Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/90/19 Головуючий у суді І-ї інстанції Загреба А. В.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2019 року. Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду Ткаченко Л.Я., розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м.Кіровограда від 10 січня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,
визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, а також стягнуто в дохід держави судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.,
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
захисника Іванова О.В.,

В С Т А Н О В И Л А:
Постановою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 10 січня 2019 року, ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що 12.12.2018 року в 03.36 год., по вулиці Звенігородській у м. Кропивницький, керував транспортним засобом автомобілем марки «HYUNDAI SONATA», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, підвищена жвавленість. Пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в КЗ «КОНД» у лікаря-нарколога відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, а від так, скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням районного суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови районного суду.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку зазначає, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно нього не був присутнім. Крім того, не повідомлявся належним чином про час та дату її розгляду, про те, що у відношенні нього винесена постанова, він дізнався лише 25.01.2019 року від свого захисника - адвоката Іванова О.В., який 25.01.2018 року ознайомився з матеріалами справи та встановив даний факт.

Копію даної постанови він не отримував, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази її направлення йому засобами поштового зв`язку.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає дату 25.01.2019 року - датою отримання копії постанови суду, а отже строк подання апеляційної скарги пропустив з поважних причин, а тому просить поновити строк на апеляційне оскарження.

За наслідком розгляду апеляційної скарги просить постанову районного суду скасувати, а провадження по справі закрити.

В мотивування вимог апеляційної скарги зазначає, що у постанові зазначено, що 12.12.2018 року в 03.36 год., по вулиці Звенігородській в м. Кропивницький, він керував транспортним засобом автомобілем марки «HYUNDAI SONATA», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, підвищена жвавленість.

Однак, він не керував транспортним засобом по вулиці Звенігородській в м. Кропивницький, оскільки такої вулиці в м.Кропивницькому не існує.

Також, за наведених в постанові обставин, в момент коли під`їхали працівники поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , він не виконував функції водія, які визначені п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 р. №1306 в редакції від 01.01.2018 року, а отже, не керував автомобілем марки «HYUNDAI SONATA», державний номерний знак НОМЕР_2 та не був зупинений працівниками поліції.

Також апелянт зазначає, що відповідно до п.4 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: - наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння ( порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці; - звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; - сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; - почервоніння обличчя або неприродна блідість. Таким чином, зазначених двох ознак, які до речі пояснюються простою нервовістю із-за упереджених дій поліцейських по відношенню до нього, замало для визначення ознак наркотичного сп`яніння. Інші ознаки, як-то, звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, поліцейським Мироненко О.В. не встановлювались, хоч під час спілкування він тримав в руках ліхтар і міг це зробити. Крім цього, серед зазначених ознак наркотичного сп`яніння, відсутня така ознака, яка зазначена у постанові - підвищена жвавленість.

Також відповідно до постанови, пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в КЗ «КОНД» у лікаря-нарколога відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, а від так, скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Проте, від проходження огляду на стан наркологічного сп`яніння він не відмовлявся, оскільки на запитання поліцейського Мироненко О.В., він чітко відповів, що буде проходити наркологічний контроль в передбаченому законом порядку. Даний факт наявний на доказах відеофіксації, які додані до матеріалів справи - файл DSJX300076_ВА0076 час 03.58 хв. В подальшому, внаслідок погроз і тиску як з боку поліцейських ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , так і свідків, внаслідок сильного душевного хвилювання та побоювання за своє життя, він був примушений надати відповідь, що відмовляється від проходження наркологічного огляду, аби скоріше це все закінчилось. Однак, відмова від проходження наркологічного огляду не відповідала його внутрішній волі, оскільки він не заперечував від проходження наркологічного контролю і хотів його пройти, аби доказати безпідставність і упередженість дій поліцейських по відношенню до нього, тобто, його волевиявлення, у розумінні ч.3 ст.203 Цивільного кодексу України, не було вільним.

Також, відповідно до «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», та «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», не можуть бути залучені як свідки працівники Національної поліції або особи, щодо неупередженості яких є сумніви. В даному випадку, у нього є великі сумніви щодо неупередженості свідків, які були на місці події, та й взагалі, вважає, що це були переодягненні поліцейські, оскільки вони поводились так же агресивно по відношенню до нього, як і поліцейські.

Також, апелянт звертає увагу, що водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно п.12 розділу II «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я, а не виключно до КЗ «КОНД».

