Номер провадження: 33/813/936/19
Номер справи місцевого суду: 522/9890/19
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді - Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря судового засідання -Ткачука В.О.,

захисника - адвоката Чурсової В.О.,

потерпілої - ОСОБА_1 ,

захисника потерпілої Сафронюка П .В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_3 , за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2019 року,-

встановив:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції:

27 травня 2019 року інспектор Департаменту патрульної поліції в Одеській області лейтенант поліції Русов М. А. склав протокол про адміністративне правопорушення водієм ОСОБА_3 п. 12.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення( далі КУпАП). В протоколі зазначено, що 25 січня 2019 року о 20 годині 07 хвилин, за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 22, корпус 4, водій, керуючи транспортним засобом марки «Mersedes-Benz ML 250 CDI», номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, в результаті чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки «Nissan Juke», державний номер НОМЕР_2 . При дорожньо-транспортної пригоді автомобілі отримали механічні ушкодження (а.с. 2 т. 1).

01 липня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси закрив провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - у зв`язку з закінченням на моменти її розгляду строків, передбачених частиною 2 статті 38 цього Кодексу ( а.с. 61-62 т.1).

Вимоги апеляційних скарг:

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить прийняти постанову про зміну підстав закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення його до адміністративної відповідальності: з п.7 ст.247 КУпАП - закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП на п.1 ст.247 КупАП - відсутність події і складу адміністративного правопорушення, оскільки інспектор поліції склав протокол, що він керував 25.01.2019 року чужим автомобілем «Mersedes-Benz ML 250 CDI», номерний знак НОМЕР_1 виключно зі слів потерпілої ОСОБА_1 та осіб, котрі не були безпосередніми очевидцями дорожньо-транспортної пригоди ( а. с. 63- 71 а. с.).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 - власник автомобіля марки «Nissan Juke», державний номер НОМЕР_2 , просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та закрити провадження по справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з закінченням строків для притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП.

Розгляд питання щодо строків давності притягнення осіб до адміністративної відповідальності в контексті національних та міжнародних норм права і практики європейського суду з прав людини.

Вивчивши доводи поданих скарг, заслухавши пояснення захисників, потерпілої ОСОБА_1 , свідків, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , не підлягають задоволенню, а постанова суду підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

При розгляді питання про притягнення до адміністративної відповідальності необхідно забезпечити оптимальний баланс між дотриманням прав і свобод особи, яка притягується до відповідальності, та загальним (публічним) інтересом, який передбачає ефективний захист особистості, суспільства і держави від адміністративних правопорушень.

Будь-яке адміністративне правопорушення та санкції за його скоєння повинні бути чітко визначені в законі таким чином, щоб виходячи з його тексту - у випадку необхідності за допомогою тлумачення, що надано судам, - кожен міг передбачити адміністративно - правові наслідки своїх дій або бездіяльності.

В противному випадку може мати місце суперечна правозастосовна практика, яка послаблює гарантії державного захисту прав, свобод і законних інтересів громадян від свавільного адміністративного примусу.

Вимоги, які пред`являються до правового регулювання відповідальності за адміністративне правопорушення, в повній мірі розповсюджуються і на строки давності притягнення до адміністративної відповідальності, що являють собою встановлені законодавством про адміністративні правопорушення періоди, за закінченням яких особи, які здійснили адміністративне правопорушення, не можуть бути притягнуті до адміністративної відповідальності через закінчення строків давності, що є однією із підстав, яка виключає провадження у справі або тягне за собою його закриття.

За змістом частини 2 статті 38 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення, що відноситься до компетенції судів загальної юрисдикції, може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Пункт 7 статті 247 КУпАП містить правило, згідно із яким провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Розглядаючи питання щодо строку давності в адміністративному провадженні в контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі: Конвенція) «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи судом …, який … становить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення…».

Поняття «кримінальне обвинувачення» має «автономне» значення, котре не залежить від класифікації, що застосовується у внутрішньо-правових системах Держав-учасниць ( справа «Блохін проти Росії», рішення від 23.03.2016 року, п. 179; Адольф проти Австрії, п.30,).

До кримінально-процесуального аспекту статті 6 Конвенції належать адміністративні правопорушення правил, які караються штрафами, обмеженням водійських прав, такими, як зняття балів, або призупинення чи скасування водійських прав (справи Луц проти Німеччини, п. 182, Шмауцер проти Австрії, Ігор Паскарі проти Республіки Молдова, п. п. 20-23).

Тому, стаття 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо порушення дорожнього руху, яке спричинило пошкодження транспортних засобів, та, яке тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року в контексті ст.6 Конвенції належить до кримінально-процесуального аспекту.

Стаття 6 пункт 1 Конвенції застосовується протягом усього провадження, метою якого є встановлення обґрунтованості «кримінального обвинувачення» включно зі стадією проголошення судового рішення.

Загалом гарантії статті 6 пункту 1 Конвенції застосовуються до апеляційного оскарження, коли ця інстанція є завершальною стадією відповідного провадження і його результат може бути вирішальним для притягнутих до відповідальності осіб.

Правове регулювання прав та свобод людини за національним законом полягає у створенні необхідних умов, якими слід забезпечити невідворотність адміністративної відповідальності.

