КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824184/2019 Суддя 1 інстанції - Родіонов С.О.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2018 року, ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Постановою місцевого суду було встановлено, що ОСОБА_2, 04.08.2018 року о 20 годині 10 хвилин, в м. Києві на вул. Прирічна, 37, в порушення п. 2.5. Правил дорожнього руху України керував транспортним засобом Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення координації рухів, однак від проходження огляду на стан сп'яніння, у встановленому законом порядку відмовився, в присутності двох свідків.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 05.10.2018 року та закрити справу про адміністративне правопорушення стосовно нього за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_2 вказує на неповноту та однобічність розгляду справи місцевим судом, з огляду на те, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт керування ним транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому, на переконання апелянта, справа підлягає закриттю за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 247 КУпАП, які суд першої інстанції залишив поза увагою. Крім того, ОСОБА_2 зазначає про те, що в судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції, судом безпідставно та в порушення вимог процесуального закону було відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про долучення письмових пояснень ОСОБА_2, а також про виклик та допит свідка ОСОБА_3, яка була присутня на місці події.

Також апелянт наголошує на порушенні норм процесуального права, які мали місце з боку працівників патрульної поліції під час його огляду на стан сп'яніння, а також під час складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, ОСОБА_2 вказує на порушення співробітником патрульної поліції п. 2 розділу 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі Інструкція), відповідно до якого огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння, оскільки водієм автомобіля Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 була його знайома - ОСОБА_3, а він взагалі не керував вказаним транспортним засобом.

Крім того, апелянт наголошує на тому, що на момент прибуття працівників патрульної поліції на місце події, автомобіль Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 взагалі був припаркований ОСОБА_3 біля дитячого табору «Азовець», а тому а ні співробітники патрульної поліції, а ні працівники дитячого табору «Азовець», з якими у нього та ОСОБА_3 стався конфлікт, за для врегулювання якого саме і викликалася поліція, не могли бачити хто керував вказаним транспортним засобом.

Також, ОСОБА_2 вказує на порушення співробітником патрульної поліції п. 7 розділу 1 Інструкції, відповідно до якого у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення, відповідно до ст. 266 КУпАП, а також на порушення вимог ст. 266 КУпАП, з огляду на те, що співробітником поліції йому не було запропоновано пройти огляд в найближчому закладі охорони здоров'я, останній лише пояснив що їм ніколи їздити на огляд освідування на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та викликати евакуатор для поміщення автомобіля на штрафмайданчик.

Крім того, апелянт звертає увагу суду на порушення працівником патрульної поліції п. 6 розділу 2 Інструкції, відповідно до якого огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості який є сумніви. Разом з тим ОСОБА_2 вказує на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які були залучені співробітником патрульної поліції в якості світків, являються працівниками дитячого табору «Азовець», з якими у апелянта та його знайомої ОСОБА_3 виник конфлікт, за для врегулювання якого і викликалася поліція, а тому, на переконання ОСОБА_2, вказані особи не могли бути залученими в якості свідків, оскільки вони на ґрунті не приязних стосунків були упереджені по відношенню до апелянта.

Також, ОСОБА_2 вказує на порушення суддею Оболонського районного суду міста Києва Родіоновим С.О. ст. 16 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції суддя був без мантії і нагрудного знака.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 та його захисника - адвоката Панасюка В.М., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об'єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_2 дотримано не було.

Винуватість ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 074875 від 04 серпня 2018 року, відповідно до якого 04.08.2018 року о 20 годині 10 хвилин в м. Києві по вул. Прирічна, 37 (табір «Азовець») водій ОСОБА_2 керував астомобілем Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп'яніння, у встановленому законом порядку відмовився, в присутності двох свідків;

- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_4 та Кириченка В.С., які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_2 04 серпня 2018 року по вул. Прирічна, 37 в місті Києві від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння (а.с. 5-7),

- на відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 04 серпня 2018 року щодо ОСОБА_2 (а.с. 4), де також зафіксована відмова ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння як за допомогою технічних засобів так і медичному закладі.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Окрім того, факт відмови від проходження огляду на стан сп'яніння підтверджується й показаннями самого ОСОБА_2 як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, який показав, що дійсно відмовився від проходження будь - якого огляду на стан сп'яніння, разом з тим, пояснив, що така відмова була пов'язана з тим, що він не керував автомобілем, тобто не був водієм, і не мав обов'язку проходження такого огляду.

Що стосується доводів ОСОБА_2 з приводу того, що він не керував транспортним засобом, а за кермом була ОСОБА_3, то вони повністю спростовуються відеозаписом із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників поліції, долученим до матеріалів справи

Так із відеозапису - файл вбачається, що ОСОБА_2 не заперечував, що вживав алкогольні напої, та на запитання поліцейських з приводу в'їзду на територію табору «Азовець» зазначив: «Так вийшло, …слава Богу, що я нічого поганого не накоїв», що підтверджує те, що за кермом був саме він.

Крім того, із відеозапису - файл вбачається, що в присутності двох свідків ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння на місці за допомогою приладу «Драгер» або у лікаря нарколога, проте, ОСОБА_2 відмовився від проходження будь-якого огляду. Крім цього на вказаному відеозаписі ОСОБА_2 з приводу подій, що відбулись повідомляє «…да, я виноват в содеянном».

Вищевказані дані відеоматеріалів, які долучені до матеріалів адміністративної справи з нагрудних камер працівника поліції, повністю узгоджуються з даними протоколу про адміністративне правопорушення та іншими доказами по справі, які були досліджені судом першої інстанції і на які суд послався в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення та спростовують доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що за кермом автомобіля була ОСОБА_3, оскільки на жодному із відеофайлів ОСОБА_2 цього не зазначає, як і не вказує про це сама жінка, яка була присутня на момент приїзду патрульних та оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Відтак, доводи ОСОБА_2 про те, що він не керував автомобілем є необґрунтованими та судом апеляційної інстанції розцінюються як спосіб захисту та намагання уникнути від адміністративної відповідальності.

Крім цього, за клопотанням апелянта судом апеляційної інстанції в судове засідання для надання пояснень викликалися свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, пояснення яких містяться в матеріалах справи, проте дані свідки, в судове засідання не з'явилися. При цьому, згідно телефонограми свідок ОСОБА_4, повідомив, що в судове засідання не може прибути з поважних причин, а з приводу даної події зазначив, що він разом з дівчиною був свідком того, що п'яний водій на території табору "Азовець" керував транспортним засобом та в'їхав у забор. Вони підійшли до водія та спочатку запропонували йому викликати тверезого водія і покинути територію табору. Разом з тим, водій почав виражатися нецензурно в їх адресу, в результаті чого вони викликали патрульних. По приїзду патрульних водію, яким виявився ОСОБА_2 в присутності двох понятих було запропоновано пройти в установленому законом порядку огляд на стан сп'яніння, від чого він відмовився. Тому було складено протокол, в якому вони з дівчиною засвідчили відмову водія від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння. Крім того, ОСОБА_4 повідомив, що всі надані ним пояснення патрульним він підтримує в повному обсязі.

Будь - яких підстав не довіряти показанням свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у суду не має.

Відомостей про порушення ст. 266 КУпАП, приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, не здобуто як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду.

Більш того, з відеозапису з нагрудних камер поліцейських - файл вбачається, що жінка, яка була в автомобілі разом з ОСОБА_2 повідомляє, що вже приїхав водій, який забере їхнє авто, а відтак даний відеозапис спростовує довід апелянта про те, що його не було відсторонено від керування.

Докази по справі про адміністративне правопорушення у своїй сукупності та взаємозв'язку підтверджують, що ОСОБА_2 на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, у встановленому законом порядку, як за допомогою технічного засобу, так і у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, тому співробітник патрульної поліції мав всі підстави скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Крім того, при прийнятті рішення враховується зміст відеозаписів, які відповідають критерію належності, допустимості, а тому їх правильно було покладено в обґрунтування висновків суду щодо визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження ОСОБА_2щодо своєї невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а тому розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.

В апеляційній скарзі не наведено переконливих доводів, які б свідчили про відсутність в діях ОСОБА_2 як і події, так і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_2у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови судді, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Оболонського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2018 року є законною та обґрунтованою, отже апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2018 року, якою ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал