ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/804/20 Суддя суду 1 інстанції: Клименко А.М. Провадження № 33/818/576/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2020 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Савенко М.Є., за участю ОСОБА_1 , захисника Мельниченка Є.О., поліцейського Рижкова Є.О., розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника Мельниченка Є.О. на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.03.2020, -

ВСТАНОВИВ :

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1986 року народження,

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 420 грн. 40 коп.

Як зазначено в постанові суду першої інстанції, 13.01.2020 о 02 год. 15 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем «Mersedes Benz», номерний знак НОМЕР_1 , на 516 км. автомобільної дороги М-03 «Київ-Харків-Довжанський», з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, почервоніння забарвлення зіниць очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у закладі охорони здоров`я КЗОЗ ХОНД та за допомогою приладу «Драгер» відмововся.

Не погодившись з постановою районного суду захисника Мельинченка Є.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову районного суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши ОСОБА_1 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, пояснення поліцейського ОСОБА_2 , вивчивши матеріали справи вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 1) складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала в порядку передбаченому чинним законодавством не оскаржувалися.

Згідно вимог ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається не дійсним.

В протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 1) працівником поліції зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку у закладі охорони здоров`я КЗОЗ ХОНД та за допомогою приладу «Драгер» .

Більш того, факт відмови саме ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується письмовим поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.2-3).

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції або свідків було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 чи його захисник до суду не надали.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Судом надана належна оцінка відеозаписам що містяться в матеріалах справи.

Посилання ОСОБА_1 на той факт, що в матеріалах справи відсутні дані про його відсторонення від керування автомобілем заслуговують на увагу, однак не є безумовною підставою для скасування постанови суду, оскільки винність ОСОБА_1 підтверджується всією сукупністю матеріалів справи.

Протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним доказом, а тому має оцінюватись у сукупності з усіма наявними матеріалами справи.

Крім того, Протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладено ці дані судом в основу прийнятого рішення.

Порушень вимог ст.268 КУпАП апеляційний суд не вбачає.

Посилання ОСОБА_1 на той факт, що справа була розглянута за його відсутності, хоча ним було подане клопотання про перенесення судового засідання заслуговують на увагу, однак не є безумовною підставою для скасування постанови суду, оскільки винність ОСОБА_1 підтверджується всією сукупністю матеріалів справи.

Районний суд врахував обмежені строки розгляду справи, відсутність вимог обов`язкової участі особи, щодо якої розглядається протокол за даною категорією справ, ненадання доказів поважності причин неявки в судове засідання.

Крім того, права ОСОБА_1 були відновлені шляхом можливості відстоювати свою позицію в апеляційному суді. Чим він і скористався.

Також судом не приймаються доводи стосовно того, що постановою було помилково зазначено про те, що захисником ОСОБА_1 був адвокат Швець С.В., оскільки постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.04.2020 було виправлено описку та виключено з мотивувальної частини постанови від 31.03.2020 року вказане посилання.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема - пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

П. 2.5 ПДР України передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1,2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Таким чином, суд першої інстанції не порушив вимог ст. ст. 279, 280, 213, 221 КУпАП і розглянув справу в межах наданих матеріалів справи.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що своїми діями ОСОБА_5 порушив п. 2.5 ПДР України, в результаті чого скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилання захисника на необхідність застосування при розгляді апеляційної скарги Рішення ЄСПЛ «Bellet v. France», «Prince Hans-ОСОБА_2 ІІ of Liechtenstein v. Germany», «Романаускас проти Литви», «Олег Колесник проти України», заслуговує на увагу, натомість апеляційний суд вважає, що прийняте судом першої інстанції рішення цілком узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, в тому числі і з правовими позиціями, викладеними у зазначеному судовому рішенні.

Покарання призначене судом першої інстанції ОСОБА_1 в межах санкції передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП та з урахуванням вимог ч.2 ст.33 КУпАП.

Безумовних підстав для скасування постанови суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апелянта щодо порушення правил підсудності судом першої інстанції безпідставні.

Як підкреслював Пленум ВС України у своїй Постанові від 11.06.2004 року № 11 «Про окремі питання, що виникають при застосуванні положень ст.276 КУпАП», у випадках, коли законом передбачається альтернативна підсудність (ч.2 ст.276 КУпАП), питання про те, в який саме суд надіслати протокол про адміністративне правопорушення, вирішується відповідним органом внутрішніх справ (оскільки у ч.2 коментованої статті йдеться про правопорушення, які уповноважені розглядати органи внутрішніх справ, саме їм надано право вирішувати й те, в який суд направляти справу).

Крім того питання альтернативної підсудності є правом суду, а не його обов`язком.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою і підстав для її скасування за доводами апеляції не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Мельниченка Є.О. залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.03.2020 щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду М.Є. Савенко