Єдиний унікальний номер: 378/353/19
Провадження № 3/378/95/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2019 року смт. Ставище

Суддя Ставищенського районного суду Київської області Скороход Т. Н., за участю прокурора Дацюка О.І., розглянувши матеріали, які надійшли від заступника начальника Управління захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого генеральним директором ТОВ «Інтерагроінвест», раніше до адміністративної відповідальності за ст. 1726 ч. 1 КУпАП не притягувався, за ст. 1726 ч. 1 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

За протоколом про адміністративне правопорушення від 27 лютого 2019 року ОСОБА_1 обіймаючи з 29 квітня 2016 року по 19 січня 2018 року посаду голови Ставищенської РДА Київської області, являючись згідно п. п. „и п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України „Про запобігання корупції субєктом відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, несвоєчасно без поважних причин подав щорічну за 2017 рік ( лише 2012.2018) декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим порушив ч. 1 ст. 45 Закону України „Про запобігання корупції та п. 1 рішення НАЗК від 10 червня 2016 року № 2 „Про початок робити системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування зареєстрованого в Мінюсті України від 17 липня 2016 року № 959/29088, вчинивши адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за наступних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну службу» посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов'язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього закону.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про державну службу», до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань проходження державної служби» від 09.11.2017 №2190-VII, визначено, що до категорії «А» посад державної служби відносяться посади голів місцевих державних адміністрацій.

Відповідно до ч. 5 ст. 32 Закону України «Про державну службу» на державних службовців поширюються обмеження, передбачені Законом.

Згідно з підпунктом «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону суб'єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, тобто особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Розпорядженням Президента України № 156/2016-рп від 29.04.2016 ОСОБА_1 призначено головою Ставищенської РДА Київської області.

Відповідно до розпорядження Ставищенської районної державної адміністрації № 77-К від 29.04.2016 ОСОБА_1 приступив до виконання обов'язків на посаді голови зазначеної державної адміністрації.

У відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань проходження державної служби» від 09.11.2017 внесено зміни до Закону України «Про державну службу», якими посади голів місцевих державних адміністрацій виключено з переліку посад державних службовців.

Оскільки посади голів районних державних адміністрацій виключено із Закону України «Про державну службу», а їх функціонал не змінився, то в подальшому на них поширюється дія п. п. «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», яким визначено, що суб'єктами, на яких поширюється дія Закону, є посадові та службові особи інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» суб'єкти декларування - особи, зазначені у п. 1, п.п. «а» і п.п. «в» п. 2, п. 4 і п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону, інші особи, які зобов'язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

На підставі викладеного ОСОБА_1, будучи головою місцевої державної адміністрації, є суб'єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією згідно п. п. «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Розпорядженням Президента України від 18.01.2018 № 13/2018-рп «Про звільнення ОСОБА_1 з посади голови Ставищенської районної державної адміністрації Київської області» останнього звільнено із займаної посади. 19.01.2018 ОСОБА_1, будучи головою Ставищенської РДА, видав розпорядження № 9-к про припинення своїх повноважень.

Частиною 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину свою не визнав, пояснив, що він, перебуваючи на посаді голови Ставищенської РДА, 19 січня 2018 року подав декларацію за 2017 рік, проте оскільки у той день був звільнений з даної посади, тому тип декларації помилково зазначив «Перед звільненням» замість правильного «за 2017 рік», але відомості у ній вказані за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 рік. Оскільки в даній декларації зазначено її тип перед звільненням, тому він повторно її подав 20 грудня 2018 року з зазначенням правильного типу і інших змін у ній не зазначав. Просить суд не притягувати його до адміністративної відповідальності.

Прокурор Дацюк О. І. протокол про адміністративне правопорушення підтримав.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1, думку прокурора, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Розглядаючи справи про адміністративне правопорушення, суддя, як це визначено у ст. 245 КУпАП, повинен всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати всі обставини справи на основі належно досліджених та оцінених в судовому засіданні доказів та вирішувати справу в точній відповідності з законом.

Водночас, згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП, суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам в їх сукупності.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об'єктивних і суб'єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Склад правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є формальним, оскільки обов'язковим елементом об'єктивної сторони є умисна дія - умисне несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування без поважних причин. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, зобов'язаний довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування без поважних причин.

