ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2020 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Метелешко О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Управління патрульної поліції в м. Києві про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 3 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 253918, ОСОБА_1 , 15 грудня 2019 року об 11 годині 40 хвилин, керував автомобілем «BMW» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук; поведінка, яка не відповідає обстановці, що склалася; звужені зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження огляду на виявлення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, однак, з`явилася захисник - адвокат Масленнікова Т.М., яка надала пояснення, про те, що 15.12.2019 року, приблизно об 11 годині 40 хвилин, ОСОБА_1 був зупинений працівниками патрульної поліції, які безпідставно запідозрили останнього у перебуванні в стані наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 пояснював працівникам поліції про те, що він не вживає, а ні алкогольних напоїв, а ні наркотичних речовин, оскільки хворіє на тяжке захворювання і потребує постійного лікування. Останній не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а навпаки, наполягав на його проходженні, однак, працівників поліції не цікавило проходження ним медичного огляду, і оскільки вони не виконали свої службові обов`язки, ОСОБА_1 змушений був протягом двох годин самостійно звернутися до найближчого медичного закладу та пройти такий огляд, який підтвердив відсутність у нього ознак наркотичного та алкогольного сп`яніння. Працівники поліції зупинили ОСОБА_1 , начебто, за порушення правил дорожнього руху та під час розмови з працівниками поліції, були перевірені документи ОСОБА_1 і оглянуто транспортний засіб. Даний огляд було здійснено без правових підстав та з порушенням норм чинного законодавства. Для запобігання подальших незаконних дій працівниками поліції, ОСОБА_1 зателефонував на лінію «102» та викликав поліцію. Через деякий час, під`їхав екіпаж поліції і один із поліцейських представився ОСОБА_2 . На запитання ОСОБА_2 хто і для чого його викликав, ОСОБА_1 почав пояснювати обставини справи, пояснив, що його зупинили безпідставно, провели обшук в автомобілі з порушенням законодавства, та що він хоче подати заяву про цей факт.Не зважаючи на це, працівник поліції, який приїхав на виклик, у стверджувальній формі почав заявляти, що ОСОБА_1 порушував ПДР і дана обставина підтверджується відеофіксацією із нагрудних камер.Замість того, щоб прийняти заяву, яку хотів подати ОСОБА_1 , працівник поліції, що приїхав на виклик, почав вимагати пред`явлення посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу і страховий поліс та почав заповнювати постанову про адміністративне правопорушення.У цей час, інший працівник поліції, який приїхав разом із працівником поліції ОСОБА_2 , заявив, що водій ОСОБА_1 це місцевий наркоман і він позбавлений права керування та те, що цю інформацію він отримав із бази, ввівши дані за автомобілем та за водієм. Під час розмови ОСОБА_2 з його напарником, до них підійшов працівник поліції, який зупинив ОСОБА_1 та з використанням нецензурної лайки, ображаючи останнього, зазначив, що у ОСОБА_1 дуже багато автомобілів і почав фальсифікувати матеріали адміністративного правопорушення за статтею 130 КУпАП. При винесенні постанови про порушення правил дорожнього руху ОСОБА_1 за ст.122 КУпАП, на запит водія пред`явити докази його правопорушення, працівник поліції їх не надав та посилався на те, що доказами можуть бути будь-які покази. Також, оскільки на формі працівника поліції ОСОБА_2 знаходилася нагрудна камера і фіксувала те, що він, складаючи постанову за ст. 122 КУпАП, отримує додаткові вказівки по телефону і для того, щоб вийти із ситуація, яка склалася, останній вирішив запропонувати водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, не маючи жодних на це ознак, крім тих безпідставних звинувачень колеги. Жодних ознак сп`яніння та озвучення підозри, наявної у водія на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння не було, як це передбачено Законом України «Про національну поліцію» та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2015 №1452/735. Незважаючи на численні порушення прав водія на пропозицію з боку працівників поліції пройти медичний огляд, ОСОБА_1 відповів, що готовий пройти огляд у лікаря-нарколога, що підтверджується відеозаписом із нагрудної камери, яка міститься в матеріалах справи. Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення не може слугувати доказом у справі, адже, обставини зазначені в ньому, не відповідають дійсним обставинам та іншим доказам, які у ній містяться. Крім того, на відеозаписі з нагрудної камери, яка міститься в матеріалах справи, чітко чути, що на запитання працівника поліції про проходження медичного огляду, ОСОБА_1 зазначив, що згоден пройти медичний огляд, навіть, наполягав на цьому, про що, в подальшому і зазначив у протоколі про адміністративне правопорушення. Не зважаючи на це, працівники поліції почали розповідати свідкам свою версію обставин справи та нав`язувати відповідь, яку вони, начебто, повинні були б почути. Зокрема, на відео чітко чутно, що один зі свідків зазначає про те, що в неї немає паспорту, оскільки вона його наразі змінює у зв`язку зі зміною прізвища, на що працівник поліції сказав, що нічого страшного. Таким чином, один із свідків є неналежним свідком, оскільки встановити його паспортні дані на момент складання протоколу не було за можливе. Тобто, протокол про адміністративне правопорушення складений із порушенням чинного законодавства, обставини зазначені в ньому, не знайшли свого підтвердження в інших доказах, наявних в матеріалах справи, жодного доказу відмови від проходження медичного огляду, матеріали справи не містять. У зв`язку із вищенаведеним, просила закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Зокрема, у судовому засіданні, за участю адвоката Масленнікової Т.М., було переглянуто відеозапис з нагрудної камери поліцейського, що був долучений до матеріалів справи, після перегляду якого, остання зауважила про те, що під час всього відеозапису ОСОБА_1 знаходився в автомобілі і спілкувався з працівниками поліції з ледве відчиненим вікном. Дана ситуація є незрозумілою, оскільки для встановлення особи водія, а саме - ОСОБА_1 , працівники поліції повинні були попросити його вийти з автомобіля, однак, останніми цього зроблено не було. Крім того, постає питання, яким чином у ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, тобто ті, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме: виражене тремтіння пальців рук; поведінка, що не відповідає обстановці, яка склалася; звужені зіниці очей, які не реагують на світло, оскільки він знаходився в автомобілі.

Заслухавши пояснення адвоката Масленнікової Т.М., переглянувши відеозапис з нагрудної камери поліцейського, дослідивши наявні матеріали в їх сукупності, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. Для притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Однак, у супереч вимогам ст. 251 КУпАП, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що особа керувала автомобілем, перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Крім того, приймаючи до уваги приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), беручи до уваги передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення, виходжу з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з положень ст. 8 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

У судовому засіданні адвокатом Масленніковою Т.М. надано послідовні та логічні пояснення, викладені вище, що не викликають сумніву щодо їх достовірності, тому суд бере їх до уваги.

Таким чином, вбачається, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, однак, було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, з відмовою ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 самостійно протягом двох годин звернувся до лікаря-нарколога та відповідно до довідки № 455/19 від 15.12.2019 року, у нього не виявлено ознак наркотичного та алкогольного сп`яніння.

Зокрема, із переглянутого у судовому засіданні відеозапису із нагрудної камери поліцейського, що був долучений до матеріалів справи, вбачається, що під час всього відеозапису ОСОБА_1 знаходився в автомобілі й спілкувався з працівниками поліції з ледве відчиненим вікном, тому, постає питання, яким чином у ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, тобто ті, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме: виражене тремтіння пальців рук; поведінка, що не відповідає обстановці, яка склалася; звужені зіниці очей, які не реагують на світло. Крім того, з даного відеозапису, не вбачається взагалі факт зупинки транспортного засобу, яким міг керувати ОСОБА_1 , що також, спростовує те, що останній був водієм.

Всі наведені вище обставини та зібрані докази в їх сукупності, дають підстави вважати, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.

Так, п. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Крім того, відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Зокрема, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для звернення судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 9, 130, 245, 247, 251-252, 256, 266, 280, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 130 КУпАП - закрити, на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: