Справа № 409/2984/19
Провадження № 33/810/68/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду Тополюк Є.В., при секретарі Пономарьової В.С., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Чорнохи І.П., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білокуракинського районного суду Луганської області від 20 березня 2020 року про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Білокуракинського районного суду Луганської області від 20 березня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП і призначено йому стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює сумі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 122-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп.

В постанові суду першої інстанції зазначено, що 23.12.2019 року о 12-20 годині, ОСОБА_1 в с. Макартетине Новопсковського району Луганської області керував автомобілем OPEL ASTRA, номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, тим самим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №032622 від 23.12.2019 року ОСОБА_1 23.12.2019 року о 12-20 годині на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу завчасно поданого за допомогою жезла не зупинився, був затриманий шляхом переслідування на патрульному автомобілі, тим самим порушив вимоги п.2.4 ПДР.

На постанову Білокуракинського районного суду Луганської області від 20 березня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій він просить постанову Білокуракинського районного суду Луганської області від 20 березня 2020 року, скасувати, як незаконну. Ухвалити нову постанову, якою визнати в його діях відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно нього закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 , посилаючись на ч.1 ст. 6 Віденської Конвенції, практику ЄСПЛ, КУпАП та норми матеріального та процесуального права вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Вказує на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази належного повідомлення його про час, дату та місце розгляду справи. Він, дізнавшись, що розгляд справи відбудеться 18.03.2020 року надав через свого захисника Чорнуху І.П. клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з захворюванням, яке було судом задоволено.

Про призначення судового розгляду на 20.03.2020 року він належним чином не був повідомлений, але його захисник подав клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку з захворюванням його та повідомив суд про те, що він знаходиться на лікуванні. В задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

На його думку, суд порушив вимоги ст.268 КУпАП, а також ч.1 ст.6 Віденської Конвенції, якою встановлені стандарти розгляду для кримінального провадження, які поширюються ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У розумінні Конвенції « кримінальним обвинуваченням» слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення ( Рішення ЄСПЛ у справі « Лучанінова проти України» від 09.06.2011 року, заява № 16347/02)

Він був позбавлений можливості на захист особисто, бути присутнім в судовому засіданні, що є порушенням його права на захист.

На його думку, протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 032621 не відповідає адміністративному законодавству.

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 032621 складено з порушеннями, а саме: 1) згідно обставин, викладених в протоколі, ОСОБА_1 23.12.2019 року, о 12 годині 20 хвилин, в с. Макартетине, Новопковського району Луганської області, керував автомобілем ОПЕЛЬ-АСТРА д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Не вказані ознаки алкогольного сп`яніння. 2) Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився Новопсковським РТМО. Однак не вказано якого конкретно сп`яніння проводився огляд, наркотичного чи алкогольного. 3) Огляд на стан сп`яніння проводився «у встановленому законом порядку», однак таке формулювання не розкриває суті правопорушення з огляду на положення ст. 266 КУпАП.

При цьому послався на Рішення ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 року, заява № 36673/04, у якому зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати ії, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення.

Вказує, що у постанові, як на доказ, суд посилається на висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення cтану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, якій, на його думку, не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під виливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, у Висновку не вказаний номер Акту медичного огляду особи, дата та час його складання, на підставі якого було складено Висновок, не вказаний точний час, коли особа була направлена на огляд.

У Висновку, який було надано ОСОБА_1 є його підпис, в той час як у Висновку, наданому до суду, даний підпис відсутній.

Відповідно до пункту 22 Інструкції, Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тест на стан сп`яніння дійсно надавався, але в ньому вказано, що він додається до протоколу № 22, однак такого протоколу в матеріалах справи немає, в ньому не вказана дата повірки. Крім того, тест має виправлення в часі його проведення.

Тест проводився на приладі № 11617 «Алкофор 505», не може використовуватись оскільки відповідно до наказу МОЗ України від 10.02.2017 року № 122 згідно розпечатки Державного Підприємства Український медичний центр сертифікації «Алкофост 505» - не значиться.

При цьому посилається на положення п.41 Технічного регламенту.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що наданий до протоколу відеозапис не може бути належним доказом, так як він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови. Дійсно, на відео записі видно, як ОСОБА_1 рухається на вищезазначеному автомобілі, і, як вказано в протоколі про адміністративні правопорушення, місце руху автомобіля с. Макартетине, Новопсковського району Луганської області. Будь-якого доказу щодо знаходження ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння даний відеозапис не відображає, крім того відсутні посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис.

