Справа № 352/1787/18
Провадження № 33/4808/42/19
Категорія ст. 130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

розглянувши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, непрацюючого, громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 23.08 2018 року о 20 год.40 хв. в с. Чорнолізці Тисменицького району Івано-Франківської області керував мотоблоком марки «ЗУБР» без д.н.з., в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.9А ПДР України.

На постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2018 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою у зв'язку із невідповідністю висновків судді обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Зазначає, що у вказаний день та час повертався з городу, його зупинили працівники поліції і повідомили його про те, що в них є підозра про його перебування в стані алкогольного сп'яніння. Він запевняв працівників поліції в тому, що був втомлений і спиртні напої не вживав. Однак, його було затримано і близько 3-х годин його не відпускали додому, після чого стосовно нього склали протокол про адміністративне правопорушення, який він не підписував та відпустили його додому.

Повідомлень стосовно розгляду справи він не отримував, а з 20.10.2018 року по 31.12.2018 року перебував за кордом, про що свідчать відмітки про перетин кордону в його закордонному паспорті.

04.01.2019 року він отримав копію постанови суду, в наслідок чого він дізнався про накладення на нього адміністративного стягнення.

З висновками суду не згідний, обставини події не відповідають дійсності, оскільки він не керував мотоблоком марки «ЗУБР», як про це зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в нього у власності перебуває мотоблок марки «АУРОРА», у протоколі не вказано, що мотоблок є транспортним засобом. Мотоблок є механічним засобом, не зареєстрований в органах надання послуг МВС, немає державного номерного знаку і він не отримував посвідчення водія.

Таким чином, інкриміноване адміністративне правопорушення відсутнє в його діях, а суд позбавив його права на керування транспортними засобами, якого в нього взагалі не було.

Крім того, просить поновити строк на оскарження постанови суду як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки він не був при ухваленні судового рішення, а копія постанови надійшла тільки 27.12.2018 року та отримана ним 04.01.2018 року.

Постанову суду просить скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Так, до матеріалів апеляційної скарги особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 додано фотокопію паспорта громадянина України для виїзду за кордон, відповідно до якого останній в період з 25.10.2018 року по 31.12.2018 року знаходився за межами України.

Даних у суду про те, що ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи у суду були відсутні.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що копія протоколу про адміністративне правопорушення взагалі не була вручена ОСОБА_2, що свідчить про те, що він не був обізнаний про те, що у встановленому законом порядку притягається до адміністративної відповідальності і стосовно нього в провадженні суду знаходиться відповідна справа.

Приймаючи до уваги, вищевказані обставини, з метою забезпечення права ОСОБА_2 на доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження рішення суду, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, який підтримав вимоги апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а постанову судді необхідно скасувати з наступних підстав.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що поняття «кримінальне обвинувачення», яке використовується у статті 6 Конвенції, має автономний характер і його необхідно розуміти лише виходячи з положень Конвенції.

Подібне застереження означає, що виведення у законодавстві країн-учасниць з-під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень і віднесення їх до юрисдикції інших органів, що може означати визнання національним законодавцем таких проступків адміністративними, для Європейського Суду не матиме значення.

Визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється Європейським Судом не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з врахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов'язки, мати захисника та інші.

Таким чином, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні, вказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, до яких відноситься право знати у якому правопорушенні її звинувачують.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Відповідно до виписаних у ст.ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що копія протоколу про адміністративне правопорушення не була вручена ОСОБА_2

Зокрема, обидва екземпляри протоколів про адміністративне правопорушення (оригінал та його копія) знаходяться в матеріалах справи, що свідчить про грубе порушення вимог ч.2 ст.254 КУпАП (а.с.2-3).

В той же час, вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення є важливою гарантією того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Зокрема, зі змісту рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії» вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред'явлений особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 278 КУпАП суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення повинен був вирішити питання про те, чи правильно складено протокол про адміністративне правопорушення, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП обов'язок вручити протокол про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності покладається на відповідний орган, який складав протокол.

Відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення даних про вручення копії протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та ознайомлення зі змістом протоколу є правовою підставою для повернення матеріалів для належного оформлення, оскільки свідчить про істотне порушення права на захист.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №024989 від 23.08.2018 року відсутні дані проте, що ОСОБА_2 був ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та отримав його копію, що свідчить про істотне порушення права на захист.

Враховуючи стадію, на якій знаходиться розгляд справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для повернення протоколу для його належного оформлення та забезпечення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Апеляційний суд вважає, що невручення копії протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та відсутність даних про роз'яснення їй змісту протоколу про адміністративне правопорушення свідчить про істотне порушення права на захист і є безумовною підставою для скасування рішення про притягнення такої особи до адміністративної відповідальності.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту роздруківки тесту із результатами огляду з використанням спеціального технічного засобу вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від підпису у вказаному документі, що свідчить про те, що він не був згодний з результатами тесту.

Згода водія з результатами огляду на стан алкогольного сп'яніння повинна бути оформлена актом огляду, в якому міститься відповідна графа, підпис в якій засвідчує, що особа, яка проходила огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу повністю погодилась з встановленими результатами і не наполягає на проведенні огляду в медичному закладі. Однак, в матеріалах справи відсутній відповідний Акт огляду, що свідчить про порушння вимог ст.266 КУпАП та п. 6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року, які прямо вказують на необхідність складання вказаного акту. .

Так, за змістом ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп'яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Вказана норма закону більш детально відображена у п. 6 Інструкції, де також наголошено, що огляд на стан алкогольного сп'яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів.

Отже, проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров'я, які затверджені управлінням охорони здоров'я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров'я проведення вказаного огляду заборонено.

Для проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння водія транспортного засобу в закладах охорони здоров'я, відповідно до ч. 3 ст. 256 КУпАП та п.п. 7, 8 Інструкції, є три підстави: 1) незгода водія на проведення огляду на стан сп'яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу; 2) незгода водія з його результатами; 3) скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані.

Лише чітке дотримання вказаної вище процедури проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп'яніння, свідчить про законні вимоги працівників поліції та обґрунтовані підстави проведення вказаного огляду.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в порушення вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яку затверджено наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 акт огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів не складався.

Так, відповідно п.10 розділу II вищевказаної Інструкції, яким встановлюється порядок оформлення протоколів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, протокол про адміністративне правопорушення складається відповідно до статті 254 КУпАП і до нього повинен бути долучений акт огляду на стан сп'яніння у разі проведення огляду на стан сп'яніння.

Відсутність акту огляду не дозволяє суду прийти до висновку про те, що ОСОБА_2 після проходження огляду за допомогою технічного засобу повністю погодився з встановленими результатами і не наполягав на проведенні огляду в закладах охорони здоров'я.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги, що під час апеляційного розгляду справи було встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення в порушення вимог ст.254 КУпАП не був вручений особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та враховуючи, що було порушено встановлений порядок проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння, апеляційний суд вважає, що обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не доведено і провадження підлягає закриттю.

Апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, постанову судді скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2018 року щодо ОСОБА_2 скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_2 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв

Згідно з оригіналом.

Суддя: О.П. Васильєв