Номер провадження: 33/813/1724/19
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Прібилов В. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду - Прібилов В.М.,

за участю: секретаря судового засідання - Стоянової Л.І.

прокурора Войтова Р.Г.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2019 року,-

встановив:

Зазначеною постановою суду,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 з 26.02.2018 року по 18.09.2018року знаходилася на службі в Національній поліції України, на посаді заступника начальника відділу поліції - начальника слідчого відділу Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, маючи спеціальне звання - підполковника поліції та спеціальний жетон з індивідуальним номером - 0040977. Після звільнення зі служби в поліції, з 27 вересня 2018 року та припинення її діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави, несвоєчасно подала в НАЗК електронну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, чим порушила вимоги передбачені ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, зазначила, що оскаржувана постанова винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконною з огляду на наступні обставини:

- суддею не було враховано того, що, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу, в той час як ОСОБА_1 не мала умислу на вчинення адміністративного правопорушення, що виключає можливість притягнення її до адміністративної відповідальності;

- лише 16.10.2018 року ОСОБА_1 стало відомо, що її звільнили з 18.09.2018 року у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення. Декларація суб`єкта декларування, який припиняє діяльність пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування з ініціативи роботодавця, подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня коли суб`єкт декларування дізнався чи повинен був дізнатися про таке. Таким чином граничний термін подання ОСОБА_1 декларації - 13.11.2019 року, подана декларація 11.11.2019 року, тобто в строк передбачений законодавством.

- досудова перевірка по справі проведена не уповноваженим на те органом, а саме Одеським управлінням Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якого відсутні повноваження на здійснення перевірки декларацій. В матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки.

- оскільки 16.10.2018 року було виявлено факт несвоєчасного подання декларації, то відповідно до ч. 3 ст. 38 КУпАП, строки притягнення до адміністративної відповідальності, спливли ще 16.01.2019 року.

- суд першої інстанції не розглянув жодного з аргументів ОСОБА_1 , які вона заявляла під час розгляду справи, чим порушив її право на справедливий суд.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила слухати справу без її участі.

Прокурор, заперечуючи проти апеляційної скарги, послався на підтвердження матеріалами справи факту несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації, які стали наслідком халатного відношення останньої до виконання вимог закону та заперечував проти доводів апеляції щодо закриття провадження з закінченням строку, визначеного ст.38 КУпАП, посилаючись при цьому на наявність відповідного роз`яснення НАЗК та просив оскаржувану постанову залишити без змін.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції - скасувати, а провадження у справі закрити, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вимогами ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що суд першої інстанції під час розгляду справи в частині розгляду справи та надання правової оцінки діям правопорушника, в повній мірі дотримався вищевказаних вимог КУпАП.

Так, районний суд розглянув справу згідно з вимогами КУпАП, дослідив матеріали справи та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Винуватість ОСОБА_1 підтверджується долученими до матеріалів справи доказами, а саме: роздруківкою скриншоту з сайту НАЗК всіх декларацій та змін поданих до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_1 ; роздруківкою декларації перед звільненням за 2018 рік на 8-ми арк.; копією листа НАЗК від 12.06.2019 № 44-01/49809/19 та послідовність дій ОСОБА_1 в ITC Реєстрі всього на 4-х арк.; копією повідомлення до НАЗК начальника ГУНП в Одеській області Головіна Д.В., від 16.10.2018 № 9/6736 на 1-му арк.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є несвоєчасне подання декларації без поважних причин.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 визначається ставленням останньої до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Посилання ОСОБА_1 на відсутність в її діях суб`єктивної сторони правопорушення не ґрунтується на законі, оскільки вона вчинила бездіяльність, що вказує на наявність в останньої непрямого умислу, тобто халатного відношення до вимог закону та свідчить про наявність в її діях ознак правопорушення, передбаченого ст.172-6 ч.1 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про необізнаність останньої про звільнення її з посади, оскільки тривалість її відсутності на робочому місці та наявність в матеріалах справи даних про неможливість вручення їй копії наказу про звільнення, вказує на обізнаність останньої з наказом про її звільнення та в тому числі свідчить про здійснення нею дій, направлених на уникнення від отримання копії наказу про звільнення.

