Провадження № 3/761/4708/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Трубніков А.В., прокурора Кіч О.М., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли від НАЗК, у справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Києва, українки, громадянки України, працюючої заступником начальника відділу організації та здійснення державного нагляду за безпекою мореплавства Управління державного нагляду за безпекою мореплавства флоту рибної промисловості Державного агентства рибного господарства України, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

СТАНОВИВ:

Як зазначено у протоколі про вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду заступником начальника відділу організації та здійснення державного нагляду за безпекою мореплавства Управління державного нагляду за безпекою мореплавства флоту рибної промисловості Державного агентства рибного господарства України, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, та суб`єктом декларування, несвоєчасно, без поважних причин, подала щорічну декларацію за 2017 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною 1 статті 1726 КУпАП

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненому правопорушенні не визнала та надала пояснення, що станом на дату подання декларації за 2017 р. вона перебувала у декретній відпустці, як перебуває і зараз, на той час її дитині виповнилось лише 6 місяців, у неї були проблеми із здоров`ям, а тому піклування про дитину віднімало у неї багато часу. Також просила врахувати, що вона, будучи суб`єктом декларування, усвідомлювала свій обов`язок подання декларації та не мала наміру ухилитись від її подання, а тому 28.03.2018 р. розпочала формування декларації на сайті НАЗК, однак протягом дня виникали збої у роботі сайту та не зберігалась відповідна інформація, а тому вона не змогла її подати. Надалі, 30.03.2018 р. вона повторно перевірила відомості у декларації та натиснула кнопку «подати документ», а тому була переконана, що вона належним чином подала декларацію. 01.04.2018 р. ввечері вона зайшла на сайт НАЗК для перевірки подання декларації та виявила, що вона належним чином не збереглась, тобто не була подана, а тому знову подала декларацію, допустивши порушення строку подачі вказаної декларації на 22 год., тобто менше ніж на 1 добу. Також, як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_1 , в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, зокрема його суб`єктивна сторона.

Прокурор вважав доведеним несвоєчасне подання суб`єктом декларування ОСОБА_1 щорічної декларації за 2017 рік, що є підставою для визнання винуватою останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та для закриття провадження у зв`язку із спливом строку притягнення особи до відповідальності, згідно ст. 38 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, приходжу до висновку про необхідність закриття провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, з наступних підстав.

Положення ст. 129 Конституції України, які є нормами прямої дії, передбачають розгляд та вирішення справ у судах на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов`язані з корупцією» № 13 від 25 травня 1998 року, суди при розгляді справ про правопорушення, пов`язані з корупцією, мають також з`ясувати мотив і характер вчиненого діяння.

Відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП настає у разі порушення вимог фінансового контролю, які полягають у тому числі і в неповідомленні чи несвоєчасному поданні щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування

Так, Наказом голови Державного агентства рибного господарства Україні 14.04.2016 № 184-0 «Про призначення ОСОБА_1 » її призначено на по заступника начальника відділу організації та здійснення державного нагляд безпекою мореплавства Управління державного нагляду за безпеки мореплавства флоту рибної промисловості Державного агентства риб господарства України.

Згідно з наявними записами у трудовій книжці, копія якої додана до листа Державного агентства рибного господарства України від 29.11.2018 р. № 1-10.1-5/7318-18, наказом Державного агентства рибного господарства України від 17.08.2016 їй присвоєно 6 ранг державного службовця.

Таким чином, відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону.

Тому, згідно з абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 1, абза першим частини другої статті 45 Закону, приміткою до статті 1726 КУпАП, ОСОБА_1 є суб`єктом декларування та суб`єктом правопорушення.

Опрацюванням відомостей з Реєстру встановлено, що ОСОБА_1 28.10.2016 року та 31.03.2017 р. подавала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 та 2017 рік відповідно, що свідчить про обізнаність декларанта з вимогами Закону № 1700-VII та наявність навиків роботи з Реєстром.

Також встановлено, що лише о 22:36 01.04.2018 р. ОСОБА_1 подавла щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, тобто з порушенням строку, передбаченого частиною 1 статті 45 Закону № 1700-УІІ, а саме: щорічно до 01 квітня.

Водночас, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не доводять тих обставин, що остання мала умисел на несвоєчасне, без поважних причин, подання щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; корупція - використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного корупційного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення, яка виходячи із поняття корупційного правопорушення, викладеного в ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції», завжди характеризується умисною формою вини.

Одночасно, суддею враховуються висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, наведені в рішеннях «Гавенда проти Польщі» (Gaweda v. Poland, жалоба N 26229/95, ECHR 2002-II) від 14 березня 2002 року та «Амман проти Швейцарії» (CASE OF AMANN v. SWITZERLAND, заява № 27798/95) від 16 лютого 2000 року про те, що «якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право.

Окрім цього, відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це випливає з аналізу ст. 10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати). Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Такої ж думки притримуються судова палата у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією від 22 травня 2017 року, зазначила, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність у неї прямого чи непрямого умислу на несвоєчасне подання електронної декларації заслуговують на увагу, оскільки вони підтверджуються долученою до матеріалів справи роздруківкою послідовності дій користувача ОСОБА_1 та іншими документами, з яких вбачається, що ОСОБА_1 розпочинаючи з 28.03.2018 року здійснювала активні дії, спрямовані на подання відповідної декларації у електронному виді за 2017 рік, у той же час, внаслідок збігу обставин, а саме перебування ОСОБА_1 у декретній відпустці, піклування про стан здоров`я новонародженої дитини та імовірного перевантаження електронної системи подачі таких декларацій, змогла безпосередньо подати таку декларацію лише 01.04.2018 року о 22:36 год.

Більше того, під час розгляду справи не було встановлено в діях ОСОБА_1 будь-яких мотивів на уникнення фінансового контролю шляхом несвоєчасного подання декларації.

Також судом приймаються до уваги доводи ОСОБА_1 щодо того, що несвоєчасне подання електронної декларації нею було допущено з необережності, оскільки остання вважала, що 30.03.2018 року вона здійснила усі дії для подання декларації, але не переконалась у її надходженні до реєстру НАЗК, у зв`язку із чим, з метою усунення негативних наслідків, одразу ж, як дізналась про таку обставину, подала декларацію 01.04.2018 року, а тому наведені обставини свідчать про наявність вини особи виключно у формі необережності, що, у даному випадку, не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Таким чином, судом встановлено, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки суб`єктивного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що свідчить про відсутність вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відтак робить неможливим її притягнення до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 172-6, 247, 280, 287, 288 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Справу щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана скарга до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя А.В.Трубніков