В той же час має бути забезпечений справедливий баланс між загальним (публічним) інтересом невідворотності адміністративної відповідальності та дотриманням прав і свобод людини щодо строку давності про притягнення її до відповідальності.

Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, в тому числі у справах "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" та ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» визначив строк давності як передбачене законом право порушника уникнути від переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення. Строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасниць, відповідають кільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушень прав обвинувачених, які могли б бути зменшені, якби судам доводилося розглядати їхні справи на основі доказів, що могли бути неповними за спливом часу (ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», рішення від 20 вересня 2011 року, п. 570 та "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", рішення від 22 жовтня 1996 року, п.51).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 13 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Департаменту патрульної поліції в Одеській області з заявою, в якій вказала, що 28.01.2019 року, зі слів голови ОСМД «Французький», стало відомо про те, що 25.01.2019 року на її автотранспортний засіб марки - «Nissan Juke», державний номер НОМЕР_2 , припаркований на стоянці біля будинку № 22, корпус 4, по Францізському бульвару в м. Одесі, здійснений наїзд автотранспортним засобом марки «Mersedes-Benz ML 250 CDI», номерний знак НОМЕР_1 , котрим керував сусід ОСОБА_3 ( а.с. 10-12 т.1).

З матеріалів справи вбачається, що подія, а саме: наїзд на припаркований автомобіль марки «Nissan Juke», державний номер НОМЕР_2 , відбулась 25.01.2019 року.

Протокол про адміністративне правопорушення складений - 27.05.2019 року - через 4 місяці після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, тобто за спливом трьохмісячного строку давності, встановленого національним законом для притягнення особи до адміністративної відповідальності (а.с. 2 т.1).

Встановивши межі для адміністративного переслідування, Держава захищає особу, яка підозрюється в здійсненні адміністративного правопорушення від необмеженого в часі публічного переслідування, що не погоджується з повагою до гідності особистості та права на особисту недоторканність.

Строк давності надає право правопорушнику уникнути переслідування за закінченням певного строку після скоєння правопорушення.

Наявність строку давності забезпечує правову визначеність та остаточність, попередження порушення прав, які могли б бути зменшені, якби судам доводилося розглядати їхні справи на основі доказів, що могли бути неповними за спливом часу.

У зв`язку з цим, суд апеляційної інстанції не надає оцінку показанням свідків, які надані суду поза межами строків давності переслідування та притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Встановлення вини особи за спливом строку давності при притягненні до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Стаття 6 пункту 2 Конвенції забезпечує «право вважатися невинуватим доти, доки вину не буде доведено в законному порядку».

Мета та наміри Конвенції як інструменту захисту людини вимагає, щоб її положення тлумачилися та застосовувалися таким чином, щоб її гарантії були практичними та ефективними ( див. справа «Soering проти Сполученого Королівства», рішення від 7 липня 1989 року, п. 87).

Суд в своїх прецедентних рішеннях зазначив, що практичність та ефективність гарантій при тлумаченні та застосуванні положень Конвенції стосується і права, закріпленого в статті 6 пункту 2 Конвенції - презумпції невинуватості (див. справи «Allen проти Сполученого Королівства», рішення від 12 липня 2013 року п.п.92-93, «Allenet de Ribemont проти Франції», рішення від 10 лютого 1995 року, п. 35).

Презумпція невинуватості, яка розглядається як процесуальна гарантія в контексті самого кримінального провадження, накладає вимоги щодо, зокрема, тягаря доведення, правових презумпції факту і права.

За загальним правилом ст.9 КУпАП наявність складу правопорушення є необхідною підставою для адміністративної відповідальності.

Частиною першої ст. 9 КУпАП передбачено, що особа підлягає адміністративній відповідальності лише за те правопорушення, відносно якого встановлена вина.

Відсутність вини в скоєнні адміністративного правопорушення за зазначеною нормою закону виключає провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Проаналізувавши норми національного закону та, враховуючи конвенційні положення стосовно строків давності, суд апеляційної інстанції, використовуючи право, надане судам загальної юрисдикції тлумачити зазначені норми для цілей подолання суперечної правозастосовної практики, яка послабляє гарантії державного захисту прав, свобод і законних інтересів громадян від свавільного адміністративного примусу, дійшов до наступного висновку.

Строк давності не тільки забезпечує правову визначеність та остаточність судового рішення, попередження порушень прав осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, але й надає законне право порушнику уникнути переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення, в даному випадку - притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка підозрюється в здійсненні адміністративного правопорушення, за закінченням строку давності, що передбачений національним законом - частиною 2 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стаття 6 пункту 2 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод забезпечує «право вважатися невинуватим доти, доки вину не буде доведено в законному порядку».

Висновок суду про наявність вини за межами строку давності притягнення до адміністративної відповідальності буде порушенням презумпції невинуватості та права на справедливий суд за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .

Даний висновок не виключає права сторін на звернення до суду загальної юрисдикції в порядку цивільного провадження в межах строків позовної давності, що передбачено Цивільним Кодексом України, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок зіткнення транспортних засобів.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2019 року про закриття провадження у справі з підстав частини 2 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст. ст. 38, 245, 247, 251, 280, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2019 року о 16-30 в залі суду.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева