Справа № 500/5098/19 Провадження № 3/500/1439/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Швець В.М., за участю секретаря судового засідання Кузьменко О.М., прокурора Бараніченка С.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїл Одеської області матеріали, які надійшли з управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки національної поліції України, у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кам`янка Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, посада: прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.172-6 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №479 від 11.06.2019, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.1 статті 172-6 КУпАП, а саме: будучи прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури, тобто посадовою особою органів прокуратури, який відповідно до п.п. «е» п.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року №1700-VІІ (далі-Закону) є суб`єктом декларування та відповідальності за корупційні правопорушення, в порушення вимог ч.2 ст.52 Закону, несвоєчасно, 23.06.2018 року, повідомив НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, які виникли у нього 30.05.2018 року у зв`язку із отриманням одноразового доходу у грошовій формі за основним місцем роботи в розмірі 100 957,97 грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2018 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Притягуваний ОСОБА_1 у судовому засіданні винність у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення не визнав, надав суду пояснення про те, що він отримав лише 75 431,17 гривень, які були перераховані на його банківську картку, а тому у нього не було необхідності повідомляти про суттєві зміни у майновому стані, як у випадку отримання доходу, що перевищує 88100 гривень. Отже, у зв`язку з відсутністю його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, відсутні подія і склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною другою статті 172 -6 КУпАП та провадження у справі повинно бути закрито. Також вважає, що посадові особи Управління захисту економіки в Одеський області ДЗЕ НПУ не уповноважені законом на проведення будь-яких перевірок щодо достовірності, повноти відомостей та порушення строків подання декларації або повідомлень про зміну майнового стану суб`єктами декларування, так як ці функції є виключною компетенцією НАЗК. Крім цього, зазначив, що згідно листа НАЗК від 03.05.2019 року та доданого до нього додатку послідовності дій користувача він 31.05.2018 року заповнив відповідні розділи повідомлення про зміну майнового стану, переглянув, ознайомився з попередженням про настання відповідальності та подав повідомлення.

Прокурор Бараніченко С.В. в судовому засіданні підтримав позицію, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення. Зазначив, що в діях ОСОБА_1 , який несвоєчасно повідомив про суттєві зміни в його майновому стані, вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Суд, заслухавши пояснення притягуваного ОСОБА_1 , прокурора, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що справу про адміністративне правопорушення необхідно закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, з таких підстав.

Згідно з даними протоколу про адміністративне правопорушення №479 від 11.09.2019, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.1 статті 172-6 КУпАП, а саме: будучи прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури, тобто посадовою особою органів прокуратури, який відповідно до п.п. «е» п.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року №1700-VІІ (далі-Закону) є суб`єктом декларування та відповідальності за корупційні правопорушення, в порушення вимог ч.2 ст.52 Закону, несвоєчасно, 23.06.2018 року, повідомив НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, які виникли у нього 30.05.2018 року у зв`язку із отриманням одноразового доходу у грошовій формі за основним місцем роботи в розмірі 100957,97 грн.

Згідно листів Прокуратури Одеської області за вих. №11-940-18 від 09.07.2018 року та за вих.№11-1256-18 від 17.09.2018 року за травень 2018 року ОСОБА_1 нараховано 100957,97 грн. заробітної плати, у тому числі перераховано на його банківську картку 15.05.2018 - 5840 грн. та 30.05.2018 р. - 75431,17 грн.

22.11.2013 року ОСОБА_1 склав та підписав присягу працівника прокуратури.

07.09.2017 року ОСОБА_1 особисто підписав лист про ознайомлення з вимогами Закону України «Про запобігання корупції».

15.12.2015 року згідно наказу Заступника Генерального прокурора України прокурора Одеської області Сакварелідзе Д. №3247к від 15.12.2015 року ОСОБА_1 було призначено на посаду прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури.

15.11.2017 року згідно наказу Генерального прокурора України Луценко Ю. №198к від 15.11.2017 року ОСОБА_1 було присвоєно класний чин: юриста 1 класу.

Прокуратура Одеської області повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції про те, що за травень 2018 року прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури Богдєву М.С. всього нараховані 100 957,97 гривень, з яких утримано 19 686,8 грн., та 15 травня зарахований на картковий рахунок аванс 5840 гривень і 30 травня 2018 року зарахована заробітна плата у розмірі 75 431,17 гривень (а.с.14-16).

З послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинив ОСОБА_1 в період 30.05.2018 р. по 03.06.2018 р., вбачається, що ОСОБА_1 31.05.2018 року заповнив відповідні розділи повідомлення про зміну майнового стану, переглянув, ознайомився з попередженням про настання відповідальності та натиснув кнопку «Подати документ» (а.с.43-44).

Відповідно до абз. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон), суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Оскільки у п/п «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону, зазначені посадові та службові особи органів прокуратури, то ОСОБА_1 був суб`єктом декларування.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону, у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Частина 2 ст. 172-6 КУпАП передбачає відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

Визначення поняття «суттєві зміни» надане у ч. 2 ст. 52 Закону, а саме отримання доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року.

50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2018 року складає суму 88100 гривень (50*1762 грн).

Притягуваний стверджує, що суттєвої зміни у його майновому стані не відбулися, оскільки він отримав дохід в розмірі, меншому ніж встановлено у ч. 2 ст. 52 Закону, а саме, в розмірі 75 431,17 гривень саме стільки він отримав на банківський картковий рахунок.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено про наявність складу адміністративного правопорушення, оскільки при отриманні суми в розмірі 75431,17 гривень, йому була нарахована сума 100957,97 гривень, яка перевищує встановлений у ч. 2 ст. 52 Закону розмір та становить суттєві зміни у майновому стані. Тобто в суму отриманого доходу входить сума утриманих обов`язкових платежів в розмірі 19686,8 гривень.

Таким чином, посадова особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення тлумачить термін «отримання» доходу, вжитий у частині 2 статті 52 Закону у значенні, що суб`єкту декларування було «нараховано» дохід у відповідному розмірі. Тоді як притягуваний стверджує, що термін «отримання» доходу означає розмір доходу, який ним отриманий у фактичному розмірі, без урахування нарахованих і невиплачених (утриманих) сум.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 2 Закону відносини, що виникають у сфері запобігання корупції, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, цим та іншими законами, а також прийнятими на їх виконання іншими нормативно-правовими актами.

Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція).

Стаття 7 Конвенції встановлює, що нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом. Також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Вєренцов проти України» (Заява № 20372/11), рішення від 11 квітня 2013 року (остаточне 11.07.2013 р.) констатував порушення ст. 7 Конвенції у зв`язку з відсутністю чіткого та передбачуваного законодавства.

Так, у п. 64 Рішення, Суд зазначив, що термін «закон» несе якісні вимоги, включно із тими, що стосуються доступності та передбачуваності. Ці якісні вимоги повинні бути дотримані як у розрізі визначення правопорушення, так і покарання, яке це правопорушення тягне за собою. Особа повинна знати із тексту відповідного положення та, у разі необхідності, за допомогою його тлумачення судами, які дії та бездіяльність призводять до кримінальної відповідальності та яке покарання буде призначено за дію та/або бездіяльність, про яку йдеться. Більш того, закон відповідатиме вимозі «передбачуваності», навіть якщо особа має звернутися за відповідною юридичною консультацією для того, щоб оцінити, у тій мірі, що є розумною за цих обставин, наслідки, до яких може призвести ця дія.

Порівняльний аналіз положень Закону вказує на те, що на відміну від норми, що міститься у ст. 52 Закону про суттєві зміни у майновому стані, порушення якої ставиться у провину притягуваному, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону, у декларації зазначаються відомості про отримані (нараховані) доходи, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки та інші доходи.

Норми ст. 52 та ст. 46 Закону передбачають різні інститути: повідомлення про суттєві зміни у майновому стані та декларування подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Від суб`єкта декларування в залежності від виду з перелічених інститутів вимагається здійснення відповідних дій в різному порядку та в різні терміни.

Щорічна декларація за минулий рік має бути подана до 1 квітня наступного року. А повідомлення про суттєві зміни у майновому стані має бути здійснене у десятиденний строк з моменту «отримання» доходу або придбання майна.

У розглядуваних статтях Закону терміни вжиті по різному: суттєві зміни полягають в «отриманні» доходу, а декларуванню підлягають «отримані (нараховані)» доходи.

Перелічені відмінності не дають змоги дійти єдиного вірного висновку про те, що ці терміни тотожні і під «отриманням» доходу, розмір якого становить суттєві зміни у майновому стані, необхідно розуміти також і розмір доходів, які були нараховані, але не були отримані особою, оскільки були спрямовані роботодавцем на сплату податків та обов`язкових платежів.

Як було вище наведено, для настання відповідальності за несвоєчасне повідомлення чи неповідомлення про суттєві зміни в майновому стані розмір отриманого у 2018 році доходу має перевищувати 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2018 року, тобто суму 88 100 гривень.

Притягуваний ОСОБА_1 отримав на банківський картковий рахунок суму в розмірі 75 431,17 гривень, яка з урахуванням нерівнозначності вжитих в Законі термінів «отриманий (нарахований)» та «отриманий» дохід (п. 7 ч. 1 ст. 46, ст. 52) не є суттєвими змінами у майновому стані в розумінні ст. 52 Закону, а тому у нього не виник обов`язок у десятиденний строк з моменту отримання цього доходу письмово повідомити про це Національне агентство, а тому в цьому випадку відсутня подія адміністративного правопорушення.

Крім цього, з послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинив ОСОБА_1 в період 30.05.2018 р. по 03.06.2018 р., вбачається, що ОСОБА_1 31.05.2018 року заповнив відповідні розділи повідомлення про зміну майнового стану, переглянув, ознайомився з попередженням про настання відповідальності та натиснув кнопку «Подати документ», тобто з послідовності дій факт «ухилення» не встановлюється. Ці факти також підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 .

Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 11 «Про запобігання корупції» до повноважень національного агентства належить, зокрема, здійснення в порядку, визначеному цим законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 «Про запобігання корупції» державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього закону декларацій та повідомляти національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

У ч. 1 ст. 50 Закону «Про запобігання корупції» зазначено: - повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може проводитися у період провадження суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності; - обов`язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується національним агентством; - обов`язковій повній перевірці також підлягають декларації, подані іншими суб`єктами декларування, у разі виявлення у них невідповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю.

Національне агентство проводить повну перевірку декларації, а також самостійно проводить повну перевірку інформації, яка підлягає відображенню в декларації, щодо членів сім`ї суб`єкта декларування у випадках, передбачених ч. 7 ст. 46 цього закону.

Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

Згідно ч. 2 ст. 50 «Про запобігання корупції» у разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, та спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції.

Отже, здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у тому числі щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у деклараціях, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1 проводилась працівниками УЗЕ в Одеській області ДЗЕ Національної поліції України, які відбирали пояснення, робили запити, збирали докази, складали протокол про адміністративне правопорушення .

При цьому в матеріалах адміністративної справи відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1 , повідомлення НАЗК про результати такої перевірки ДЗЕ НП України та інше.

Згідно п. 1 та п. 4 Загальних положень «Про Департамент захисту економіки Національної поліції України» покладення на Департамент обов`язків, що не належать або виходять за межі його компетенції не допускається.

Відповідно до п. 1, п.п. 1 п. 3, п. 5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №56 від 10.02.2017р., цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно п.п. 2 - 5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб`єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб`єкта декларування та спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Департамент захисту економіки Національної поліції України не відноситься до суб`єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб`єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов`язана зі здійсненням такої функції.

Посадовці ДЗЕ НП України, відповідно до п. 4 розділу II Порядку, вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб`єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціального уповноваженого суб`єкту у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

В той же час, усі обов`язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

Слід зазначити, що ст. 255 КУпАП передбачено право уповноважених на те посадових осіб органів внутрішніх справ (Національної поліції) складати протоколи про адміністративне правопорушення за ст. ст. 172-4 - 172-9. Статтею 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Однак, Закон України «Про запобігання корупції», який є основним спеціальним Законом у сфері боротьби з корупцією, тільки Національне агентство наділив правом здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (стаття 11 Закону).

Такий висновок також узгоджується з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.04.2018р. за касаційною скаргою на рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2017р. у справі за позовом громадянина до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії (справа № 814/886/17), де Суд зазначив, що НАЗК здійснює повну перевірку декларацій у порядку, передбаченому статтею 50 Закону №1700-У11. Здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції НАЗК.

Така сама правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України, від 11 квітня 2018 року по справі №814/886/17, де було зазначено, що «на підставі рішення НАЗК «Про початок діяльності Національного агентства з питань запобігання корупції» від 14.08.2016 №1 розпочало свою діяльність Національне агентство з питань запобігання корупції, до повноважень якого згідно з п.8 ч.1 ст.11 закону №1700-VII належить здійснення в порядку, визначеному цим законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

НАЗК є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику та має повноваження щодо здійснення в порядку, визначеному законом №1700-VII, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя зазначених осіб.

Національне агентство з питань запобігання корупції здійснює повну перевірку декларацій у порядку, передбаченому ст.50 закону №1700-VII.

Таким чином, здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема щодо достовірності й повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції».

Аналогічні висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2018 року (справа №800/433/17).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Тобто, одним із завдань Вищої ради правосуддя є забезпечення додержання в діяльності суддів норм Конституції і законів України. Досліджуючи питання забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя ВРП в своєму рішенні від 17 липня 2018 року (справа №2297/0/15-18) зауважила, що «…за змістом функціональних обов`язків поліція належить до правоохоронних, а не контролюючих органів, її працівники здійснюють виключно оперативно-розшукові заходи. Вжиття превентивних поліцейських заходів урегульовано статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію», при цьому проведення перевірок дотримання вимог антикорупційного законодавства цим Законом до таких заходів не віднесено.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, то на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП справу про адміністративне правопорушення необхідно закрити.

Керуючись ст. ст. 283 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст.172-6 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: В.М.Швець