ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/1379/19 Суддя суду 1 інстанції: Ульяніч І.В.
Провадження № 33/818/987/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Чопенко Я.В. розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника Сорокіної О.В. на постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 липня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1975 року народження, громадянин України, мешканець м. Харків ,

- визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 384, 20 грн.

Суддею зазначено, що 08.04.2019 року о 23 год. 15 хв. в м. Чугуїв на а/д Київ-Харків-Довжанський керував автомобілем «Kia Soul», державний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest» на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я відмовився в пристуності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник Сорокіна О.В. просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що постанова підлягає скасуванню з підстав того, що судом не з`ясовано всіх обставин по справі та не надано їм належної оцінки.

ОСОБА_1 та його захисник належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги до апеляційного суду не з`явилися, що в силу вимог ст.294 КУпАП не є перепоною для апеляційного розгляду.

Вивчивши матеріали справи вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245,251,252,280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 1) складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала в порядку передбаченому чинним законодавством не оскаржувалися.

Згідно вимог ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається не дійсним.

В протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 1) працівником поліції зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я в присутності двох свідків.

Дані обставини підтверджуються і відеозаписами зробленими співробітниками поліції (а.с. 11) яким суд надав належну правову оцінку.

Більш того, факт відмови саме ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується письмовим поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.4-5).

Посилання захисника на те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду, а навпаки, вголос зазначив, що погоджується пройти огляд апеляційним судом не приймається, оскільки спростовується відеозаписом, який знаходиться в матеріалах справи (а.с. 11) з якого вбачається, що ОСОБА_1 не здійснює жодних активних дій для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Також з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував той факт, що він вживав алкоголь та вказав: «Да, две бутылки вина выпыл.».

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції або свідків було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 до суду не надав.

Також судом не приймається посилання захисника Сорокіної О. В. в апеляційній скарзі на те, що матеріали справи не місять направлення ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки відповідно до п. 7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена наказом МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735 - «водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я».

Проте матеріали справи та пояснення свідків підтверджують той факт, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Drager» або в закладі охорони здоров`я.

А тому, твердження апелянта про те, що він не був згоден з складеним протоколом стосовно керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та повинен був бути направлений до медичного закладу для проходження медичного огляду судом не приймається.

Протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідків не містять істотних розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладено ці дані судом в основу прийнятого рішення.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема - пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1,2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доводи апеляційної скарги про те, що районний суд не перевірив письмові пояснення свідків, не викликавши та не допитавши останніх у судовому засіданні, є неспроможними та спростовуються матеріалами справи, оскільки районним судом в судове засідання викликались свідки, які зазначені в протоколі та працівник поліції, який склав цей протокол. (а.с. 45-47)

Посилання захисника Міщенко І.І. на необхідність застосування при розгляді апеляційної скарги Рішення ЄСПЛ «Malofeyeva v. Russia» та «Karelin v. Russia», заслуговує на увагу, натомість апеляційний суд вважає, що прийняте судом першої інстанції рішення цілком узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, в тому числі і з правовими позиціями, викладеними у зазначеному судовому рішенні.

Посилання захисника Сорокіної О.В. в апеляційній скарзі на норми КАСУ безпідставні, оскільки справа розглядалася в порядку передбаченому КУпАП.

Таким чином, суд першої інстанції не порушив вимог ст. ст. 279, 280, 213, 221 КУпАП і розглянув справу в межах наданих матеріалів справи.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, в результаті чого скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Безумовних підстав для скасування постанови суду першої інстанції не встановлено.

Cуд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова районного суду є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Сорокіної О.В. залишити без задоволення, а на постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2019 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду Я.В. Чопенко