П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2020 року Суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Сидоренко І.О., розглянувши матеріали у справі про адміністративне правопорушення, які надійшли від Управління Укртрансбезпеки Донецької області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Донецької області, не працюючого, РНОКПП: НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 0011726, складеного 21.02.2020 року старшим державним інспектором ВДК та нагляду за безпекою на транспорті ОСОБА_2 , 21.02.2020 року на 673 км + 100 м автодороги М-03 «Київ Харків - Довжанський», ОСОБА_1 на автомобілі Renault номерний знак НОМЕР_2 перевозив 7 (сім) пасажирів без отримання ліцензії на даний вид діяльності та не оформлений як суб`єкт господарювання, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 164 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, повістку про виклик повернуто у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Не зважаючи на відсутність належного повідомлення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, вважаю за можливе розглянути дану адміністративну справу без його участі. При цьому, приймаю до уваги, що ОСОБА_1 був обізнаний про те, що відносно нього співробітниками поліції був складений адміністративний протокол. У зв`язку з наведеним, доходжу до висновку про можливість розгляду даної справи про адміністративне правопорушення без з`ясування думки ОСОБА_1 щодо його ставлення до вчиненого та без його пояснень по даній справі.

Дослідивши матеріали справи, суддя доходить до висновку, що дана справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю виходячи з наступного.

Статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено завдання провадження в справах про адміністративні правопорушення, якими є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта та ін.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 0011726, складеного 21 лютого 2020 року відносно ОСОБА_1 , останній перевозив 7 (сім) пасажирів без отримання ліцензії на даний вид діяльності та не оформлений як суб`єкт господарювання, із використанням транспортного засобу Renault номерний знак НОМЕР_2 .

Диспозицією ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди). Зазначена норма є бланкетною.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування господарської діяльності», Ліцензуванню підлягають такий вид господарської діяльності, як перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Частиною першою статті 3 Господарського кодексу України закріплено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями (ч. 2 ст. 3 ГК України).

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Кваліфікуючою ознакою правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164 КУпАП є провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом.

Таким чином, ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, є не тільки факт надання послуг з перевезення, а систематичний характер таких дій, їх самостійний та ініціативний характер, що і становить суть господарської діяльності.

Проте, з протоколу про адміністративне правопорушення № 0011726, складеного 21 лютого 2020 року відносно ОСОБА_1 , жодним чином не вбачається встановлення уповноваженою на складання даного протоколу особою обставин систематичності та постійності здійснення ОСОБА_1 перевезень пасажирів з метою отримання прибутку.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд.

За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Також, слід звернути увагу на те, що розмір штрафу в декілька разів перевищує розмір мінімальної заробітної плати по Україні, а проведений порівняльно-правовий аналіз із санкцією, яка передбачена за порушення правил дорожнього руху і міститься в Кримінальному кодексі України (частина перша статті 286 ) свідчить, що штраф за вказане адміністративне правопорушення перевищує розмір штрафу за кримінально каране діяння за національним законодавством України.

Розглядаючи дану конкретну ситуацію і досліджуючи питання про розповсюдження гарантій статті 6 Конвенції на даний випадок, слід звернути увагу, що виходячи з прецедентної практики Європейського Суду з прав людини хоч і за національним законом ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності, йому пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні Європейським Судом, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Наведені обставини свідчать, що адміністративне правопорушення передбачене статтею 164 КУпАП може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Також слід зауважує, що в деяких інших справах проти України Європейський Суд розглядав питання про віднесення правопорушень передбачених КУпАП до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним (див. пункт 33 рішення у справі «Гурепка проти України» (F 2)) та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.

Слід наголосити, що процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії», пункт 54 справи «Озеров проти Росії», пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»).

У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Отже, повертаючись до обставин даної справи, слід звернути увагу на те, що частина перша статті 164 КУпАП передбачає відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом, що в даному випадку інкримінується ОСОБА_1 .

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Крім того, відповідно до наведеного протоколу, ОСОБА_1 здійснював перевезення сімох пасажирів, однак жодного з наведених пасажирів інспектором Укртрансбезпеки не допитано та не залучено у якості свідка.

Підсумовуючи вищенаведене приходжу до переконання, що зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається складу адміністративного правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 , а лише встановлено факт перевезення ОСОБА_1 пасажирів. Окрім того, у протоколі про адміністративне правопорушення не міститься посилання на конкретні положення нормативно-правових актів, положення яких були порушені особою, що притягається до адміністративної відповідальності.

Підсумовуючи викладене, суд вважає встановленою відсутність складу адміністративного правопорушення, а тому суд вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до ст. 247 п. 1, ст. 284 ч. 1 п. 3 Кодекс України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 164, 247, 251, 280, 284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в судову палату по кримінальним справам Донецького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Слов`янський міськрайонний суд протягом десяти днів, з дня її проголошення.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду І.О. Сидоренко