Провадження № 33/801/1023/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гриневич В. С.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2020 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 грн на користь держави.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що висновок суду першої інстанції про доведеність його вини є необґрунтованим, оскільки матеріали справи та відеозапис не можуть бути належними та допустимими доказами у даній справі. Протокол про адміністративне правопорушення не є джерелом доказів, а відомості до нього вносяться працівниками поліції, які є зацікавленими особами. Відповідно до правових позицій ВС, викладених у рішеннях від 23.10.2019 у справі №357/101/34/17 та у рішенні від 29.04.2020 у справі №161/5372/17, візуальне спостереження працівником поліції та свідчення працівника поліції не можуть вважатися доказом порушення правил дорожнього руху. Письмові пояснення свідків не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони містяться на одному аркуші, а зазначені у них пояснення заздалегідь внесені у бланк і відповідно до позиції ВС у рішенні від 27.06.2019 у справі №560/751/17 письмові пояснення свідків є неналежними доказами. Крім того, ВС у справі №524/5741/16-а від 20.05.2020 зазначив, що рапорт поліцейського не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення. На відеозаписі не відображений увесь процес спілкування, а містяться лише фрагментовані відеофайли.

У судове засідання ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Бистрицький М.О. не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. В апеляційній скарзі адвокат Бистрицький М.О. просив проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторони захисту, зважаючи на пандеміологічну ситуацію в Україні.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Беручи до уваги, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, а також, що апелянт просив проводити розгляд справи у відсутність сторони захисту, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 та його захисника.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №521109, складеного 22.09.2020 поліцейським взводу №2 роти №1 БУПП у Вінницькій області ДПП капралом поліції Гладким О.М., 22.09.2020 о 15 год. 10 хв. в м. Вінниця по вул. Гонти, 35, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме виражене тремтіння пальців рук, зіниці очей розширені та не реагують на світло, неприродна блідість обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У п. 2.5 Правил дорожнього руху зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Згідно з частиною другою статті 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що докази, які містяться у справі, свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Доводами апеляційної скарги є те, що наявні в матеріалах справи докази є неналежними та недопустими доказами і не повинні братися до уваги у даній справі.

Так, ОСОБА_1 зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення є фактично процесуальним рішенням працівників поліції і не є джерелом доказів, однак, такі твердження є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються в тому ж числі протоколом про адміністративне правопорушення, який є одним із доказів у справі.

Посилання апелянта на постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (справа №357/10134/17 від 23.10.2019; №489/4827/16-а від 15.04.2020; №161/5372/17 від 29.04.2020) є помилковим, оскільки у зазначених справах мала місце інша ситуація, а саме постанова відносно порушника за порушення правил дорожнього руху винесена поліцейським на місці зупинки транспортного засобу. При цьому Верховним Судом зазначено, що за відсутності в матеріалах справи відеофіксації порушення правил дорожнього руху свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірність прийнятої ним постанови. Пояснення поліцейського як доказ вчинення адміністративного правопорушення не можуть вважатися об`єктивними доказами, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.

У нашому випадку поліцейським складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому зафіксовано факт відмови особи від проходження огляду на стан сп`яніння. І такий протокол є одним із доказів у справі, який оцінюється судом та є підставою для розгляду судом справи щодо притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Відхиляються апеляційним судом доводи скарги про не можливість прийняття до уваги письмових пояснень свідків через те, що вони містяться на одному аркуші і зазначені в них покази були надруковані заздалегідь, оскільки достатнім при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП є фіксація в протоколі підписами двох свідків факту відмови особи від проходження огляду відповідно до встановленого законом порядку.

Обов`язкової вимоги щодо долучення до протоколу пояснень свідків ні КУпАП, ні підзаконні акти не містять.

Клопотань про виклик та допит свідків, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення для підтвердження своєї позиції ОСОБА_1 ні в суді першої інстанції, ні при перегляд справи апеляційним судом не заявляв.

Зазначаючи про те, що на відеозаписі не зафіксовано безперервної зйомки, а містяться лише нарізки відеозапису, які не відображають усього процесу спілкування, ОСОБА_1 при цьому не заперечує зафіксованих на відеозаписі обставин та не зазначає, що зафіксовані на ньому обставини не виповідають дійсності чи які саме проміжки, які б могли вплинути на спростування висновків суду першої інстанції, відсутні на технічному носії.

ОСОБА_1 фактично в апеляційній скарзі не спростовує висновки суду першої інстанції щодо того, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, а зазначає лише про необґрунтованість висновків суду першої інстанції та про суперечність висновків суду доданим стороною захисту документам.

Так, до суду першої інстанції ОСОБА_1 подав клопотання про приєднання документів до матеріалів справи, в якому як на причину щодо відмови від проходження огляду послався на те, що він не відмовлявся пройти огляд, а навпаки просив провести такий огляд на місці зупинки транспортного засобу, оскільки поспішає придбати заброньовані ліки хворій донці, яка через годину мала виїжджати до м. Львів та на даний момент себе погано почуває, а також в подальшому просив поліцейських проїхати з ним, щоб він придбав і завіз дочці ліки, після чого б він поїхав з ними до лікарні.

Однак, жодного доказу на підтвердження вказаних обставин (крім витягу щодо бронювання ліків за день до події та в день події), зокрема, обставини від`їзду дочки на навчання, саме які ліки замовлялися і чи потрібні вони були дочці в той день, ОСОБА_1 не надано, тобто не доведено факт крайньої необхідності, за яким можна було б виправдати його дії щодо відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

В оскаржуваній постанові судом першої інстанції зазначено, що оглянутий в судовому засіданні відеозапис спростовує вказану позицію ОСОБА_1 .

Крім того, протокол про адміністартивне правопорушення не містить поснень ОСОБА_1 з цього приводу і такі не додані до протоколу.

Наданому стороною захисту висновку медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції в№3112 від 30.03.2020 та поясненням свідка ОСОБА_2 суд першої інстанції надав відповідну оцінку, і висновки суду ОСОБА_1 в частині неприйняття вказаного доказу та пояснень свідка неспростовані.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано фактичні обставини справи, вина ОСОБА_3 доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало