ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №627/180/19 Суддя 1-ї інстанції: Каліберда В.А.
Провадження № 33/818/662/19
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2019 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., з участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Фільової Наталії Дмитрівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Краснокутського районного суду Харківської області від 19.04.2019 року у відношенні ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Краснокутського районного суду Харківської області від 19.04.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 08.02.2019 року о 16-30 по вул. Центральній, 84 в с. Колонтаїв Краснокутського району Харківської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21011», державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

Дії водія ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення вимог п.2.5 Правил Дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Краснокутського районного суду Харківської області від 19.04.2019 року скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити.

В апеляційній скарзі вказує, що він не керував транспортним засобом, а лише був пасажиром, що підтвердили свідки ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що він керував автомобілем.

Наголосив, що працівники поліції не роз`яснили йому його права, а їх показання є суперечливими щодо отримання ними планшету.

Крім того, свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомив, що він не бачив як ОСОБА_1 керував автомобілем, а протокол він не читав, а лише його підписав.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Фільової Н.Д., які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Апеляційний суд приймаючи рішення про відмову в задоволенні апеляційної скарги, виходить з того, що згідно наявного в матеріалах справи відеозапису, який був відтворений в апеляційному суді встановлено, що ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що вони під`їхали до нього у той момент, коли він вже йшов до свого друга та не був за кермом, але на слова працівника поліції, що він перед цим вийшов автомобіля з місця водія ОСОБА_1 не заперечував. При цьому від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився. Ці обставини на переконання повністю спростовують доводи апеляційної скарги, та підтверджують те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, і в подальшому відмовився від проходження запропонованого працівниками поліції огляду на встановлення стану сп`яніння.

Доводи, що свідки ОСОБА_2 не бачив щоб ОСОБА_1 керував транспортним засобом апеляційний суд до уваги не бере, оскільки цей свідок засвідчив лише відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд вважає, що дій ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 2.5 Правил дорожнього руху України, яким встановлено обов`язок водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції про наявність вини в діях ОСОБА_1 , яка підтверджується доведена зібраними по справі доказами, яким судом першої інстанції було надано повну та належну оцінку, у зв`язку з чим підстав для скасування постанови від 19.04.2019 року за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Краснокутського районного суду Харківської області від 19.04.2019 року у відношенні ОСОБА_1 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського апеляційного суду В.П. Цілюрик