Справа № 153/1310/20
Провадження № 33/801/839/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Швець Р. В.
Доповідач: Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., за участі захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Варчука А. Б., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою адвоката Безрученка Дениса Павловича на постанову суд-ді Ямпільського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, міс-це роботи не повідомив, проживаючого в АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 462691 серії ДПР 18, складеного 31 серпня 2020 року о 23.40 годині рядовим поліції СРПП № 3 Ямпільського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6, у цю ніч 31 серпня 2020 року о 23.18 годині в м. Ямпіль Вінницької області по вул. Героїв, 36 водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 21074», держав-ний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: за-пах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. Від про-ходження у встановленому законом порядку медичного огляду на стан сп`я-ніння водій відмовився у присутності двох свідків.

Постановою судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністра-тивного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 420,40 гривень ( а. с. 27-31 ).

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Безрученко Д. П. оскаржує її в апеляційному порядку, просить дану постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушен-ня, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, власне самої події пра-вопорушення. Скаржник вважає постанову суду першої інстанції незаконною, звертає увагу на відсутність у матеріалах адміністративної справи даних про ке-рування ОСОБА_1 автомобілем ( що він мав правовий статус водія ), що зупинявся поліцейськими під час його руху. Насправді, за твердженням ад-воката, ОСОБА_1 перебував у салоні автомобіля, але не керував ним; докази протилежному відсутні. Не доводить протилежного й відеозапис з авто-мобільного реєстратора, з якого убачається, що ОСОБА_1 повідомляв поліцейським про своє становище пасажира, що він лише сидів в машині, але нікуди не їхав. Висновки суду першої інстанції суперечать вимогам статей 251, 252 КУпАП. Відеозаписи є неналежними, недопустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення через відсутність в матеріалах справи відо-мостей про технічні засоби, якими вони зроблені. Як особа, яка не керувала транспортним засобом, не мала статусу водія, ОСОБА_1 не може бути притягнутим до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП через відмову від проходження відповідно до встановленого поряд-ку огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день, місце і час роз-гляду справи повідомлений завчасно, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення про вручення судової повістки, додане до матеріалів справи. Остання розглянута по суті апеляційного оскарження за участі захисника ОСОБА_1 адвоката Варчука А. Б., що не суперечить нормі частини шос-тої статті 294 КУпАП.

У судовому засіданні захисник Варчук А. Б. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її вимоги задоволити, скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції від 01 жовтня 2020 року, провадження у справі закрити на під-ставі пункту першого статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події адмініс-тративного правопорушення та складу як такого в діях ОСОБА_1 .

Клопотання адвоката стосовно виклику в судове засідання і допиту в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ( осіб, зазначених свідками у протоколі про адміністративне правопорушення ), поліцейських Ямпільського ВП Моги-лів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області рядового ОСОБА_6 , старших лейтенантів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , сержанта ОСОБА_9 залишене судом без задоволення як таке, що заявлене поза процедурою, визна-ченою частиною сьомою статті 294 КУпАП.

Заслухавши у судовому засіданні пояснення адвоката Варчука А. Б., дослі-дивши матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , проаналізувавши їх та оцінивши докази в їх сукупності, суд апеля-ційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника Безрученка Д. П. в інтересах ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з огляду на нас-тупне.

Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд перегля-дає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм про-цесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не дослі-джувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Апеляційний суд зауважує, що заперечення вини ОСОБА_1 є пра-вомірною позицією захисту його інтересів і розцінюється судом як спроба уникнути передбаченої Законом адміністративної відповідальності. Але така позиція правопорушника та його захисників не є підставою для виправдання, звільнення водія від передбаченої Законом адміністративної відповідальності шляхом закриття провадження у справі, оскільки зазначені в апеляційній скарзі обставини не можна визнати належно підтвердженими та об`єктивними під час розгляду справи, винуватість ОСОБА_1 є очевидною, повністю дове-деною доказами, наявними в матеріалах останньої. Твердження про непричет-ність ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення, пе-редбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, судом не беруться до уваги, відхиляються як такі, що повністю спростовуються матеріалами справи, наяв-ними в ній процесуальними документами, які є достатніми, такими, що відпо-відають фактичним обставинам справи, з яких чітко та безспірно убачається факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

З матеріалів адміністративної справи, зокрема, протоколу про адміністра-тивне правопорушення серії ДПР18 № 462691, складеного 31 серпня 2020 року о 23.40 годині рядовим поліції ОСОБА_6, убачається, що в цю ніч о 23.18 годині в м. Ямполі Вінницької області по вул. Героїв, 36 водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 21074», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, явне порушення мови та координації рухів. Від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду на стан сп`яніння водій відмовився у присутності двох свідків.