В постанові суд посилається на письмові показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а в протоколі вписані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які засвідчили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, та те, що зі згоди водія у встановленому законом порядку було проведено огляд на стан сп`яніння у Новопсковському РТМО.

Вважає, що їх показання не узгоджуються з протоколом, що ставить під сумнів достовірність наданих до суду матеріалів.

Так, у своїх письмових свідченнях вони пояснили, що бачили, як 23.12.2019 року, об 11 годині, в районі магазину «АВТОМИP», по вул. Рудяшко, смт. Білокуракине, на великій швидкості рухався автомобіль Опель-Астра, а позаду нього рухався патрульний автомобіль патрульної поліції з увімкненим світлозвуковим пристроєм, та подавали голосові команди про зупинку через гучномовець. Приблизно о 14-00 годині 30 хвилин їх було запрошено до Білокуракинського ВП в якості свідків при складанні адміністративних протоколів. Від ОСОБА_1 було чути запах алкоголю. Він не відмовився підписати протокол про адміністративне правопорушення, як це вказано в постанові суду, а підписав його, що стверджується самим протоколом. Викладене ніяким чином не підтверджує правопорушення зафіксоване в протоколі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Свідки ніяким чином не бачили і не могли бачити факт керування автомобілем ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, як і не можуть засвідчити направлення на огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 у Новопсковське РТМО.

Таким чином, при наявності суперечливих показань свідків з протоколом, а судом першої інстанції не було викликано і не допитано цих осіб в судовому засіданні, такі письмові пояснення не можна вважати доказами. Також апелянт зазначає, що показання свідків складені ними не власноручно, а на бланках та одним почерком.

Крім того, цією ж постановою, суд за фактом невиконання водієм вимог про зупинку, закрив провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення за ст.122-2 КУпАП на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Звертає увагу на те, що тривалий розгляд даної справи відбувся із-за несвоєчасного реагування Новопсковського РТМО на запит суду.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Чорнуху І.П., які підтримали апеляційну скаргу та просили скасувати постанову Білокуракинського районного суду Луганської області від 20 березня 2020 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції адміністративну справу відносно ОСОБА_1 розглянуто у відповідності до вимог ст.ст. 245, 279, 280 КУпАП.

У суді першої інстанції приймав участь захисник правопорушника, адвокат Чорнуха І.П., з змісту пояснень якого слідує, що він оспорює як доказ, складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 ч.1 КУпАП, який був направлений до суду, та якій відрізняється від протоколу, який було вручено ОСОБА_1 та додатки до нього.

Він звернув увагу на те, що у протоколі не зазначено частину ст.130 КУпАП, не вказано дату розгляду справи, не вказаний час події. В додатках до протоколу не вказаний висновок щодо результатів медичного огляду, хоча він є в матеріалах справи. Доданий до матеріалів справи тест на стан сп`яніння має виправлення в часі його проведення. На його думку, тест Алкофор 505 не може використовуватися, бо не має сертифікації. Доданий до матеріалів справи відеозапис, не може бути доказом, так як не вказано на якому носієві цей запис надається. Поліцейським не вказані в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння та з якого саме сп`яніння проводився огляд: алкогольного чи наркотичного. У висновку щодо результатів медичного огляду не вказаний номер акту медичного огляду особи, дата та час його складання; не вказаний точний час, направлення особи на огляд. У висновку, який було надано ОСОБА_1 є його підпис, а у висновку, наданому до суду, підпис відсутній. Вважає, що пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ніяким чином не підтверджують правопорушення зафіксоване в протоколі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Вони не могли бачити факт керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

Саме з цих підстав він просив закрити справу про адміністративне за ст. 130 ч.1 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Перевіряючи обґрунтованість доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

До суду першої інстанції надійшло два протоколу про адміністративні правопорушення, складені щодо ОСОБА_1 , а саме за ст.ст. 122-2 та 130 КУпАП, які було розглянути за правилами , встановленими ст.36 КУпАП, які допускають розгляд одним і тим же органом справ про адміністративні правопорушення відносно особи, яка вчинила кілька адміністративних правопорушень.

Вказані матеріали за ст. 130 ч.1 та ст. 122-2 КУпАП були об`єднанні в одне провадження.

Суд першої інстанції після того, як заслухав доводи захисника, дослідив матеріали справи, відеозапис.

На підставі цього суд дійшов висновку, що справу за ст. 122-2 КУпАП необхідно закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за даною статтею.

В цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується в апеляційному порядку, а тому не перевіряється.

Розглядаючи справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а саме ОСОБА_1 , суд послався на статтю 268 КУпАП, де під час розгляду справи за ст.130 ч.1 КУпАП присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не є обов`язковою.

