Провадження №3/463/2320/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Жовнір Г. Б., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого водієм автобуса в АТП №1,проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а н о в и в :

згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №710053 від 21.10.2020 року: «21.10.2020 р. о 09:10 год. на вул.Личаківській,62, в м.Львові, гр. ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів в кількості, 47 чоловік, чим порущив постанову КМУ №641,чим порушив правила щодо карантину людей».

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення заперечив та пояснив, що він працює водієм в АТП №1,зазначив,що 21 жовтня 2020 року він працював на автобусному маршруті №18, приблизно о 09:10 год. до нього підійшли працівники поліції та повідомили, що він здійснив перевезення пасажирів в кількості 47 чоловік та звинуватили в порушенні правил щодо карантину людей. Вказав, що в обов`язки водія не входить контроль кількості пасажирів в салоні автобуса.Також пояснив, що ні він, ні працівники поліції не рахували кількість пасажирів, які їхали в салоні автобуса, а протокол про адміністративне правопорушення складався на кінцевій зупинці, коли в автобусі не було жодного пассажира. Тому просив закрити провадження у справі відносно нього у зв`язку з відсутністю складу і події адміністративного правопорушення.

Заслухавши думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії АПР №710053 від 21.10.2020 року, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.44-3 КУпАП (у редакції чинній на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення), передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначена норма є бланкетною, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути зазначено, яку конкретно заборону відповідного пункту нормативно-правового акту, яким встановлюються правила карантину, порушила особа, щодо якої складено протокол,проте у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено жодного пункту нормативно правового акту, яким встановлюються правила карантину, порушив ОСОБА_1 .

В матеріалах даної справи є протокол і рапорт дільничного офіцера поліції на ім`я начальника Личаківського ВП ГУНП у Львівській області про те,що ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів в кількості 47 чоловік,чим порушив п.п.2 п.11 постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 року.

Крім протоколу, та вказаного вище рапорту жодних доказів які б підтверджували перебування у салоні маршрутного таксі під керуванням осіб в більшій кількості, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу,працівником поліції не долучено, а лише вказано: «здійснював перевезення пасажирів в кількості 47 чоловік……».

Згідно п.п.2.п.11 згаданої вище постанови на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено зелений рівень епідемічної небезпеки, забороняється: здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньо обласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

З пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, він працює водієм і лише здійснює рейс згідно встановленого маршруту та його посадовими обов`язками не передбачено організація перевезення пасажирів.

Так, пунктом 147 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою КМУ від 18.02.1997 року № 176, передабчено обов`язки водія автобуса, до яких не входить контроль за кількістю пасажирів, які знаходяться у салоні автобуса.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того,що ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів, що автобус рухався з пасажирами,при цьому їх кількість перевищувала кількість місць для сидіння.

Крім того, до матеріалів справи не долучено копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що унеможливлює встановлення кількості місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу зазначеного в протоколі.

Окрім цього, вирішуючи питання про те,чи в даному випадку водій може нести відповідальність за порушення обмежень визначених п.п.2.п.11 постанови КМУ від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідеміологічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (у редакції чинній на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення) слід врахувати таке:

Частиною 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 133-1Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено відповідальність за порушення правил надання послуг та вимог безпеки при наданні послуг з перевезення пасажирів чи вантажів автомобільним транспортом, яка не передбачає відповідальність водія за невиконання вимог законодавства під час перевезення пасажирів в період дії карантину.

Окрім того, статтею 121-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за порушення правил перевезення пасажирів при наданні послуг з перевезення пасажирів, зокрема за перевезення водіями транспортних засобів, що працюють у режимі маршрутних таксі, пасажирів понад максимальну кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а також перевезення водіями транспортних засобів, що здійснюють міжміські чи міжнародні перевезення, пасажирів, кількість яких перевищує кількість місць для сидіння, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Отже,законодавець чітко розмежував відповідальність водія за порушення правил перевезення пасажирів та перевізника. Разом з тим, у пп.2 п.11 постанови КМУ від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідеміологічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (у редакції чинній на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення) лише заборонено здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб та визначено,що перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок пасажирами під час перевезення, у тому числі виготовлених самостійно.

В той же час, хто несе відповідальність за перевезення більшої кількості пасажирів, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу не визначено і зміни до ст.121-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення не внесено. Аналогія закону для притягнення особи до адміністративної відповідальності застосована не може бути.

У справі «Пухк проти Естонії» (рішення від 10 лютого 2004 р.) Європейський Суд з прав людини зазначив, що ст. 7 Конвенції не обмежується забороною ретроспективного застосування кримінального законодавства на шкоду обвинуваченому; вона також втілює загалом принцип, що тільки закон може визначити кримінальне правопорушення та встановити покарання (nullum crimenulla poena sine lege), а також принцип, за яким кримінальне право не повинно надмірно тлумачитися на шкоду обвинуваченому. З цих принципів випливає, що правопорушення має бути чітко встановлено в законі. Ця вимога дотримується, якщо особа може дізнатися на основі формулювання відповідного положення та, у разі потреби, за допомогою його судового тлумачення, які дії чи бездіяльність є підставою для кримінальної відповідальності.

Адміністративна відповідальність, а особливо ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (у редакції чинній на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення)з врахуванням тяжкої санкції є близькою до кримінальної відповідальності і наведені положення також мають застосовуватися для неї.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

При таких обставинах, враховуючи принцип верховенства права, за відсутності правової визначенні у нормі, що викладена у п.п.2 п.11 постанови КМУ від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідеміологічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (у редакції чинній на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення), хто є суб`єктом відповідальності за недотримання встановлених обмежень при перевезенні пасажирів в період дії карантину, вважаю, що підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення немає, а тому слід провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення на підставі положень п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст.ст.44-3, 247, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Личаківський районний суд м. Львова.

Суддя: Жовнір Г. Б.