КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 33/824/3716/2020
Категорія: ст. 44-3 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 грудня 2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю захисника особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Бевз В.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року,

ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП з накладенням на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

Цією ж постановою, стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Як встановлено постановою судді, ОСОБА_1 29.06.2020 року о 10 год. 35 хв. в АДРЕСА_2 в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» обслуговувала населення без засобів індивідуального захисту (рукавичок, захисної маски), чим порушила ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Тобто, ОСОБА_1 своїми діями вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року та ухвалити нову постанову, якою справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП щодо неї закрити.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що винесена постанова є незаконною та необґрунтованою.

Зокрема, як зазначає апелянт, як вбачається з відеозапису камери спостереження, який був наданий захистом суду для дослідження та залучений до матеріалів справи, працівники поліції під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення поставили її до відома, що їй виноситься тільки попередження та з нею проводиться профілактична бесіда, проте, суд першої інстанції не додивився цього запису до кінця та виніс постанову без врахування наявної на ньому інформації.

Таким чином, на думку апелянта, під час оформлення матеріалів адміністративного правопорушення (протоколу) було грубо порушено її право на захист, у тому числі знати, до якого саме виду адміністративної відповідальності вона притягується.

Крім того, як звертає увагу апелянт, за обслуговування громадян до адміністративної відповідальності притягнута не юридична особа, яка здійснює підприємницьку діяльність щодо обслуговування, а фізична особа.

Також апелянт вказує і на те, що у верхній частині протоколу про адміністративне правопорушення відсутня позначка дати (рік) його складання, та до протоколу не долучено письмових пояснень особи, яку обслуговували, і не встановлено її даних.

Як вважає апелянт, зазначений вище протокол взагалі не містить переліку матеріалів, які до нього додаються (лише зазначено - «Матеріали), не вбачається з тексту протоколу, які саме докази були отримані під час виявлення адміністративного правопорушення, а також про наявність яких доказів було доведено до відома правопорушника, та в постанові суду відсутні посилання на ці докази.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Бевз В.В., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до диспозиції ст. 44-3 КУпАП, вказаною нормою встановлена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Тобто для встановлення наявності в діях особи складу зазначеного адміністративного правопорушення в протоколі про адміністративне правопорушення, так само як і в постанові судді, повинні бути зазначені конкретні норми Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» або інших актів законодавства, які визначають правила щодо карантину людей або санітарно-гігієнічні чи санітарно-протиепідемічні правила і норми, які були порушені цією особою.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 353615 від 29 червня 2020 року, який було складено щодо ОСОБА_1 , остання допустила порушення вимог ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та п. 3 розділу 2 постанови КМУ № 215 від 16.03.2020 року, а саме обслуговувала населення в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» без захисної маски та захисних рукавичок.

Між тим, приймаючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, суддя, який розглядав дану справу не звернув уваги на те, що в ст. 29 вказаного вище Закону йде мова про

те, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

У рішенні про встановлення карантину, як передбачено ч. 4 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Однак вказаною нормою Закону не встановлюються будь-які конкретні обмеження або заборони на період дії карантину, а підпункт 3 п. 2, а не п. 3 розділу 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року № 215 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», про який в постанові судді взагалі не згадується, та яким була заборонена з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. робота суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), а також торговельна діяльність і діяльність з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту, діяв лише у період карантину, встановленого з 12 березня до 12 квітня 2020 року.

Більш того, станом на час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 та винесення оскаржуваної постанови судді, пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року № 215 взагалі не діяв, оскільки його було виключено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392.

Обґрунтованими слід також визнати доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватися беззаперечним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а обов`язок щодо збирання доказів, згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Враховуючи ці та інші обставини, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містять у собі належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, а тому постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року, що оскаржується не може бути визнана законною та обґрунтованою.

За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказану скаргу задовольнити; постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо неї - закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу зазначеного вище адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, - скасувати, а провадження у справі щодо неї - закрити, на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Валігура Д.М.