Окрім того, суд зауважив, що також строки розгляду справи спливають, та зазначив, що суд не порушує право на захист ОСОБА_1 , так як розгляд справи проведено за участі його захисника Чорнухи І.П.

Суд апеляційної інстанції також вважає, що судом не було порушено право на захист ОСОБА_1 , оскільки воно було забезпечено йому участю його захисника у судовому засіданні, якій скористався всіма процесуальними правами, наданими йому та його підзахисному діючим законодавством .

За результатами розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , суд дійшов обґрунтованого та належним чином вмотивованого висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.І Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи захисника щодо виправлення часу у тестуванні на алкоголь та не зазначення відомостей у висновку щодо результатів медичного огляду, та обґрунтовано зазначив, що вони спростовуються долученими до справи тестуваннями на алкоголь до протоколу № 22 від 23.12.2019 року алкотестером Алкофор 505 серійний номер 11617, який сертифіковано (а.с.59-60), відповідно до якого у ОСОБА_1 було виявлено алкогольне сп`яніння - 1, 536 %(а.с.52) та повторним тестуванням виявлено алкогольне сп`яніння - 1,559 % (а.с.51). Дане освідування проводилось в Новопсковській РТМО, яка має право на проведення огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння, відповідно до наказу №25-с від 18.01.2017 року (а.с.55-58).

Окрім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 032621 від 23.12.2019 року (а.с.1).

З змісту постанови суду першої інстанції вбачається, що він переглядав відеозапис, долучений до протоколу, та вірно зазначив, що відповідно до відеозапису на ньому чітко видно, як ОСОБА_1 рухається на автомобілі та його зупинено співробітниками поліції (а.с.21-22).

Суд першої інстанції зазначив, що також вина ОСОБА_1 підтверджується письмовими показаннями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до яких 23.12.2019 року приблизно об 11 годині вони бачили, як по вулиці Рудяшко смт.Білокуракине на великій швидкості рухався автомобіль марки OPEL - ASTRA, та позаду нього рухався службовий автомобіль І патрульної поліції з увімкненим світлозвуковим пристроєм, та подавали голосові команди про зупинку через гучномовець. Приблизно о 14-30 годині 23.12.2019 року вони були запрошені до Білокуракинського ВП в якості свідків. Від ОСОБА_1 було чути запах алкоголю. Він відмовився підписувати протокол про адміністративне правопорушення (а.с.5-6).

Виходячи з наведеного , суд апеляційної інстанції вважає, що при розгляді справи суд першої інстанції правильно оцінив докази, що містяться у справі і обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП., що підтверджується зібраними вищевказаними доказами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції вважає такими, що вони ні є безумовними підставами для скасування постанови суду першої інстанції, з огляду на таке.

Суд апеляційної інстанції не вбачає порушень ч.1 ст.6 Віденської Конвенції щодо ОСОБА_1 з боку суду першої інстанції, оскільки своє право він у встановленому законом порядку передав своєму захиснику, що підтверджується договором між ними, складеному 03.02.2020 року (а.с.38-41)

Окрім того, право ОСОБА_1 на особисту участь у судовому засіданні було забезпечено його у апеляційному суді, де він мав право захищати собі у порядку, встановленому законом, та підтвердив свої пояснення ,надані ним працівникам поліції 23.12.2019 року. (а.с.4)

Що стосується інших доводів захисника , а саме змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 032621 за ч. 1 ст.130 КУпАП, складеного щодо ОСОБА_1 23.12.2019 року, то оцінка йому була надана судом першої інстанції належним чином.

Суд апеляційної інстанції не встановив суттєвих порушень при складені вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення з боку посадової особи, яка склала цей протокол.

З змісту протоколу та доданих до нього матеріалів вбачається, що він був складений після того, як була проведена відповідна процедура щодо встановлення ознак сп`яніння у ОСОБА_1 .

З змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що він не погоджується з тим, як були оформлені документи щодо нього після проведення огляду на стан його сп`яніння, та вважає їх недопустимими доказами.

Разом з тим, він не оскаржує той факт, що щодо нього проводився огляд на стан сп`яніння та у нього був виявлений за допомогою алкотестера Алкофор 505 алкогольне сп`яніння у Новопсковському РТМО.