Таким чином, в момент, коли під`їхали поліцейські ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , він не перебував в якості водія, автомобіль поліцейські ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не зупиняли під час його руху під його керуванням, ознаки наркотичного сп`яніння, як-то виражене тремтіння пальців рук та підвищена жвавленість, чомусь були виявлені поліцейським ОСОБА_2 не відразу після звернення до нього, а тільки через 20 хвилин та і їх замало для визначення ознак наркотичного сп`яніння, а також поліцейський ОСОБА_2 не направив його до найближчого закладу охорони здоров`я.

Щодо розгляду справи районним судом без його участі апелянт зазначає наступне.

Відповідно до постанови зазначено, що ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причини неявки до суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи від останнього до суду не надходило. Судом вжито передбачених процесуальним законодавством заходів для повідомлення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи, зокрема, направлення судових повісток за адресою, вказаною в протоколі про адміністративне правопорушення, який ОСОБА_4 підписав без зауважень, а відповідно підтвердив правильність відомостей про себе.

Однак, в протоколі про адміністративне правопорушення від 12.12.2018 року серії БД №216014, зазначено і зачитано було йому поліцейським ОСОБА_2 (файл відеофіксації), про те, що розгляд справи відбудеться 15.01.2019 року о 12 годині у Ленінському районному суді м.Кіровограда, про що свідчить також його підпис в протоколі про ознайомлення з датою розгляду.

Разом з цим, в матеріалах справи не міститься доказів належного повідомлення його про час та дату розгляду справи, окрім протоколу від 12.12.2018 року серії БД №216014.

Наявна в матеріалах справи заявка про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою СМС повідомлення (а.с.8) без його вільного волевиявлення, у розумінні ч.3 ст.203 Цивільного кодексу України, яке не відповідало його внутрішній волі, шахрайським способом була заповнена поліцейським ОСОБА_2 від його імені. Однак, дана заявка адресована Кіровському районному суду та з тексту даної заявки, вона призначалась в рамках апеляційного оскарження. Крім того, вона не заповнена належним чином, щодо відправки кириличним чи латинським шрифтом, тому, він й не отримував на зазначений номер телефону ніяких повідомлень про судовий розгляд.

Також, Ленінський районний суд м.Кіровограда, у відповідності до ст.268 КУАП, міг застосувати по відношенню до нього привід, але й цього чомусь зроблено не було.

Апелянт зазначає, що ним 17.01.2019 року до Ленінського районного суду м.Кіровограда, було направлене клопотання про перенесення розгляду справи (а.с.19), в зв`язку з необхідністю залучення захисника, але, як стало відомо 25.01.2019 року після ознайомленні захисника з матеріалами справи, постанова була вже винесена ще 10.01.2019 року.

Таким чином, Ленінським районним судом м.Кіровограда при розгляді справи та винесенні постанови порушено вимоги ч.1 ст.268 КУАП, якою визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та за її відсутності, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Районним судом при розгляді справи та винесенні постанови також порушено вимоги ст.ст.278,279 та 280 КУАП, а саме: при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення не з`ясовано, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до л адміністративної відповідальності.

На засіданні не заслуховувалась особи, які беруть участь у розгляді справи, не досліджувались докази і не вирішувались клопотання.

Не з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також не з`ясовано інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім зазначених порушень, постанова Ленінського районного суду м.Кіровограда ґрунтується на нормативно - правових документах, які втратили чинність.

Так, в описовій частині постанови зазначено, що стан сп`яніння встановлюється шляхом огляду правопорушника, який проводиться згідно з інструкцією про порядок направлення для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів (затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ, Міністерства охорони здоров`я та Міністерства юстиції України № 114/38/15-36-18 від 24 лютого 1995 року). Однак, згідно з наказом МВС, МОЗ та МЮУ від 21.04.2009 року №81/261/712/5, зазначений в постанові суду наказ, на день винесення постанови втратив чинність.

Таким чином, апелянт вважає, що районним судом постановлене несправедливе та упереджене рішення, яке не ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, що в своїй сукупності привело до порушення Судом вимог ч.1 ст.6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набула чинності для України 11.09.1997 року. Крім цього, оскільки приватні перевезення пасажирів у службі таксі є його основним джерелом існування, і позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, позбавить його цього джерела на зазначений строк, а отже апелянт вбачає в цьому і порушення його конституційних прав, передбачених ст.ст.43, 64 Конституції України.

Окремо хотів зазначає про відсутність у справі належних та допустимих доказів.

