гСправа № 358/1372/20 Провадження № 3/358/452/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року м. Богуслав

Суддя Богуславського районного суду Київської області Кіхтенко С.О., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника Богуславського відділення поліції Миронівського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, працюючого приватним підприємцем, який є співвласником магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться в АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , -

за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

До Богуславського районного суду Київської області від начальника Богуславського відділення поліції Миронівського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР №372652 від 14.11.2020 року, складеного поліцейським Богуславського відділення поліції Миронівського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області Віталієм Литвином, вбачається, що 14 листопада 2020 року о 11 годині 30 хвилин за адресою: вул. Миколаївська, 17, м. Богуслав, Київська область, співвласник магазину «Каскад» ОСОБА_1 , допустив роботу закладу з 08 год.00 хв. 14.11.2020 року до 11 год. 30 хв. 14.11.2020 року, чим порушив п.п 4, п.15 постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року, №110 від 11.11.2020 року.

Дії ОСОБА_1 посадовою особою кваліфіковані за ст. 44-3 КУпАП.

Правопорушник ОСОБА_1 за викликом до суду з`явився, свою вину не визнав, пояснив, що 14 листопада 2020 року магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », не працював, прийом покупців не здійснювався, натомість працівниками здійснювалася інвентаризація наявного товару та прибирання приміщення магазину, при цьому вхідні двері магазину були зачинені.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Вареник А.М. в судовому засіданні просив провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, з наступних мотивів. До протоколу про адміністративну правопорушення, на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП не надано пояснень відвідувачів, яких прийнято та здійснено їх обслуговування, не надано жодного документу яким підтверджується продаж товару, та те за якою адресою проводилось обстеження та відповідно складено протокол. Крім того, складений відносно ОСОБА_1 протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а саме в протоколі не конкретизовано дії, в яких полягало адміністративне правопорушення.

Поліцейський Богуславського відділення поліції Миронівського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області Литвин В., за викликом до суду не з`явився, письмових пояснень не надіслав.

Суддя, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, його захисника, дослідивши матеріали справи, приходить наступного висновку.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положення ст.7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Так, згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність.

Основною і обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, відсутність її виключає склад будь-якого адміністративного правопорушення.

За приписами ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясовується, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно з ч.1 ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно ст. 117 Конституції України встановлено, що постанови Кабінету Міністрів України є обов`язковими до виконання.

Стаття 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Отже, диспозиція вказаної норми є банкетною, тобто такою, що відсилає до норм іншого нормативно-правового акта, тому формулюючи суть правопорушення, вказівка на нормативний акт, вимоги якої порушені, є обов`язковою.

Статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Згідно пункту 15 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2» (у редакції постанови КМУ від 11.11.2020 №1100) встановлено, що в період з 00 годин 00 хвилин суботи до 00 годин 00 хвилин понеділка на території України з 14 листопада 2020 р. до 30 листопада 2020 р. забороняється: 1) приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування (барів, ресторанів, кафе тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос; 2) приймання відвідувачів у торговельно-розважальних центрах; 3) приймання відвідувачів в інших закладах розважальної діяльності; 4) приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері торговельного і побутового обслуговування населення, крім: торгівлі продуктами харчування на торговельних площах, не менше 60 відсотків яких призначено для торгівлі продуктами харчування, пальним, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, ветеринарними препаратами, кормами; провадження діяльності з надання фінансових послуг, діяльності фінансових установ і діяльності з інкасації та перевезення валютних цінностей, діяльності операторів поштового зв`язку, а також медичної практики, ветеринарної практики, діяльності автозаправних комплексів (без зон харчування), діяльності з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів; торговельної діяльності із здійсненням адресної доставки замовлень; 5) діяльність закладів культури і проведення культурних масових заходів, крім роботи суб`єктів господарювання, пов`язаної з виробництвом аудіовізуальних творів, зокрема здійснення кіно- та відеозйомки, за умови обмеження доступу до місця зйомки (знімального майданчика) сторонніх осіб та використання персоналом (крім акторів під час знімального процесу), залученим до виробництва аудіовізуального твору, респіраторів або захисних масок, у тому числі виготовлених самостійно. Діяльність суб`єктів господарювання, пов`язана з виробництвом аудіовізуальних творів, не є масовим заходом; 6) приймання відвідувачів спортивних залів, фітнес-центрів, басейнів.".

Дослідивши письмові матеріали справи суддею встановлено, що ОСОБА_1 , є приватним підприємцем, основним із видів діяльності якого є роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами, та санітарно-технічними виробами, що здійснюється у спеціалізованих магазинах. Свою діяльність здійснює через торгівельну мережу магазинів « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №0003720 від 25.09.2013 року.

