П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2020 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Левко Віра Богданівна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановила:

ОСОБА_1 21 липня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке виразилось у нецензурній лайці та підвищенні голосу.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, зазначив, що дійсно поживає за адресою: АДРЕСА_2 . 21 липня 2020 року у нього виник конфлікт із матір`ю його співмешканки щодо побутових питань. У конфлікт були втягнуті всі проживаючі в квартирі, а також сусіди. ОСОБА_2 постійно провокує скандали та ображає його. Пізніше в цей день у нього відбулась сварка із сусідом ОСОБА_3 під час якої останній замахнувся на нього та намагався ударити, однак він спробував ухилитись від удару під час якого випадково штовхнув ОСОБА_2 . При цьому, поштовх був ненавмисним, а в результаті уникнення удару. За вчинене жаліє, однак не вважає себе винуватим за ст. 173-2 КУпАП. Просив закрити справу за відсутності у його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Також в судовому засіданні надала свої пояснення ОСОБА_2 , яка пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 з дочкою ОСОБА_4 , а в іншій кімнаті проживає її дочка ОСОБА_5 зі своїм співмешканцем ОСОБА_1 . При цьому, останні не оплачують комунальні послуги за утримання належної їм частини квартири, у зв`язку із чим часто виникають конфлікти. 21 липня 2020 року вона в черговий раз звернулась до ОСОБА_1 з вимогою надати кошти для сплати комунальних послуг, однак він відмовився та почав ображати її та погрожувати, фізичного насильства не застосовував. Після конфлікту вона себе погано почуває, не може спати та дуже хвилюється. Про ці обставини знають сусіди, які є свідками постійних сварок в квартирі.

В судовому засіданні надала свої пояснення свідок ОСОБА_4 , яка пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом з матір`ю ОСОБА_2 , також в іншій кімнаті проживає її сестра ОСОБА_5 зі своїм хлопцем ОСОБА_1 . Свідком подій конфлікту 21 липня 2020 року вона не була, однак її сестра та ОСОБА_1 часто погрожують та використовують нецензурну лайку, провокують на конфлікт, коли вона або матір просить їх оплатити комунальні послуги за квартиру. При цьому зазначила, що не бачила, щоб ОСОБА_1 застосовував фізичне насильство до матері, проте вона зранку іде на роботу і ввечері лише повертається, тому не бачить усього, що відбувається вдома.

В судовому засіданні надала свої пояснення свідок ОСОБА_6 , яка пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_3 по сусідству з ОСОБА_2 , яка мешкає в квартирі АДРЕСА_4 , разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Останні двоє весь час влаштовують конфлікт з ОСОБА_2 , при цьому на зауваження не реагують, а погрожують розправою. Від постійних конфліктів ОСОБА_2 перебуває у пригніченому стані, депресії та казала, що хоче покінчити життя самогубством.

Також в судовому засіданні надав свої пояснення свідок ОСОБА_7 , який пояснив, що проживає за адресою: АДРЕСА_5 . По сусідству з ними проживає в квартирі АДРЕСА_4 - ОСОБА_8 , разом з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . При цьому, ОСОБА_2 часто жаліється його дружині, що її зять - ОСОБА_1 часто з нею скандалить та обзиває її. 21 липня 2020 року він прийшов до сусідів у квартиру, оскільки почув крики. Проте, коли він зайшов туди ОСОБА_1 почав його ображати, погрожувати та вдарив в живіт. У відповідь він наніс удар в обличчя ОСОБА_1 , після чого викликали працівників поліції.

В судовому засіданні надала свої пояснення свідок ОСОБА_5 , яка пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом із чоловіком ОСОБА_1 , а в іншій кімнаті живе матір - ОСОБА_2 та сестра - ОСОБА_4 . При цьому, матір із сестрою часто влаштовують їй та її хлопцю сварки за несплату комунальних послуг. Вона є інвалідом ІІІ групи, хворіє ВІЛ, а тому на її стан здоров`я все це дуже негативно впливає. При цьому, матір влаштовує конфлікти через різні дрібниці. 21 липня 2020 року мати повторно влаштувала скандал через несплату комунальних послуг, під час якої покликала до квартири сусідів. При цьому, її чоловік ОСОБА_1 нікого не ображав та не провокував конфлікт.

Суддя, дослідивши матеріали справи, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності вважає, потерпілу, свідків, вважає, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 21 липня 2020 року серії АПР18 № 351513, рапортом ДОП Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Згідно ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави

Стаття 28 Конституції декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Опуз проти Туреччини» (Opuz v. Turkey) no. 33401/02 від 09 червня 2009 року Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також зазначив, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливішим є наявність ефективних механізмів їхньої реалізації.

Згідно ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Щодо тверджень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності про відсутність в його діях складу та події адміністративного правопорушення, то вони спростовуються наявними в матеріалах справи про адміністративне правопорушення доказами та підтверджують, що ОСОБА_1 21 липня 2020 року вчинив домашнє насильство психологічного характеру до ОСОБА_2 , яке виразилось у нецензурній лайці та криках на останню. Також суддя враховує різницю у віці між потерпілою та кривдником, а також їх різний фізичний стан, що і робить погрози зі сторони ОСОБА_1 до ОСОБА_2 реальними і дає вагомі підстави їх побоюватись.

При цьому суддя, враховуючи надані в судовому засіданні покази потерпілої та свідків, приходить до висновку, що матеріалами справи про адміністративне правопорушення не доведено застосуванням фізичного насильства ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , оскільки цей факт спростований всіми учасниками події.

Відповідно до положень ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , суддею не встановлено.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , який вперше притягується до адміністративної відповідальності, працює, з метою виховання правопорушника та попередження наступних правопорушень, суддя дійшла висновку про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Застосування до кривдника даного адміністративного стягнення є найбільш доречним та спричиняє негативні наслідки особистого характеру саме для правопорушника, не зазіхає на майнові інтереси потерпілої, оскільки у них відсутній спільний бюджет.

Згідно із ст. 39-1 КУпАП у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» чи Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Як зазначається у ч. 6 ст. 28 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством.

Враховуючи обставини вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , з метою реалізації комплексного підходу до вирішення проблеми насильства, суддя вважає за необхідне, направити останнього до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, для проходження програми для кривдників, строком на строк 3 місяці.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 не відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 3, 28 Конституції України, ст. 33, 173-2, 251, 283-285 КУпАП, суддя

постановила:

визнати ОСОБА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн 00 к.

Направити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, розташованого за адресою м. Київ, вул. Краківська, 20, для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк 3 (три) місяці.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420 (чотириста двадцять) грн 40 к. на користь держави.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Зобов`язати відділ державної виконавчої служби повідомити про виконання постанови шляхом повернення останньої на адресу суду з відміткою про її виконання.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Суддя: В.Б. Левко