Справа № 206/218/19
Провадження № 3/206/219/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

29.03.2019 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Малихіної В.В.,

при секретарі Сєдовій А.О.,

за участі:

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

захисника-адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро матеріали справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 01.01.2019 року близько 11:43 год. - 11:50 год. не виконав вимогу про зупинку ТЗ, чим порушив пп. 2.4 ПДР та був зупинений шляхом переслідування за адресою: м. Дніпро, вул. О. Галича, буд. 64, вибіг з авто та почав тікати, на законну вимогу зупинитися та залишатися на місці не реагував. Вимогу було подано лейтенантом ОСОБА_3 та лейтенантом ОСОБА_4, своїми діями ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законним вимогам поліцейського, за що передбачена відповідальність ст. 185 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 провину не визнав, при цьому суду показав, що 01.01.2019 року йшов додому з товаришем, до них підійшли поліцейські та повідомили, що він нібито десь їхав і вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського. Стосовно автівки, суду показав, що ще 31.12.2018 року передав свою автівку своєму товарищу на ім'я Андрій, і більше не бачив.

Допитаний в судовому засіданні патрульний ОСОБА_4, суду показав, що 01.01.2019 року заступив на службу разом із напарником ОСОБА_3, рухались в бік вул. Карагандинської, побачили, що від'їжджає автівка марки Ланос, сірого кольору, не ввімкнувши покажчик повороту, почали рухатись за автівкою, як раптом вона почала прискорюватись, у зв'язку з порушенням ПДР та підозрілим різьким рухом вказаної автівки, було подано звуковий та світловий сигнали, щоб водій Ланосу зупинився, однак той продовжував рух, наздогнали автівку вже у тупіку, із неї вискочили чотири людини, хлопець на ім'я Микола та дівчина, які побігли в одну сторону, а водій автівки - ОСОБА_1 разом із хлопцем, що сидів поряд з ним на передньому пасажирському сидінні в інший бік. Так вони з напарником наздогнали лише пасажирів хлопця Миколу та дівчину, хлопця затримали, а дівчину згодом відпустили додому.

Допитаний в судовому засіданні патрульний ОСОБА_3, суду показав, що 01.01.2019 року він разом із напарником рухались вулицями ж/м Придніпровськ, побачили, що по вул. Карагандинській від'їжджає сірий Ланос, не ввімкнуши покажчик повороту, почали наближатись до цього авто, ввімкнули червоний проблискуючий маячок та подали звукові сигнали, щоб водій зупинився, та він не реагував та продовжував рух по вул. Кантермирівській, потім на вул. Станіславського та у приватний сектор, в тупіку по вул. О.Галича, автівка нарешті зупинилась і з неї вискочили та вибігли чотири особи, водій - ОСОБА_1 та хлопець, що знаходився на передньому пасажирському сидінні, побігли в один бік, пасажири, які були на задньому сидінні: хлопець та дівчина побігли в інший бік, далі їм з напарником вдалось затримали дівчину з хлопцем, а прикмети двох інших передали в орієнтування, і через деякий час патрульні з екіпаду 326-325, затримали ОСОБА_1, переслали фото, і дівчина (яка вибігала з тієї ж автівки) впевнено впізнала його, як водія автомобіля Ланос, проте відмовилась надавати про це письмові свідчення.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, переглянувши відеозапис із нагрудних камер поліцейських, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи.

Статтею 185 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Відповідано до ч. 2, ч. 6 ст. 62 Закону України "Про Національну поліцію" законні вимоги поліцейського є обовязковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами. Втручання в діяльність поліцейського, перешкоджання виконанню ним відповідних повноважень, невиконання законних вимог поліцейського, будь-які інші протиправні дії стосовно поліцейського мають наслідком відповідальність відповідно до закону.

Злісна непокора може бути вчинена у різних формах: не обовязково фізично перешкоджати складенню протоколу або хапати за одяг поліцейського, достатньо лише відмови, вираженої у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які виконують службові обовязки.

Так, не дивлячись на заперечення ОСОБА_1 своєї винуватості, вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП підтверджується дослідженим в судовому засіданні доказами: протоколом про адміністративне правопорушення, свідченнями поліцейських ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які послідовно та чітко розказали та показали про обставини скоєння ОСОБА_1 правопорушення, а також відеозаписами із нагрудних камер поліцейських, на яких серед іншого зафіксовано як дівчина, що їхала в автівці разом із ОСОБА_1 впізнає останнього на фото при його затриманні однак не бажає про це свідчити (файл DSJX3048871_004887).

При цьому, в ході судового розгляду судом не встановлено жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Також, розцінюються, як намагання ввести суд в оману доводи захисника про те, що за кермом автівки був не ОСОБА_1, та вони не могли бачити його оскільки у автівки тоноване скло, оскільки допитані свідки, будучи попередженими про кримінальну відповідальність впевнено підтвердили, що бачили водієм саме ОСОБА_1

Доводи ОСОБА_1 про те що він ввіддав автівку 31.12.2018 року іншій особі та лише випадково прогулювався поряд із місцем, де знаходилась його автівка 01.01.2019 року, суд вважає неправдивими та такими, що суперечать матеріалам справи та відеозаписам з нагрудних камер поліцейських.

На думку суду, невизнання ОСОБА_1 вини, має на меті уникнення від адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення, оскільки вказані вище твердження ОСОБА_1 та захисника, спростовуються матеріалами справи та доказами, отриманими судом безпосередньо під час судового розгляду.

Дії ОСОБА_1 кваліфікуються вірно за ст. 185 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Приймаючи дане рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об'єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей вважаю вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, доведеною повністю.

За загальними правилами накладення стягнення за адміністративне правопорушення, встановленими ст. 33 КУпАП стягнення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України (ч. 1ст. 33 КУпАП). При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність.

З урахуванням обставин справи та особи правопорушника, вважаю за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 5 діб.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що як джерело права суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Оскільки рішенням Європейського суду з прав людини від 30.10.2014 року у справі «Швидка проти України», яке набуло статусу остаточного 30.01.2015 року та яким було констатовано порушення статті 2 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо негайного виконання постанови суду про накладення адміністративного стягнення у виді арешту, вважаю за необхідне дану постанову про накладення стягнення у виді адміністративного арешту звернути до виконання після набрання нею законної сили, а строк адміністративного арешту відраховувати з моменту затримання особи.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується, особою, на яку покладено таке стягнення в розмірі, передбаченому п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а саме, 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33-35, 185, 221, 245, 276-280, 283-287 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, адміністративне стягнення у виді 5 (п'яти) діб адміністративного арешту.

Постанову звернути до виконання після набрання нею законної сили.

Строк адміністративного арешту ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відраховувати з моменту його затримання.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Штраф має бути сплачений не пізніше, як через п'ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або опротестування такої постанови - не пізніше як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або протесту без задоволення.

У разі несплати штрафу у вищезазначений строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення стягується подвійний розмір штрафу, а також витрати на облік вчиненого правопорушення.

Строк пред'явлення постанови до виконання 3 місяці.

Постанова може бути оскаржена в 10-денний строк з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В.В. Малихіна