На обґрунтування вини ОСОБА_1 суду надано протокол про адміністративне правопорушення та матеріали фотофіксації порушення, з яких неможливо встановити коли саме були зроблені зазначені фотознімки та те, що приміщення, на якому зображені люди, відноситься до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Також суду не надано доказів того, що магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » працював 14.11.2020 р. та здійснював прийом відвідувачів (покупців), фактів продажу товарів не зафіксовано.

Як вбачається з матеріалів справи, належні та допустимі докази того, що співвласник магазину «Каскад» ОСОБА_1 , допустив роботу закладу з 08 год.00 хв. 14.11.2020 року до 11 год. 30 хв. 14.11.2020 року, відсутні. До справи не приєднано фіскальні чеки або інші документи, які б підтверджували факт обслуговування відвідувачів, не додані відеоматеріали на підтвердження цих дій, відсутні показання свідків, яких було прийнято як відвідувачів у вказаному закладі.

Також в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про свідків адміністративного правопорушення, ці особи не встановлені та не опитані. Відсутні будь-які інші докази вчинення адміністративного правопорушення (наприклад, відеоматеріали тощо). Тобто, до складеного протоколу про адміністративне правопорушення не долучено відповідних доказів, що відображають об`єктивну та суб`єктивну сторону правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного право порушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, а також іншими документами.

Частиною 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

До протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР №372652 від 14.11.2020 року додані рапорт інспектора СРПП№4 Богуславського ВП Миронівського ВПГУНП в Кихвській області Доника А.; письмові пояснення ОСОБА_1 , від 14.11.2020 року, письмові пояснення заступника начальника Богуславського РУ ГУ Держпродспоживслужби в Київській області ОСОБА_2 , від 14.11.2020 року, письмові пояснення начальника Богуславського РУ ГУ Держпродспоживслужби в Київській області ОСОБА_3 , від 14.11.2020 року, письмові пояснення ОСОБА_4 , від 14.11.2020 року та письмові пояснення ОСОБА_5 , від 14.11.2020 року.

Щодо рапорту працівника поліції, як доказу вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення суд зазначає, що у ньому викладені обставини вчиненого правопорушення, проте, відповідно до правового висновку, висловленого ВС у постанові від 20 травня 2020 року у справі №524/5741/16а, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень за відсутності інших належних доказів підтвердження вчинення правопорушення.

Відтак, за відсутності належних і допустимих доказів на обґрунтування події правопорушення, протокол про адміністративне правопорушення не є достатнім доказом винуватості особи, а лише підтвердженням факту та обставин можливого правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення, який хоч відповідно до ст. 251 КУпАП і є самостійним видом доказу, проте за відсутності належного обґрунтування іншими матеріалами справи не може бути розцінений як належний та допустимий доказ наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та не може бути беззаперечним підтвердженням винуватості останнього у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Отже, оскільки інших достатніх доказів винуватості ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні суду не надано, то суд робить висновок про відсутність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності складу такого адміністративного правопорушення.

Суддя звертає увагу на те, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення саме на посадову особу, яка його складає, покладається обов`язок надання доказів на підтвердження того правопорушення, яке зазначається у протоколі про адміністративне правопорушення.

Так, суду не надано жодного належного та допустимого доказу, що ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 15 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2» (у редакції постанови КМУ від 11.11.2020 №1100).

Таким чином, складений протокол про адміністративне правопорушення не можна визнати належним та допустимим доказом вчинення правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, оскільки фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

При цьому, сукупність вказаних обставин не дає можливості судді зробити висновок про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП в діях ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 252 Кодексу КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справив їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того, суддя позбавлений можливості змінювати чи уточнювати суть порушення, яка вказана у протоколі, а повинен розглянути справу та ухвалити постанову виключно на основі зібраних працівниками поліції доказів.

Отже встановити фактичні обставини правопорушення, що становиться в провину особі, щодо якої складено протокол суддя позбавлений можливості, а тому притягнути особу до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП не представляється можливим.

Відповідно до ст. 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Обмеження засадничих прав та свобод можливі тільки у двох випадках запровадження надзвичайного або воєнного стану. Враховуючи, що до теперішнього часу жодний з перелічених обмежень не був підписаний Президентом України, тому відсутні підстави для втручання у мирне користування власністю.

При цьому відповідно з ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, будь які сумніви щодо винуватості особи тлумачиться на її користь.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи із вищезазначеного, суддя відповідно до вимог ст. 252 КУпАП оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбачених ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір стягується у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення. Враховуючи, що провадження у даній справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідно, судовий збір стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 44-3, 247, 251, 256, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена порушником, його представником чи захисником, потерпілим або його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови, шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Богуславський районний суд Київської області.

Суддя С. О. Кіхтенко