Цей факт знайшов своє підтвердження у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції не вбачає істотних порушень з боку особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 032622 від 23.12.2019 року щодо ОСОБА_1 , а саме поліцейського СРПП Білокуракинського ВП Різниченка О.А., який, виходячи з змісту апеляційної скарги та додатків до нєї, склав в цей день щодо ОСОБА_1 2 протоколу про адміністративне правопорушення та одну постанову за порушення ним ч.1 ст.126 КУпАП, тобто останній не пред`явив працівникам поліції для перевірки посвідчення водія. (а.с.7)

ОСОБА_1 визнав себе винним за ч.1 ст.126 КУпАП та сплатив штраф у розмірі 425 грн.

Суд першої інстанції визнав, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, яку саме частину ст..122-2 КУпАП було порушено ОСОБА_1 .

Виходячи з того, що протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП був складений після виявлення у ОСОБА_1 алкогольного сп`яніння, суд апеляційної інстанції вважає, що зазначати ознаки алкогольного сп`яніння у протоколі вже не було потреби, достатньо було посилання на те, що водій керував у стані алкогольного сп`яніння та огляд зі згоди водія проводився Новопсковським РТМО.

Не має значення за ч.1 ст.130 КУпАП у якому стані сп`яніння знаходився водій, якій керував транспортним засобом.

Працівниками поліції не був порушений порядок огляду водія на стан сп`яніння, передбачений ст.266 КУпАП.

Суд першої інстанції надав належну оцінку висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння у сукупності з іншими документами, які були витребувані судом першої інстанції за клопотанням захисника з Новопсковського РТМО.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для визнання вказаного висновку недійсним.

Той факт ,що тест проводився на приладі № 11617 « Алкофор 505», якій, на думку захисника, не може використовуватися, суд апеляційної інстанції вважає надуманим.

Судом першої інстанції досліджувався Сертифікат калібрування алкотестера « Алкофор 505», що свідчить про те, що відсутня заборона застосовувати цей технічний засіб для виявлення алкогольного сп`яніння.

Посилання захисника на п. 41 Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 13 січня 2016 р. за № 94,є не зовсім коректним у даному випадку, оскільки відповідно до цього пункту засоби вимірювальної техніки, призначені для застосування суб`єктом господарювання, що надає комунальні послуги, з дистанційною системою зчитування або без неї та зчитувані з дисплея дані є результатом вимірювання, який є основою для встановлення оплати.

Окрім того у цьому документі зазначено, що Технічний регламент встановлює вимоги, яким повинні відповідати засоби вимірювальної техніки, які призначені для застосування у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - засоби вимірювальної техніки), коли вони надаються на ринку та/або вводяться в експлуатацію для виконання завдань, пов`язаних з вимірюваннями.

Також зазначено, що дія цього Технічного регламенту поширюється на засоби вимірювальної техніки, перелік яких наведено у додатку 1, у якому у п.14 вказується на Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається, до яких, зокрема, відноситься Алкофор 505, призначений для вимірювання вмісту парів етилового спирту у повітрі, що видихає людина та застосовується для встановлення факту вживання алкоголю людиною, у тому числі водіями транспортних засобів.

Судом досліджувався документ Декларація про відповідність газоаналізатору Алкофор 505 вимогам вказаного Технічного регламенту (а.с.59)

Довід захисника про відсутність посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, суд апеляційної інстанції також вважає таким, що не впливає на притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки сам ОСОБА_1 не заперечує проти того, що він керував транспортним засобом 23.12.2019 року та був зупинений працівниками патрульної поліції, після чого він проходив огляд на стан сп`яніння у Новопсковському РТМО.

Зазначені показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у постанові суду першої інстанції лише підтверджують факт того, що вони були свідками того, як ОСОБА_1 у Білокуракинському ВП у їх присутності 23.12.2019 року приблизно о 14 -30 годині відмовився підписати протокол про адміністративне правопорушення та від нього було чути запах алкоголю.

Їх показання узгоджуються з протоколом частково, оскільки ОСОБА_1 протокол підписав, але не погодився з ним. Суд апеляційної інстанції не встановив суттєвих суперечностей в їх показаннях.

Доводи захисника про те, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 проводився поза межами двох годин з моменту його зупинки працівниками поліції, виходячи з даних закінчення фіксації відеозаписи до моменту його огляду у Новопсковському РТМО, що є порушенням, то вони спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме протоколом про адміністративне правопорушеннями актом огляду, тестами, яких було зроблено 2, висновком щодо результатів медичного огляду.

У апеляційного суду не має підстав визнавати їх недопустимими доказами.

Постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції повно, об`єктивно та всебічно досліджені всі обставини справи.

За таких обставин суд вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Білокуракінського районного суду Луганської області від 20 березня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Луганського

апеляційного суду: Є.В. Тополюк