Захисники ОСОБА_1, фактично не заперечуючи факт його сп`я-ніння уночі 31 серпня 2020 року, оскільки він є очевидним завдяки здійсненій фото-відео фіксації правопорушення, побудували лінію захисту на доведенні того, що ОСОБА_1 не мав статусу водія, не керував автомобілем, а знаходився в ньому як пасажир. Така позиція скаржників є неправдоподібною, вона суперечить об`єктивним обставинам справи. В автомобілі окрім ОСОБА_1 нікого не було і поліцейськими не виявлено, на придуманого конкретного водія сам правопорушник не вказує. Проте автомобіль рухався, що безспірно зафіксовано автореєстратором машини поліцейських та убачається з приєднаного до справи фото-відео власне самого правопорушення. Наразі зро-зуміло, що транспортний засіб не міг рухатися без кермувальника. Завдяки фік-сації перебігу події правопорушення нагрудною камерою поліцейського про-слідковується як нетверезі ОСОБА_1 та невідомий чоловік біля авто-мобіля після його зупинки намагаються убезпечити водія від відповідальності, у розмові з поліцейськими оговорювалися стосовно руху автомобіля, оскільки ОСОБА_1 необхідно було добратися у визначене місце перебування. Відеофіксацією події безумовно доводиться вина ОСОБА_1 у вчинен-ні правопорушення, за котре його правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Слід зауважити, що ОСОБА_1 участі у розгляді його справи судом першої інстанції не брав. З матеріалів справи, протоколу судового засідання від 01 жовтня 2020 року беззаперечно убачається, що клопотання перед судом сто-совно допиту у судовому засіданні свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не по-рушувалося, тому зазначення захисником в суді апеляційної інстанції про ігно-рування судом першої інстанції вказаної вимоги ОСОБА_1 , його ад-воката Безрученка Д. П. не відповідає дійсності. Помилковим суд апеляційної інстанції визнає також посилання захисника ОСОБА_1 на безпідстав-ність обгрунтування вини останнього порушенням підпункту 2.5 Правил до-рожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за що передбачена відповідальність за части-ною першою статті 130 КУпАП. За такого трактування норм матеріального пра-ва водії, які відмовляються від проходження в установленому порядку медич-ного огляду на стан сп`яніння, узагалі не несли б адміністративної відповідаль-ності. Обґрунтування позиції захисту невинуватості ОСОБА_1 норма-ми матеріального права, що регулюють порядок проведення поліцейським огля-ду на стан алкогольного сп`яніння й оформлення його результатів зроблені без урахування притягнення водія до адміністративної відповідальності за відмову його як особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу через недотримання, нібито, порядку проведення такого огляду, він не бажав пройти такий огляд за будь-яких моти-вів. Такий висновок слідує, зокрема, з тієї обставини, що він відмовився від проходження медичного огляду також у Ямпільській ЦРЛ.

Апеляційний суд підкреслює, що протокол про адміністративне правопору-шення, вчинене ОСОБА_1 , складений у відповідності до встановлених вимог у присутності двох свідків, які у власних поясненнях зазначили про від-мову правопорушника у їхній присутності від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у Ямпільській ЦРЛ. Також водій відмовився від проставляння свого підпису у протоколі про адміністративне правопорушення, від надання письмових пояснень, хоча права та обов`язки на виконання припи-сів статей 63 Конституції України, 268 КУпАП правоохоронцями йому були роз`яснені. При цьому убачається логічним можливість для ОСОБА_1 у цьому протоколі чи на окремому аркуші викласти свої пояснення, які лише під час розгляду справи судом взяті ним за основу своєї позиції. Однак таким своїм правом водій з незрозумілих причин не скористався; у суді ж його захис-ники посилалися на відповідні права підзахисного, що дійсно передбачено про-цесуальним законодавством, є безспірним.

До протоколу про адміністративне правопорушення крім пояснень свідків щодо відмови водія від проходження медичного огляду як на місці зупинки транспортного засобу так і в лікарні, додані направлення від 31 серпня 2020 ро-ку № 74 ОСОБА_1 на огляд з метою встановлення стану сп`яніння, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних техніч-них засобів, у яких зазначено про відмову водія від огляду. Ці документи скла-дені за встановленою формою, у присутності свідків.

Розділом ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрова-ним у Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 визначений порядок проведення зазначеного огляду за наявності ознак алко-гольного сп`яніння, передбачених пунктом третім розділу I цієї Інструкції, яки-ми є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; пору-шення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Разом з тим апеля-ційний суд вдруге наголошує, що ОСОБА_1 притягнутий до адмініс-тративної відповідальності саме за відмову його як водія від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Диспозиція частини першої статті 130 КУпАП передбачає відповідальність водіїв транспортних засобів за керування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також, зокрема, за відмову особи, яка керує транс-портним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огля-ду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Тобто від-мова ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення його стану в момент вчинення правопорушення охоплюється диспозицією статті, за якою він притягнутий до адміністративної відповідальності.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного право-порушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, суд першої інстанції допустив описку у постанові, зазначивши спеціальний технічний засіб Alcotest Drager, вказавши його як № 6820 в той час як працівниками поліції у матеріалах справи зазначений № 6810. Проте така технічна помилка не впливає на факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, не може бути підста-вою для закриття провадження у справі на підставі пункту першого статті 247 КУпАП. Крім цього, ураховуючи відмову водія від проходження медичного огляду ця описка у даній конкретній ситуації узагалі не несе будь-якої правової визначеності.

Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адмі-ністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясу-вання обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному зако-ном порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адмі-ністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояснен-нями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпі-лих, свідків.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення мо-же випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між со-бою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчи-ненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а та-кож з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова судді згідно зі статтею 283 КУпАП має ґрунтуватися на обста-винах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Судом першої інстанції враховані вищезазначені положення закону, вжито спрямованих на встановлення всіх обставин справи належних заходів, що ма-ють значення для її правильного вирішення, його висновки, викладені в оскар-жуваній постанові від 01 жовтня 2020 року, є вірними, об`єктивними, справед-ливими. Суд, вирішуючи справу стосовно ОСОБА_1 , урахував усі обставини вчиненого ним правопорушення, особу правопорушника, який є та-ким, що підлягає адміністративній відповідальності за вчинення адміністратив-ного правопорушення.

Інших доводів апеляційна скарга не містить, а викладені в ній не відпові-дають фактичним обставинам справи, є суто суб`єктивними особи, винної у вчиненні адміністративного правопорушення. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки вина пра-вопорушника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 КУпАП, як уже зазначалося, доведена сукупністю матеріалів справи. З огляду на викладене апеляційний суд визнає відсутніми підстави для скасування постанови Ямпільського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2020 року про притягнення до адміністративної відпо-відальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП.

Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Безрученка Дениса Павловича в інтересах під-захисного ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП за-лишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Денишенко