Справа № 428/6349/19
Провадження №3/428/1298/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

судді Комплєктової Т.О.,

за участі секретаря судового засідання: Кожем`яки А.В.,

захисника Гамова В.В.,

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали, які надійшли від начальника УПП в Луганській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 122883 від 19.05.2019 року, 19.05.2019 року о 20 годині 00 хвилин в м. Сєвєродонецьку по вул. Об`їздній, за 100 м. від вул. Б. Ліщини, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ХY 150 ST, державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору Drager та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав та пояснив, що 19.05.2019 року він разом зі своїм малолітнім сином їздив на квадрациклі у районі лісопосадок по вул. Об`їздній. Документи з собою він не брав, оскільки не планував бути суб`єктом дорожнього руху. В районі шляхопроводу був ремонт дороги, через що він переїхав на інший бік дороги, після чого був зупинений працівниками патрульної поліції, які почали вимагати документи, та повідомили, що у них виникли підозри, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Хоча він алкогольні напої не вживав. Працівники поліції запропонували йому пройти огляд на встановлення стану алкогольного на місці зупинки, або у медичному закладі. Він погодився пройти у медичному закладі, після чого працівники поліції почали наполягати на тому, щоб він проїхав з ними та залишив малолітнього сина, разом з квадрациклом у лісосмузі, але він не міг залишити сина. Потім один з працівників поліції йому повідомив, що якщо він не хоче їхати до медичного закладу, то він може відмовитися від проходження медичного огляду і тоді вони його відпустять. З урахуванням того, що він не міг залишити малолітнього сина самого в лісосмузі, він вимушений був відмовитися від проходження медичного огляду. Після того, як працівники поліції його відпустили, він відразу звернувся до медичного закладу та пройшов огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння, за результатами якого, ознак алкогольного сп`яніння у нього не виявлено.

В судовому засіданні захисник Гамов В.В. надав письмові заперечення, які долучені до матеріалів адміністративної справи, та пояснив, що додатками до відеоматеріалів зазначено лише записи з боді-камери ВВ 00082, в зв`язку з чим, в судовому засіданні підлягає дослідженню саме цей відеозапис. Разом з тим, на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_2 погоджується пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння, пояснюючі, що він тверезий. Крім того, наданий органом поліції відеозапис неповний, постійно переривається. На відео видно, що ОСОБА_2 постійно наполягав на тому, що він не вживав алкогольні напої. Пояснення свідків було відібрано раніше, ніж було складено адміністративний протокол. Крім того, працівники поліції не відсторонили ОСОБА_3 від керування транспортним засобом. Просив закрити провадження у даній адміністративній справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Гамова В.В., дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Так, суд зобов`язаний виконувати завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачені ст.1 КУпАП, у якій зазначено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку,зміцнення законності,запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ч.1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції огляд на стан сп`яніння затвердженої наказом МВС України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція): підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно до п.2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Згідно до п.1 розділу 9 Інструкції, якою визначено особливості оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Як встановлено ч.1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного або іншого сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного сп`яніння.

Тобто з аналізу нормативних актів, які регулюють порядок направлення водіїв для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння, суд вважає, що огляду підлягають не всі водії, а тільки ті, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані сп`яніння.

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005р., зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 122883 від 19.05.2019 року, 19.05.2019 року о 20 годині 00 хвилин в м. Сєвєродонецьку по вул. Об`їздній, за 100 м. від вул. Б. Ліщини, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ХY 150 ST, державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору Drager та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків.

Проте в своїх поясненнях у вищевказаному протоколі серії БД № 122883 ОСОБА_1 зазначає, що він був тверезий, відмовився від проходження медичного огляду у зв`язку з тим, що був з малолітньою дитиною та не міг залишити транспортний засіб.

Пояснення ОСОБА_1 в частині того, що він був тверезий, підтверджуються наданим Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 397 від 19.05.2019 року, згідно з яким, 19.05.2019 року о 21-30 год. та 21-50 год. у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння не виявлено.

В якості доказів даного правопорушення, надано відеозаписи, які здійснено нагрудними камерами працівників поліції, згідно яких підставою для проведення огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , працівник поліції називає лише одну ознаку «характерний запах перегару», тоді як така ознака не передбачена Інструкцією, в якій зазначено, зокрема, ознаку «запах алкоголю з порожнини рота», яка в сукупності з іншими ознаками, зазначеними в Інструкції, дає підстави вважати про перебування особи в стані сп`яніння.

При цьому, суд приймає до уваги, що з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 поводив себе адекватно, порушення мови та вираженого тремтіння пальців рук не спостерігалося. Таким чином, з оглянутого відео не вбачається достатніх об`єктивних даних щодо перебування ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. Разом з тим суд зазначає, що наявність думки поліцейського про перебування особи в стані алкогольного сп`яніння повинно підтверджуватись іншими об`єктивними даними.

Крім того, суд враховує пояснення ОСОБА_1 стосовно відсутності у нього ознак стану алкогольного сп`яніння, а також наданий на підтвердження вказаних обставин висновок медичного закладу Міністерства охорони здоров`я України від 19.05.2019 року, згідно якого ОСОБА_1 не пізніше ніж протягом двох годин з моменту складання протоколу самостійно прибув до медичного закладу та був оглянутий лікарем і ознак алкогольного сп`яніння у нього виявлено не було.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст.266 КУпАП та положень Інструкції, направлення особи для огляду на стан сп`яніння можливе виключно за наявності підстав вважати, що вона перебуває у такому стані, тоді як у випадку з ОСОБА_1 , працівниками поліції не було встановлено достатніх підстав для проходження такого огляду, а тому їх вимоги пройти огляд на стан сп`яніння носили незаконний характер.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність доказів наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, зазначених в протоколі, а також приймаючи до уваги висновок щодо результатів медичного огляду № 397 від 19.05.2019 року, згідно з яким, 19.05.2019 року о 21-30 год. та 21-50 год. у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння не виявлено, у суду наявні сумніви щодо перебування останнього під час його зупинки працівниками поліції в стані сп`яніння, в зв`язку з чим суд вважає ці обставини недоведеними, а тому вимоги щодо проведення огляду ОСОБА_1 на перебування в стані алкогольного сп`яніння є безпідставними та необґрунтованими.

Враховуючи наведене, суд вважає, що протокол складено працівниками поліції в порушенні вимог КУпАП, «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вказане правопорушення задокументовано в законний спосіб, з огляду на вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, а отже провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 252, 283, 284 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд.

Суддя Т. О. Комплєктова