При цьому, суб'єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Кодекс України про адміністративне правопорушення визначає, що адміністративне правопорушення по своїм суб'єктивним властивостям - діяння чи бездіяльність, вчинені з певною ціллю і з певних мотивів. Ці органічно зв'язані між собою, взаємозалежні форми психічної активності створюють зміст суб'єктивної сторони правопорушення. Вина це є психічне ставлення особи в формі умислу або необережності до своїх дій і їх наслідкам. Вина - це обов'язкова умова адміністративної відповідальності.

Умисел - це відношення пізнавальної можливості і волі суб'єкта до вчиненого ним діяння. Його обов'язкові елементи, це повне усвідомлення протиправності скоєного діяння в його юридичних і соціально-побутових особливостях, передбачення антигромадських результатів свого діяння (бездіяльності), бажання або усвідомлене допущення настання вказаних наслідків. Відсутність умислу і необережності засвідчують про випадок - такому збігу життєвих обставин, при яких особа не усвідомлювала і не могла усвідомлювати властивостей вчиненого або не передбачала і не могла передбачати наслідків вчиненого діяння. Випадок і вина - це категорії взаємовиключні, а тому вчинення діяння або бездіяльності випадково не є умовою адміністративної відповідальності.

Конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за вказаною частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв'язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

Такий висновок підтверджується і роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, згідно з яким суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення відомості про те, що ОСОБА_1, обіймаючи посаду голови Ставищенської РДА Київської області, тобто будучи суб'єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік за межами визначеного Законом строку, а саме 20 грудня 2018 року, підтверджується наявними в справі документами.

Однак, у матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_1 такі дії вчинив умисно.

Відповідно до пояснень ОСОБА_1, він 19 січня 2018 року подав декларацію за 2017 рік, проте оскільки у той день був звільнений з даної посади, тому тип декларації помилково зазначив «Перед звільненням» замість правильного «за 2017 рік», але відомості у ній вказані за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 рік. Оскільки в даній декларації зазначено її тип перед звільненням, тому він повторно її подав 20 грудня 2018 року з зазначенням правильного типу і інших змін у ній не зазначав.

Такі пояснення ОСОБА_1 повністю підтверджуються даними зазначеними у декларації та даними інформаційно-телекомунікаційної системи "Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування" (а. с. 59-65), які останній подав у судовому засіданні та даними інформаційно-телекомунікаційної системи "Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування" та декларацією, наданими Управління захисту економіки в Київській області (а.с.12-25).

За таких обставин доводи ОСОБА_1 про те, що ним 19 січня 2018 року була подана щорічна декларація за 2017 рік у встановлений законом строк, тобто до 01 квітня 2018 року, знайшли своє підтвердження.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, вказує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не містить беззаперечних даних про форму його вини, яка, виходячи із визначення, зазначеного у ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» поняття корупційного правопорушення, характеризується лише умисною формою; у провадженні відсутні та прокурором у судовому засіданні не надані докази, які б вказували на те, що ОСОБА_1 мав умисел, спрямований на порушення вимог фінансового контролю чи переслідував будь-який корупційний інтерес, водночас є доведеною та обставина, що він вчинив всі необхідні дії ще 19 січня 2018 року для подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік та подав її, але додатково не перевірив, що в поданій декларації її тип зазначив «Перед звільненням», а не «за 2017 рік», тобто сукупність доказів у справі не усуває обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП; беручи до уваги, що усі сумніви і припущення стосовно наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення повинні бути визнані на його користь, вважаю, що у даному випадку недоведеність умислу ОСОБА_1, спрямованого на вчинення корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, свідчить про відсутність однієї із складових його елементів, а саме суб'єктивної сторони, отже і складу адміністративного правопорушення в цілому.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, оцінюючи наявні матеріали справи про адміністративне правопорушення докази в їх сукупності, вважаю, що в матеріалах справи відсутні достатні докази скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, тому справу відносно нього слід закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 245, 247, 251, 280 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Ставищенський районний суд Київської області протягом десяти днів.

Суддя Т. Н. Скороход