попутному транспортному засобу (у тому числі двоколісному) ще ближче до краю проїзної частини (середини проїзної частини або розділювальної смуги).

У зазначеному ж пункті надано визначення смуги руху, якою є поздовжня смуга на проїзній частині завширшки щонайменше 2,75 м, що позначена або не позначена дорожньою розміткою і призначена для руху нерейкових транспортних засобів.

Крім того, згідно з визначенням, наданим у пункті 10.1 ПДР, випередження рух транспортного засобу із швидкістю, що перевищує швидкість попутного транспортного засобу, що рухається поряд по суміжній смузі.

Відповідно до статті 251 КпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Згідно з абзацом 5 пункту 3 розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі Інструкція) схема місця дорожньо-транспортної пригоди - графічне зображення місця дорожньо-транспортної пригоди з відображенням та фіксацією на ньому всіх об`єктів та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, яке оформлюється з дотриманням вимог цієї Інструкції на місці пригоди і підписується її учасниками.

Пунктом 4 розділу ІХ Інструкції визначено, що на схемі місця ДТП графічно зображуються та фіксуються такі об`єкти: 1) ділянка дороги, на якій сталась ДТП; 2) сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів та слідів; 3) транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїжджої частини та сталих орієнтирів; 4) сліди гальмового шляху коліс транспортних засобів: їх розміщення відносно елементів проїжджої частини; довжина від їх початку до кожного колеса транспортного засобу із зображенням місць розривів; довжина слідів на ділянках з різним покриттям; 5) інші сліди та предмети, що стосуються пригоди: розміщення частин та об`єктів (уламки кузова, частинки фарби, уламки скла, осипання ґрунту, сліди рідини), що відокремилися від транспортного засобу, відносно елементів проїжджої частини, транспортних засобів; площа розсіювання уламків скла, осипання ґрунту; 6) координати місця зіткнення, наїзду відносно сталих орієнтирів; 7) ширина проїжджої частини разом з роздільними смугами; 8) ширина тротуарів, узбіччя; 9) розміри ділянок з різним станом дорожнього покриття; 10) розміри та розміщення дефектів дорожнього покриття; 11) розташування дорожньої розмітки; 12) розташування світлофорів, дорожніх знаків та інших засобів технічного регулювання дорожнього руху; 13) розташування шлагбаума, засобів сигналізації, дорожніх знаків на підході до залізничного переїзду. В обов`язковому порядку на схемі місця ДТП заповнюється таблиця дорожніх умов та зазначаються назви об`єктів, зображених на схемі.

Отже, аналізуючи наведені вище приписи ПДР, надані суду матеріали (схему ДТП) та оглянутий в судовому засіданні відеозапис з камер зовнішнього спостереження, суд доходить до висновку, що відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають фактично встановленим обставинам справи. Зокрема, в судовому засіданні було спростовано факт здійснення ОСОБА_1 випередження будь-яких інших транспортних засобів, натомість було встановлено, що саме автомобіль Volkswagen здійснював випередження автомобіля Ford. Також в судовому засіданні не було встановлено, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Ford, рухався у крайній лівій смузі, натомість було встановлено, що він рухався у правій смузі ближче до переривчастої лінії дорожньої розмітки зліва. При цьому в судовому засіданні не було належними, достатніми та допустимими доказами підтверджено факт наїзду керованим ОСОБА_1 транспортним засобом на переривчасту лінію розмітки. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, таке розташування керованого ОСОБА_1 транспортного засобу було зумовлене тим, що проїзна частина, якою він рухався здійснювала поворот праворуч, а керований ОСОБА_1 транспортний засіб за своїми габаритами не міг здійснювати поворот з крайнього правого положення на проїзній частині. При цьому доказів зайняття ОСОБА_1 саме лівої смуги руху, суду надано не було.

При цьому, пунктом 1.4 ПДР визначено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Окрім наведеного, суд вважає за доцільне звернути увагу, що у прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначено, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 124, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: