Справа № 467/1424/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2019 року суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіца І.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, одруженого, не працюючого, зареєстрований та проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,-

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Суд визнав доведеним, що 06 вересня 2019 року о 19 год. 10 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , висловлюючись на її адресу нецензурною лайкою, внаслідок була завдана шкода її психічному здоров`ю.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173 -2 КУпАП, визнав та пояснив, що на даний час він примирився з дружиною.

У свою чергу, суд, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши надані йому докази у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, зробив такі висновки.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

А положення ст. 280 КУпАП зобов`язують орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про

адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, в силу ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Тож, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає повністю доведеною провину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Зокрема, такі висновки суд зробив із всебічного аналізу наступних доказів :

- протоколу про адміністративне правпорушення серії АПР 18 № 566013 від 06 вересня 2019 року, як то, у частині часу, місця, способу вчинення адміністративного правопорушення, а так само і наслідків, що могли настати;

- письмових пояснень ОСОБА_2 від 06 вересня 2019 року, які кореспондуються за своєю суттю із даними, що відображені в протоколі про адміністративне правопорушення;

- письмових пояснень ОСОБА_3 від 09 липня 2019 року, зокрема, в частині способу вчинення правопорушення, а саме вживання нецензурної лайки на адресу дружини.

- особистих пояснень ОСОБА_1 , наданих ним в судовому засіданні, які сприймались судом безпосередньо і які не суперечать інших відомостям, що зафіксовані в матеріалах провадження.

Дані стосовно сімейного стану ОСОБА_1 , як то, факту його перебування у шлюбі з ОСОБА_2 є достовірними і не викликають сумніву у суду.

Усі ці докази, у їх сукупності, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у справі, як то, щодо часу, місця, способу вчинення адміністративного правопорушення, а також наслідків, що настали.

Отже, суд сприймає їх як належні, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у цьому провадженні і мають для нього значення.

Суд, крім цього, не встановив наявності недопустимих доказів у цьому провадженні, позаяк, будь яких даних про отримання їх з порушенням встановленого законом порядку чи то внаслідок суттєвого порушення прав, свобод чи законних інтересів особи, у своєму розпорядженні не мав.

Кваліфікуючи дії ОСОБА_1 , суд виходив із положень Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству від 07 грудня 2017 року № 2229 -VIII, який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства ( далі Закон).

Зокрема, із положень п. 3 ст. 1 Закону, згідно яких домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

У свою чергу, особа, яка постраждала від домашнього насильства це - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі ( п. 8 ст. 1 Закону).

А психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи ( п. 14 Закону).

У цьому контексті, суд ураховував той факт, що потерпіла мала побоювання за свою безпеку, позаяк, звернулась до органу Національної поліції, що достовірно установлено судом із даних протоколу про прийняття її заяви від 09 вересня 2019 року.

При цьому, потерпіла доводиться дружиною ОСОБА_1 і останні перебувають в зареєстрованому шлюбі, що слідує із даних його паспорта, а відтак, сфера дії законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється на неї, що випливає із норм ст. 3 Закону.

Також, суд врахує, що домашнє насильство, у контексті положень ст. 173-2 КУпАП, являє собою умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

А тому, з огляду на наведене, у ракурсі установлених фактичних обставин справи шляхом встановлення юридично значущих ознак, визначення правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненої дії конкретному складу правопорушення, передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення, суд вважає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки він вчинив домашнє насильство психологічного характеру.

При цьому, інформацією про те, що його було піддано адміністративному стягненню за одне із порушень, передбачених ч.1 ст. 173 -2 КУпАП, протягом року, на даний час суд не володіє, а тому виключає сумніви щодо можливої кваліфікації його дій за ч.2 ст. 173-1 КУпАП.

За такого, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, суд визнав повністю доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-1 КУпАП за обставин, установлених судом.

Разом із цим, суд позбавлений з об`єктивних причин накласти на нього адміністративне стягнення, зокрема, через таке.

Так, положеннями п. 7 ст. 247 КУпАП імперативно визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

У свою чергу, згідно ч. 2 ст. 38 вказаного Кодексу, якщо справи про адміністративні правопорушення підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Так, в судовому засіданні було безсумнівно установлено, що правопорушення ОСОБА_1 було учинене 06 вересня 2019 року, а тому строк накладенні адміністративного стягнення на нього, у розрізі норми ч.2 ст. 38 КУпАП, закінчився 06 грудня 2019 року, у той час, як протокол про адміністративне правопорушення надійшов до суду лише 10 грудня 2019 року.

За таких обставин, враховуючи той факт, що на момент розгляду цієї справи строки, передбачені ст. 38 КУпАП, минули, провадження у справі слід закрити на підставі п.7 ст. 247 того ж Кодексу.

В свою чергу, належить враховувати, що за п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому у даному випадку судовий збір не підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 251, 252,283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-1 КУпАП - закрити на підставі п. 7 ст. 247 цього ж Кодексу.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Суддя І.В. Явіца