Так, протокол про адмінправопорушення від 12.12.2018 року серії БД №216014 не може бути належним та допустимим доказом оскільки: в ньому вказане не існуюче в м.Кропивницькому місце вчинення правопорушення - вул.Звенігородська; зазначені неіснуючі ознаки наркотичного сп`яніння, такі як - підвищена жвавленість; зазначене прізвище свідка, якого не було на місці правопорушення - ОСОБА_5 ; відсутня відмітка про те, що йому роз`яснені права і обов`язки, які і не роз`яснювались.

Щодо наявних в матеріалах справи пояснень свідків, то відповідно до вимог вищезазначених нормативно - правових документів, не можуть бути залучені як свідки особи, щодо неупередженості яких є сумніви. Однак, у нього є великі сумніви щодо неупередженості свідків, які були на місці події, та й взагалі, склалось враження, що це були переодягненні поліцейські.

Додані органами Національної поліції до матеріалів справи докази у вигляді файлів відеофіксації, є фрагментарними (загальною тривалістю до 5 хвилин) та не відображають в повному обсязі всіх подій на протязі більше 2 годин спілкування з поліцейськими та свідками.

Таким чином, враховуючи наведене, вважає, що в його діях не було події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а наявні у справі докази не є допустимими та належними.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно ст. 289 КУпАП, у разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин, його може бути поновлено за заявою особи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 285 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Як убачається з матеріалів справи в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 присутній не був. 17.01.2019 року до Ленінського районного суду м.Кіровограда, ОСОБА_1 направив клопотання про перенесення розгляду справи (а.с.19), в зв`язку з необхідністю залучення захисника.

Проте, відповідно до матеріалів справи, захисник звернувся до районного суду з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи та відповідно до відмітки ознайомився з матеріалами 25.01.2019 року.

Таким чином, про винесену постанову від 10.01.2019 року захиснику та особі які притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 стало відомо 25.01.2019 року.

Відповідно до штампу вхідної кореспонденції Ленінського районного суду м. Кіровограда, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказану постанову 04.02.2019 року, тобто у межах десятиденного строку з того дня коли він дізнався про існування вказаного судового рішення.

У зв`язку з цим, вважаю обґрунтованими доводи ОСОБА_1 про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 січня 2019 року, оскільки справу розглянуто без його участі, а копію судового рішення ОСОБА_1 не отримував.

Апеляційний суд, враховуючи вимоги ст. 55 Конституції України про вільний доступ кожного до правосуддя для захисту своїх прав і свобод, з урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом та обставини, на які посилається апелянт, приходить до висновку, що ОСОБА_1 пропустив строк на оскарження постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.01.2019 року з поважних причин, а тому строк на апеляційне оскарження вказаної постанови підлягає поновленню.

Згідно до ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. В ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.280 та 283 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Постанова судді повинна бути законною і обґрунтованою.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 за №14, «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, зазначено:

звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників;

суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КпАП щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи це можливо лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і якщо від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Вказаних вимог закону, районний суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , недотримався, через що постанова суду підлягає скасуванню, виходячи з такого.

Як убачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, судовий розгляд відбувся без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Районний суд, розглядаючи справу без участі ОСОБА_1 не зважаючи на відсутність даних підтверджуючих про належне повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про дату та місце розгляду справи, в супереч положень ст. 268 КУпАП розглянув справу без його участі.

Окрім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 216014 від 12.12.2018 року, ОСОБА_1 повідомлено під підпис про те, що розгляд справи відбудеться 15.01.2019 року о 12.00 год. у Ленінському районному суді м. Кіровограда.

Таким чином, суд першої інстанції фактично позбавив особу, яка притягується до адміністративної відповідальності права приймати участь особисто в судовому засіданні, чим фактично порушив його право на захист, що є неприпустимим.

Отже, розгляд справи без участі ОСОБА_1 , як особи яка притягається до адміністративної відповідальності, є порушенням його права на захист, а тому в цій частині доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду, а тому постанова районного суду підлягає безумовному скасуванню з винесенням апеляційним судом нової постанови.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ч.1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у виді штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України передбачений обов`язок водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 12.12.2018 року в 03.36 год., по вулиці Звенигородській в м. Кропивницькому, керував транспортним засобом автомобілем марки «HYUNDAI SONATA», д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, підвищена жвавленість. Пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в КЗ «КОНД» у лікаря-нарколога відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 вину у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не визнав та пояснив апеляційному суду, що він займається приватними перевезеннями у службі таксі. Близько 03.00 години 12 грудня 2019 року він рухався з пасажиром з Ж/Д вокзалу м. Кропивницького на вул. Звенігородську (мікрорайон Кущівка). Під час руху він помітив, що позаду нього на невеликій відстані рухається патрульний автомобіль поліції. Оскільки того часу йшов сніг він зупинився та очистив дзеркала заднього виду та задній номерний знак. Коли разом з пасажиром він під`їхав до вул. Звенігородської до його автомобіля під`їхав екіпаж поліції, з якого вийшов поліцейський ОСОБА_2 та повідомив, що на його автомобілі засніжений задній номерний знак, на що він повідомив про те, що йде сніг та на патрульному авто також номер засніжений.

