ПОСТАНОВА

Іменем України

25.05.2020 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Вернік В.М., розглянув матеріали, які надійшли з Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, мешканки АДРЕСА_1 ,

- за ч.1 ст.184 КпАП України,

ВСТАНОВИВ :

26.02.2020 року на розгляд Жмеринського міськрайонного суду надішли матеріали адміністративної справи щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, за ознаками неналежного виконання нею батьківських обов`язків щодо свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як перебувала у стані алкогольного сп`яніння та могла здійснювати належного догляду.

Справа призначалась судом до розгляду на 30.03.2020 року, 23.04.2020 року та 05.05.2020 року, її розгляд не відбувся у зв`язку з неявкою самої особи, яка вчинила адміністративне порушення.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася вчергове.

Оглядом матеріалів справи встановлено, що за змістом протоколу про вчинення адміністративного правопорушення стосовно ОСОБА_1 не зазначено дати, часу та місця вчинення адміністративного правопорушення, що має обов`язково зазначатись за його змістом у відповідності до вимог ч.1 ст.256 КУпАП.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Стаття 9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до положень ч.1,2 ст.6 Конвенції 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Наведене кореспондується із положеннями ст.7 КУпАП, в силу якої ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Вказана вище сукупність обставин щодо неналежного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема стосовно незазначення дати, часу та місця вчинення правопорушення, з підстав чого протокол про адміністративне правопорушення від 18.02.2020 року щодо ОСОБА_1 визнається судом неналежним доказом, що визначає недоведення складу зазначеного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, у діях саме даної особи, яка притягується до адміністративної ваідповідальності, що становить підставу закриття провадження у справі, ґрунтуючись на нормах ст.62 Конституції України, наведеної практики Європейського суду з прав людини та положень п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Враховуючи викладене, керуючись ст.62 Конституції України, ст.221, 247, 251, 252, 264, 265, 276, 280, 283, 284 КпАП України, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в даній справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КпАП України.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Суддя Вернік В.М.