Справа № 473/333/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

"01" лютого 2019 р. м. Вознесенськ

Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Дробинський О.Е. за участю секретаря судових засідань Козаченко О.І.,

розглянувши матеріали, що надійшли від Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївської області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець міста Вознесенськ Миколаївської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1, працює директором приватного підприємства «Інтер'єр буд»,

за статтею 212 - 13 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

24 січня .2019 року до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла адміністративна справа від Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївської області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за статтею 212 - 13 ч.2 КУпАП.

Згідно із протоколом №110726 серія ГР від 22 січня 2019 року, який був складеним ст.ДОП Вознесенського ВП ГУНП капітаном поліції ОСОБА_3 - 21 січня 2019 року близько 16.00 години в м.Вознесенську на перехресті вулиць Соборності та Осипенка гр.ОСОБА_2 здійснив розповсюдження на білборді передвиборчої агітації, що не містить відомості, передбачені ч.3 ст.59 Закону України «Про вибори Президента».

Посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, дії ОСОБА_2 були кваліфіковані за статтею 212 - 13 ч.2КУпАП.

В протоколі №110726 серія ГР від 22 січня 2019 року - свідки правопорушення відсутні, докази не вилучалися. фотозйомка місця події не застосовувалася, розповсюджувана передвиборча агітація не оглянута.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження слід закрити з наступних підстав.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, зокрема: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

При цьому, у відповідності до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно ст.251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Відповідно до вимог ст.ст.251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.212-13 ч.2 КУпАП, суд враховує положення пунктів 4.1. та 4.2 Рішення КСУ від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, відповідно до яких:

«4.1. Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005).

Принцип правової визначеності означає, що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки" (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року N 17-рп/2010). Наведені конституційні засади враховуються Конституційним Судом України у процесі перевірки на відповідність Конституції України положень статті 141, частини шостої статті 258 Кодексу.

4.2. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб'єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб'єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку)».

Диспозиція ч.2 ст.212 - 13 КУпАП є бланкетною, тобто вона відсилає до іншого законодавства, зокрема про вибори Президента України.

Так, згідно із Законом України від 05 березня 1999 року №474-XIV«Про вибори Президента України» (із змінами і доповненнями, останні із яких внесено законом України № 901-VIII від 23.12.2015 року) визначено, серед іншого, порядок проведення передвиборної агітації.

Поняття та форми передвиборної агітації визначено ч.1 та ч.2 ст.58 Закону України «Про вибори Президента України», які передбачають, що передвиборна агітація - це здійснення будь-якої діяльності з метою спонукання виборців голосувати за або не голосувати за певного кандидата на пост Президента України. Передвиборна агітація може здійснюватися у будь-якій формі та будь-якими засобами, що не суперечать Конституції України та законам України.

Передвиборна агітація може проводитися у таких формах:

1) проведення зборів громадян, інших зустрічей з виборцями;

2) проведення мітингів, походів, демонстрацій, пікетів;

3) проведення публічних дебатів, дискусій, "круглих столів", прес-конференцій стосовно положень передвиборних програм та політичної діяльності партій - суб'єктів виборчого процесу чи політичної діяльності кандидатів на пост Президента України;

4) оприлюднення в друкованих та аудіовізуальних (електронних) засобах масової інформації політичної реклами, виступів, інтерв'ю, нарисів, відеофільмів, аудіо- та відеокліпів, інших публікацій та повідомлень;

5) розповсюдження виборчих листівок, плакатів та інших друкованих агітаційних матеріалів чи друкованих видань, в яких розміщено матеріали передвиборної агітації;

6) розміщення друкованих агітаційних матеріалів чи політичної реклами на носіях зовнішньої реклами;

7) проведення концертів, вистав, спортивних змагань, демонстрації фільмів та телепередач чи інших публічних заходів за підтримки партії - суб'єкта виборчого процесу чи кандидата на пост Президента України, а також оприлюднення інформації про таку підтримку;

8) публічні заклики голосувати за або не голосувати за кандидата на пост Президента України або публічні оцінки діяльності кандидата на пост Президента України;

9) встановлення агітаційних наметів;

10) в інших формах, що не суперечать Конституції України та законам України.

Натомість як в протоколі №110726 серія ГР не вказано в якій же конкретно із форм передвиборної агітації з боку ОСОБА_2 мало місце порушення, тобто при складанні протоколу співробітник поліції мав, серед іншого, визначити форму передвиборної агітації із переліку, наведеного в ч.2 ст.58 Закону України «Про вибори Президента України» та вказати в чому саме відносно певної форми агітації полягало порушення.

Згідно із протоколом №110726 серія ГР від 22 січня 2019 року, - 21 січня 2019 року близько 16.00 години в м.Вознесенську на перехресті вулиць Соборності та Осипенка гр.ОСОБА_2 здійснив розповсюдження на білборді передвиборчої агітації, що не містить відомості, передбачені ч.3 ст.59 Закону України «Про вибори Президента».

Так, стаття 212-13 ч.2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за виключно за розповсюдження (рознесення, вивішування, роздавання) під час виборчого процесу друкованих матеріалів передвиборної агітації, які не містять відомостей про установу, що здійснила друк, їх тираж, інформацію про осіб, відповідальних за випуск, або у яких така інформація означена неправильно чи неповно, а так само організація такого розповсюдження, - а не передвиборчої агітації як такої взагалі, про що вказано в протоколі про адміністративне правопорушення.

Частина 3 статті 59 Закон України від 05 березня 1999 року №474-XIV «Про вибори Президента України», на яку посилається посадова особа, яка склала протокол, передбачає вимоги виключно додрукованих матеріалів передвиборної агітації, а не передвиборної агітації взагалі. Але вказівки саме про друковані матеріали передвиборної агітації протокол №110726 - не містить.

В протоколі №110726 серія ГР не сформульовано суть адміністративного правопорушення. За такого протокол №110726 серія ГР містить неконкретне обвинувачення і не може бути підставою для притягнення особи до відповідальності.

З огляду на наведене, оскільки поставлене у провину правопорушення ОСОБА_2 є фактично не визначеним та неконкретним, це позбавляє суд можливості надати його діям належну правову оцінку та об'єктивно розглянути справу.

Слід звернути увагу, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, - на провадження у справах про адміністративні правопорушення - п.39 Рішення ЄСПЛ у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 9 червня 2011 року (Заява № 16347/02).

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв'язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення, але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв'язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Окрім недоліків, що містяться в протоколі №110726 серія ГР, - суд звертає увагу на той факт, що не було належним чином зафіксовано обставин події - не вилучено та не оглянуто речові докази (агітаційні матеріали), відсутня їх фото чи відеозйомка, в протоколі не вказано свідків, хоча як слідує із матеріалів провадження про подію було повідомлено громадянином ОСОБА_4 (рапорт від 21.01.2019 року), але відповідно до протоколу про вчинене кримінальне правопорушення від 21.01.2019 року інший громадянин ОСОБА_5 надав письмові пояснення і був допитаний співробітником поліції 21.01.2019 року про обставини політичної агітації на носіях зовнішньої реклами стосовно кандидата в Президенти України ОСОБА_6.

Оскільки протокол №110726 серія ГР від 22 січня 2019 року складено з порушенням вимог ст.256 КУпАП, тому він не може бути предметом судового розгляду, оскільки викликає обґрунтовані сумніви. А згідно зі ст.62 ч.3 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оскільки протокол про адміністративне правопорушення не тільки визначає суть адміністративного правопорушення, поставленого особі у провину, а також є доказом в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, проте вимогам закону протокол не відповідає - провадження відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212-13 КУпАП.

Керуючись ст.ст.212-13 ч.2, 247, 268, 280, 283-285 КпАП України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за статтею 212 - 13 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: О.Е.Дробинський