Справа № 283/1510/19 Провадження №33/802/774/19 Головуючий у 1 інстанції:Лях В. І.
Категорія: ч.1 ст.130 КпАП УкраїниДоповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

з участю

секретаря Старенько Л.М.,

захисника особи, що притягається до відповідальності,- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, що притягається до відповідальності, ОСОБА_2 на постанову судді Ратнівського районного суду Волинської області від 16 вересня 2019 року про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 130 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 30 червня 2019 року, о 23 год. 40 хв., на 117 км автодороги Київ-Ковель-Ягодин 117 км, керуючи автомобілем марки "Volkswagen Passat", д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, що виражались у запаху алкоголю з порожнини рота, хиткій ході, тремтінні пальців рук, який відмовився на вимогу працівника поліції від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим своїми діями порушив п. 2.5 ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою ОСОБА_2 в апеляційній скарзі вважає, що справа була розглянута судом однобоко та поверхнево, що потягло за собою порушення його передбачених законом прав, а постанова в даній справі є незаконною, а тому підлягає скасуванню. Просить постанову скасувати, а провадження у справі щодо нього закрити.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши захисника, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_2 зазначеного у постанові суду адміністративного правопорушення підтверджується перевіреними і дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав відповідну юридичну оцінку, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 228575 від 01.07.2019 року (а.с.1);

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з яких вбачається, що ОСОБА_2 в їх присутності відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як за допомогою алкотестеру «Драгер» на місці зупинки, так і медичного огляду, а також відмовився від дачі пояснень та підпису протоколу про адміністративне правопорушення;

- рапортом працівника поліції;

- відеозаписом з нагрудних камер інспекторів поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_2 в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 підтвердив, що ОСОБА_2 в присутності його особисто та ще іншого свідка пропонувалось пройти тест на стан алкогольного сп`яніння, та що останній відмовився від проходження такого огляду.

В судовому засіданні працівники поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили, що ОСОБА_2 було запропоновано пройти тест на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру «Драгер» на місці зупинки, а також в медичному закладі. Зазначили, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

З огляду на вищенаведене та оцінивши всі матеріали справи в сукупності приходжу до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у порушенні ним п. 2.5а Правил дорожнього руху України, а тому дії останнього вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Враховуючи зазначене не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_2 про наявність підстав для скасування постанови внаслідок неповідомлення його про час та місце судового розгляду, оскільки йому неодноразово надсилалися судові повістки про виклик до суду на адресу, вказану останнім в протоколі про адміністративне правопорушення, що підтверджується наявними в даному протоколі особистим підписом ОСОБА_2 , який засвідчує факт ознайомлення останнього зі змістом цього процесуального документу. Проте в судові засідання ОСОБА_2 не з`явився, хоча був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, а поштові відправлення з повістками повернуто до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням встановленого строку зберігання". Крім того в матеріалах справи наявні клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи, що також свідчить про проінформованість останнього про розгляд даної адміністративної справи. Наведене свідчить про те, що судом було вжито достатніх заходів для своєчасного та належного повідомлення ОСОБА_2 про виклик до суду.

Інші доводи, на які посилається апелянт, не є безумовними підставами для скасування постанови суду першої інстанції, як незаконної.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_2 відповідає вимогам ст.23, 33 КпАП України.

Суддею прийняте законне та обґрунтоване рішення. Порушень вимог чинного законодавства при розгляді справи, які тягнули б за собою скасування постанови, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КпАП України апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, що притягається до відповідальності, ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ратнівського районного суду Волинської області від 16 вересня 2019 року щодо ОСОБА_2 без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Гапончук