ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/249/20 Справа № 175/4899/19 Суддя у 1-й інстанції - Ребров С. О. Суддя у 2-й інстанції - Калініч Н. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Калініч Н. І., за участю захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Кравченка Р.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у с. Теолин Монастирищанського району Черкаської області, громадянку України, проживаючу по АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ,

визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 гривень, стягнуто судовий збір по справі на користь держави в розмірі 420, 40 гривень, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно викладених у постанові судді першої інстанції обставин, 04.12.2019 року, приблизно о 17.00 годині, ОСОБА_1 , знаходячись за місцем проживання по АДРЕСА_1 , повторно, на протязі року чинила перешкоду у вільному доступі до житла своїй доньці ОСОБА_2 , чим вчинила домашнє насильство, тобто скоїла правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свою позицію в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 зазначає, що суд розглянув справу за її відсутності, не повідомивши належним чином про дату та час розгляду, чим порушив її право на захист, що є підставою для скасування постанови суду.

Співвласниками будинку є вона та її син, а донька не проживає у ньому з 2018 року. 04.12.2019 року донька намагалася потрапити до будинку з невідомим чоловіком, який мав підозрілий вид, тому між ними виник конфлікт. Стосунки у неї з донькою складні, у зв`язку з її асоціальною поведінкою. Метою візиту доньки було здійснити крадіжку грошей.

Вказує, що матеріали провадження не містять жодного належного та допустимого доказу, які б вказували на те, що у ході сварки між нею та донькою, вона здійснювала домашнє насильство. Матеріали справ оформлені лише зі слів ОСОБА_2 . Як в протокол про адміністративне правопорушення, так і у постанові суду не відображено суті адміністративного правопорушення та не ставиться у вину жодне з діянь, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Зазначає, що не вчиняла щодо доньки домашнє насильство, оскільки та з власної волі не живе у будинку вже протягом 2 років та вони не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків.

Крім того, вказує, що правопорушення нею нібито вчинене 04.12.2019 року, а протокол, у порушення ст.254 КУпАП, складено 11.12.2019 року.

З урахуванням зазначеного, стверджує, що у її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки був відсутній умисел на заподіяння шкоди потерпілій, її дії не були підкріплені агресією, а лише були спрямовані на розв`язання обопільного спору, а тому, вважає, що у даному випадку мав місце конфлікт.

Вислухавши думку захисника Кравченка Р.О., який підтримав доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та просив скасувати постанову суду першої інстанції і закрити провадження по справі, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ч.1 ст. 268 КУпАП, крім іншого, встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ч.1 ст.277-2, ст.285 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 не була присутньою в суді першої інстанції при розгляді цієї справи та при цьому про дату та час судового розгляду належним чином не повідомлялася.

Виходячи з того, що судом при розгляді справи не були дотримані вимоги ст. 268 КУпАП, зазначені обставини є безумовною підставою для скасування постанови у зв`язку з порушенням права на захист ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими.

Відповідно до ст.252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддею місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення вказаних вимог не дотримано.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо ОСОБА_1 , знаходячись у будинку АДРЕСА_1 чинила перешкоду у вільному доступі до житла своїй дочці ОСОБА_2 , чим вчинила домашнє насильство.

З матеріалів справи вбачається, що дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Проте, на думку апеляційного суду, висновок судді районного суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП не відповідає фактичним обставинам справи та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Так, диспозиція ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого

Таким чином, об`єктивна сторона правопорушення передбачає наявність обов`язкових складових: діяння - вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного, економічного характеру та наслідків у вигляді настання (або можливості настання) шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Але, як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо ОСОБА_1 (а.с.1) та постанови судді першої інстанції, про факт заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю ОСОБА_2 чи можливості такого заподіяння, взагалі не зазначено, що свідчить про відсутність у діях ОСОБА_1 однієї з складових об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Викладені в протоколі обставини фактично ґрунтуються виключно на поясненнях ОСОБА_2 та не підтверджуються доказами, які б давали правові підстави для висновку про вчинення особою домашнього насильства відносно її, в наслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої особи.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Для визнання факту домашнього насильства необхідна наявність ознак: умисність в намірах досягнення бажаного результату, спричинення шкоду, порушення прав і свобод людини значна перевага сил того, хто чинить насильство.

З наявних матеріалів справи зазначені ознаки не встановлені.

З матеріалів справи вбачається, що провадження у справі про адміністративне правопорушення розпочате за завою ОСОБА_2 про те, що 04.12.2019 року вона не змогла потрапити до будинку, де зареєстрована, оскільки мати не впускала її та змінила замки. Аналогічні пояснення дала вона також і дільничному інспектору.

Натомість, як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , апеляційної скарги ОСОБА_1 та підтверджено її захисником у судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 ніяких дій щодо своєї доньки, а саме, перешкод для її користування житлом вона не здійснювала. Цей будинок належить їй та її сину в рівних частинах на правах приватної власності. Також, зазначила, що її донька ОСОБА_2 фактично не проживає у даному будинку з 2018 року, веде аморальний образ життя, зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, та приходить до будинку, аби здійснити крадіжку цінностей або грошей.

Зі змісту зазначених пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично вбачається наявність саме конфлікту, пов`язаного з користуванням житловою площею, тобто цивільно- правові відношення.

Тому, з урахуванням вищезазначеного є підстави вважати, що такі дії ОСОБА_1 не були вчинені з метою здійснення економічного насильства щодо ОСОБА_2 .

На думку суду, матеріали справи не містять взагалі будь - яких належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ст.173-2 КУпАП та настання для потерпілої особи наслідків, зазначених у цій статті. Наявна заява ОСОБА_2 не перевірена працівниками поліції належним чином, а тому не може бути єдиним доказом для визнання ОСОБА_1 винуватою за ст. 173-2 КУпАП.

Отже, за відсутністю інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, вважати її дії такими, що утворюють склад зазначеного адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості.

Згідно ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає такими, що знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Зважаючи на те, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції, оцінивши наявну у справі заяву та за відсутністю інших доказів, приходить до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та відповідно наявності в її діях складу цього правопорушення, у зв`язку з чим справа підлягає закриттю на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Н.І. Калініч