Під час перевірки документів поліцейський звернув увагу на те, що у нього тимчасовий талон на право керування. На його запитання чому тимчасовий талон, він повідомив, що відносно нього розглянута справа за ст. 130 КУпАП Кіровським судом та справу закрито.

Після цього, із патрульного автомобіля вийшов другий поліцейський, якого він впізнав, оскільки 01.11.2018 року ним був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Цим поліцейським був ОСОБА_3 , його поведінка по відношенню до нього стала агресивною. Після чого йому стало зрозуміло, що у даних поліцейських упереджене ставлення. Через 20 хвилин, поліцейський ОСОБА_2 знову підійшов до його автомобіля та повідомив, що він виявив у його ознаки наркотичного сп`яніння. На запитання поліцейського, чи буде він проходити медичний оглян на стан наркотичного сп`яніння, він відповів, що буде. Однак повідомив поліцейським, що не залишить автомобіль без нагляду та просив надати можливість зателефонувати знайомим, які зможуть наглянути за автомобілем. Поліцейські йому відмовили та сказали, що запросять свідків. Через деякий час під`їхав інший патрульний автомобіль, з якого вийшли особи та разом з поліцейськими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підійшли до його автомобіля.

Поліцейські повідомили, що вони запросили свідків, при цьому не повідомив, що це за свідки. Він намагався звернутись до свідків, однак один свідок в погрозливій формі перебив його, не давши пояснити свою позицію з приводу упередженості дій поліцейських до нього. Він злякався, оскільки зрозумів, що свідки, як і поліцейські упереджені. Крім того вважає, що свідки це переодягненні поліцейські.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, його вина повністю підтверджується зібраними у справі доказами.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №216014 від 12.12.2018 року, вбачається, що 12.12.2018 року в 03.36 год., по вулиці Звенігородській в м. Кропивницький, ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки «HYUNDAI SONATA», д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, підвищена жвавленість. Пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядкув КЗ «КОНД» у лікаря-нарколога відмовився в присутності двох свідків: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.1).

Згідно пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_5 убачається, що 12.12.2018 року близько 04.50 годині, вони були присутні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 . Працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти медичний огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в КЗ «КОНД» у лікаря нарколога. На вказану пропозицію ОСОБА_1 відмовився у їх присутності.

В судове засідання апеляційного суду викликалися свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , проте, допитати вказаних свідків не представилось можливим, оскільки свідок ОСОБА_5 27.02.2019 року направлений для проходження військової служби за контрактом у Збройних сил України (Львівська область).

Свідок ОСОБА_7 будучи належним чином повідомлений до апеляційного суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив.

Разом з цим, письмові пояснення вказаних свідків, які містяться у матеріалах справи, сумнівів у суду не викликають, оскільки вказані пояснення узгоджуються з іншими доказами у справі, а саме: протоколом та відеозаписом подій.

Інспектор патрульної поліції Мироненко О.В. повідомив апеляційному суду, що 12.12.2018 року він у складі екіпажу патрульної поліції з інспектором ОСОБА_8 патрулював у м.Кропивницькому. Під час патрулювання ними був помічений автомобіль з засніженим номерним знаком. Слідуючи за вказаним автомобілем, після того, як автомобіль зупинився для висадки пасажира, вони підійшли до водія, яким виявився ОСОБА_1 , та повідомили, що задній номерний знак засніжений. Під час перевірки документів ОСОБА_1 та спілкування з останнім, ним були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння. На пропозицію пройти медичний огляд у медичному закладі ОСОБА_1 спочатку погодився, проте, відмовився саме з їхнім складом екіпажу проходити огляд не бажав посилаючись на те, що його напарник ОСОБА_8 має до нього упереджене ставлення. Однак на їх пропозицію проїхати до медичного закладу з іншим екіпажем патрульної поліції ОСОБА_1 відмовився, у зв`язку з чим були запрошені свідки, щоб зафіксувати його відмову від проходження медичного огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння.

З відеозапису убачається - обставини керування ОСОБА_1 автомобілем, пропозицію працівників поліції ОСОБА_1 пройти медичний огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, відмову ОСОБА_1 на вказану пропозицію, а також убачається наявність двох свідків під час відмови останнього пройти медичний огляд.

Наведені докази є узгодженими, належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність відсутні, а тому в своїй сукупності підтверджують обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Допитаний за клопотанням апелянта працівник поліції Будугай А.О., апеляційному суду повідомив, що ОСОБА_1 знає оскільки відносно нього 01.11.2018 року складав протокол про адміністративне правопорушення. Однак, 12.12.2018 року під час складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , присутній не був у зв`язку з тим, що з 01.12.2018 року по 20.12.2018 року перебував у відпустці.

Свідок ОСОБА_9 апеляційному суду повідомив, що він приїхав поїздом до м. Кропивницького та визвав таксі. Сівши в таксі він вирушив на вул. Звенигородську. Під час руху він помітив, що позаду рухається патрульний автомобіль поліції. Під`їхавши за потрібною йому адресою він вийшов з автомобіля таксі, розрахувався з водієм, забрав свою сумку та пішов. Бачив як до таксі під`їхав поліцейський автомобіль. Що було дальше він не бачив, оскільки зайшов до двору. Будь яких ознак наркотичного сп`яніння у водія таксі він не бачив, зовнішній вигляд водія у нього ніяких підозр не викликав.

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі ставить під сумнів факт керування транспортним засобом, проте такі доводи спростовуються відеозаписом подій, який міститься в матеріалах справи та поясненнями свідка ОСОБА_9 .

Доводи про те, що протокол відносно нього від 12.12.2018 року серії БД №216014 не може бути належним та допустимим доказом оскільки: в ньому вказане не існуюче в м.Кропивницькому місце вчинення правопорушення - вул.Звенігородська, апеляційний суд не приймає до уваги та вважає зазначення у протоколі місця вчинення правопорушення вулиця «Звенігородська» замість правильної «Звенигородська» технічною помилкою. Даний факт також підтверджується показами свідка ОСОБА_9 , який зазначив, що їхав у таксі саме на вул. Звенигородську.

З вказаних підстав також є необхідним вважати, опискою зазначену у протоколі ознаку наркотичного сп`яніння - «підвищена жвавленість». Вказані технічні помилки не є суттєвими та такими, що не спростовують наявність у діях ОСОБА_10 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також, апеляційні доводи про те, що свідки є працівниками поліції, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки будь яких належних доказів або обґрунтованих доводів на підтвердження цього апелянтом та його захисником не надано. Крім того, як убачається з наданої захисником Івановим О.В. до апеляційного суду відповіді на запит до Кропивницького військового комісаріату, свідок ОСОБА_5 перебуває на військовій службі у ЗСУ за контрактом. Отже вказане виключає можливість проходження ним служби у патрульній поліції. Щодо свідка ОСОБА_7 , апеляційний суд зазначає, що будь яких об`єктивних даних, які б вказували на те, що він є працівник поліції до суду не надано. Таким чином, апеляційні доводи з приводу того, що покази свідків у справі є неприйнятними, суд вважає надуманими та безпідставними.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 1.3 учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.9 особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 2.5 водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає зокрема у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, ОСОБА_1 , як особа водій, на виконання Правил дорожнього руху України повинен був на вимогу працівника поліції пройти медичний огляд, а у разі відмови від проходження такого огляду, ОСОБА_1 як водій достовірно знаючи чинні Правила дорожнього руху, повною мірою усвідомлював наслідки такої відмови. Крім того, згідно відеозапису, працівником поліції роз`яснено ОСОБА_1 наслідки такої відмови.

Більш того, ОСОБА_1 зазначав в апеляційній скарзі, щодо упередженого ставлення до нього працівників поліції, однак слід зазначити, що дії працівників поліції апелянтом не оспорювалися, тому їх правомірність належними доказами не спростована.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 з приводу того, що відмова від проходження наркологічного огляду не відповідала його внутрішній волі. Та вважає такі доводи його позицією захисту з метою уникнення від покарання за вчинене адміністративне правопорушення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не знайшли свого підтвердження в апеляційному суді, оскільки спростовуються зібраними у справі наведеними вище доказами.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , апеляційний суд з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП та з дотриманням строків визначениз ст. 38 КУпАП, вважає за наобхідне накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку подання апеляційної скарги, задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 , строк подання апеляційної скарги на постанову Ленінського районного суду м.Кіровограда від 10 січня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково

Постанову Ленінського районного суду м.Кіровограда від 10 січня 2019 року, якою його визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП і накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького
апеляційного суду Л.Я. Ткаченко