Що стосується доводів апелянта про проведення перевірки неналежним суб`єктом, то вони також спростовуються наявним у матеріалах справи листом НАЗК, з якого вбачається, що проведення перевірки за фактом несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації доручено департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, що не заборонено законом (а.с.10).

Водночас, як вбачається з тексту оскаржуваної постанови, доводи ОСОБА_1 , заявлені останньою в районному суді, повністю перевірені та їм надана відповідна правова оцінка.

Разом з тим, доводи апелянта про закінчення на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення заслуговують на увагу та вказують на те, що районним судом допущені порушення вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, які є підставою для скасування постанови районного суду.

Так, рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто, вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Згідно до положень ч. 3 ст. 38 КУпАП, адміністративні стягнення за вчинення корупційного правопорушення може бути накладено протягом трьох місяців із дня виявлення, але не пізніше двох років із дня його вчинення.

Для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, важливу роль відіграють як день вчинення, так і день виявлення правопорушення.

Разом з тим, сам розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обтяжений строками, визначеними ст. 38 КУпАП, а передбачений ст. 277 КУпАП, що є гарантією всебічного, об`єктивного і повного з`ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.

Якщо на момент розгляду справи в суді закінчились строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, то суд в разі заперечення особою своєї вини чи наявності у її діях складу адміністративного правопорушення, спочатку в повному обсязі досліджує всі обставини справи, встановлює, чи містить діяння ознаки та склад адміністративного корупційного правопорушення, чи винна вона в його вчиненні, і лише після цього закриває провадження.

З матеріалів справи вбачається, що повідомлення про несвоєчасне подання ОСОБА_1 щорічної декларації було надіслане з НАЗК до департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України 12.06.2019 року та отримано управлінням 14.06.2019 року (а.с.10).

За результатами перевірки 30.08.2019 року, старшим оперуповноваженим в ОВС Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України Мазур В.В. було складено протокол про вчинення адміністративного корупційного правопорушення, який направлений на розгляд до Суворовського районного суду м. Одеса.

Враховуючи вищевикладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що про існування факту вчинення ОСОБА_1 корупційного адміністративного правопорушення, Національне агентство з запобігання корупції було обізнане 12.06.2019 року, тобто саме з цієї дати необхідно обчислювати строк, який становить три місяці, протягом якого винна особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

При цьому, розглядаючи зазначену справу, суддя районного суду, маючи у наявності матеріали, які свідчили про виявлення факту правопорушення саме 12.06.2019 року, приймаючи 18.10.2019 року рішення за результатами розгляду адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 , увагу на те, що на момент розгляду справи закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, які передбачені ст.38 КУпАП не звернув та наклав стягнення поза межами встановленого законом трьохмісячного строку.

Посилання прокурора на відповідні роз`яснення Національного агентства з запобігання корупції та відрахування часу виявлення правопорушення саме з моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення не може бути прийнято до уваги, оскільки вимоги ст.38 КУпАП, які імперативно викладені у частині 3 зазначеної статті і які є обов`язковими для виконання усіма суб`єктами, які наділені правами складання протоколу про адміністративне правопорушення, свідчать про протилежне.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що вимога закону про подання державним службовцем декларації у певний період носить імперативний характер, а тому посилання прокурора на необхідність збору відповідних доказів та обрахування строку накладення адміністративного стягнення саме з моменту складання протоколу, не можуть бути прийняті до уваги, в тому числі з урахуванням вимог закону, що свідчить про надання відповідному органу, уповноваженому на складання протоколів про корупційні правопорушення достатнього строку для перевірки цих фактів та прийняття за результатами перевірки відповідного рішення.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що на момент постановлення рішення районного суду відносно ОСОБА_1 в даній справі закінчились строки накладення адміністративного стягнення, відповідно до вимог ст. 38 КУпАП.

Закінчення строку накладення адміністративного стягнення, є обставиною яка виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення, у відповідності з положенням п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, згідно з якою провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково, оскаржувану постанову - скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення - закрити, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 33, 38, 247, 289, 293, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2019 року, якою ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити, в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду В.М. Прібилов