КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/2037/2019 Суддя 1 інстанції - Даниленко В.В.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Постановою суду встановлено, що 20.10.2018 року о 03 год. 15 хв. ОСОБА_1 рухаючись по вул. Дніпровська набережна 17-В в м. Києві, керував автомобілем «Мітсубіші Лансер, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, тремтіння рук, нерозбірлива мова, бліде обличчя), при цьому в присутності двох свідків, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння (медичного огляду в медичній установі), чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року, а справу про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України закрити за відсутністю події та складу правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що своїм рішенням від 15.03.2019 року Верховний Суд фактично вказав на те, що якщо у поліцейського не було правових підстав вимагати у водія документи (в тому числі, якщо водієм не було вчинено порушення ПДР ), то не може бути і відповідальності водія за те, що він не надав працівнику поліції документів за ст.126 КпАП. На думку апелянта, дане рішення є вірним, оскільки саме безпідставні зупинки породжують подальші незаконні дії працівників поліції.

ОСОБА_1 стверджує, що стаття 130 КУпАП передбачає відповідальність водія не за будь-яку відмову, а тільки за відмову від «проходження у встановленому порядку» огляду на стан сп`яніння.

На думку апелянта, самої відмови від огляду на стан сп`яніння недостатньо, необхідно, щоб суд встановив, що поліцейські направляли на огляд саме відповідно до встановленого порядку, а не з його порушенням, та з порушенням прав водія.

ОСОБА_1 зазначає, що додатком №1 до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (затв. Наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735) є документ під назвою: «Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Без такого направлення в медзакладі водія для огляду приймати не повинні. Саме заповнення поліцейським такого направлення можливо вважати дотриманням процедури направлення водія на медогляд. Якщо направлення поліцейським не виписано, водія неможливо вважати направленим на медогляд у встановленому порядку, а оскільки відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП саме за відмову від проходження медичного огляду у встановленому порядку, то не може бути і відповідальності за таку відмову.

Апелянт вказує на те, що в матеріалах справи про притягнення його до адміністративної відповідальності таке направлення відсутнє.

ОСОБА_1 зазначає, що зупинивши його в 3 години ночі 20.10.2018 року працівник поліції спочатку намагався довести, що він порушив вимоги дорожньої розмітки, а коли доказів цього не виявилось, почав вимагати, щоб він поїхав на проходження медогляду на стан наркотичного сп`яніння. Доказів ознак наркотичного сп`яніння( зіниці очей не реагують на світло, тремтіння рук, нерозбірлива мова, бліде обличчя) суду надано не було, оскільки навряд чи, бодікамера поліцейського зафіксувала таку ознаку як не реагування зіниць очей на світло.

Щодо можливого хворобливо-втомленого стану, то апелянт зазначає, що цьому були природні причини, як вбачається з протоколу та постанови, зупинили його о 3 годині ночі, він в той день проїхав більше ніж 400 км, та їхав додому відпочити.

ОСОБА_1 стверджує, що суд не дослідив належним чином докази вчинення ним правопорушення, не встановив, чи було йому запропоновано пройти освідування на місці, чи виписав поліцейський направлення на проходження мною медогляду в медичному закладі, як того вимагає Інструкція затверджена спільним наказом МВС та МОЗ, не забезпечив його право на захист, а формально підійшов до розгляду справи та виніс незаконне рішення.

На думку апелянта, пробезпідставність зупинки його працівником поліції свідчить те, що зупинивши його за порушення правил дорожньої розмітки працівник поліції не притягнув його до відповідальності за порушення ст.122 КУпАП, чи будь якої іншої норми закону.

Крім цього, посилаючись на рішення ЄСПЛ «Карелін проти Росії» ОСОБА_1 зазначає, що участь прокурора при розгляді правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою. З іншої сторони, ст. 250 КУпАП наділяє прокурора правами брати участь у розгляді справи, заявляти клопотання, давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи тощо. Таким чином, на думку апелянта, можна дійти висновку, що участь прокурора по такій категорії справ хоч і не є обов`язковою, але в той же час є можливою і необхідною.

На думку апелянта, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні, і значно перевищує мінімальний розмір штрафу, визначений ч.2 ст. 52 КК України, а також передбачає обов`язкове позбавлення права керування транспортним засобом.

Апелянт стверджує, що з огляду на зазначені порушення суддею при розгляді даної справи його прав гарантованих Конституцією та законами України, справу щодо нього має бути закрито за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Василенка І.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення інспектора патрульної поліції - ОСОБА_5. , перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №162173 від 20.10.2018 року, відповідно до якого 20.10.2018 року на Дніпровській набережній, 17-В в м. Києві водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Мітсубіші Лансер», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, тремтіння рук, нерозбірлива мова, бліде обличчя). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1);

- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_1 20 жовтня 2018 року на Дніпровській набережній, 17-В в м. Києві від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння (а.с. 2),

- на відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 20 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_1 (а.с. 3), де також зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Протокол підписаний особою, яка його склала, двома свідками та безпосередньо ОСОБА_1 , який в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» зазначив, що з рішенням не погоджується.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп`яніння - зіниці очей не реагують на світло, тремтіння рук, нерозбірлива мова, бліде обличчя, виявлені працівниками поліції 20.10.2018 року у ОСОБА_1 в розумінні п.1, 3, 4 розділу 1, п. 1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків.

Факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння не заперечував і сам ОСОБА_1 під час надання пояснень в суді апеляційної інстанції, при цьому зазначив, що 20.10.2018 року він рухався на своєму автомобілі «Мітсубіші Лансер, д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Дніпровській набережній в м. Києві та був зупинений працівниками поліції. ОСОБА_1 пояснив, що на його запитання з приводу причини зупинки, працівники поліції повідомили про порушення ним правил дорожнього руху, а саме, перетин суцільної дорожньої розмітки, однак, на прохання надати відповідні докази, інспектори поліції нічого не надали. ОСОБА_1 зазначив, що працівники поліції повідомили йому, що вбачають у нього ознаки наркотичного сп`яніння та запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, від якого він відмовився, оскільки був втомлений та поспішав додому. Також ОСОБА_1 зазначив, що він повідомив працівникам поліції, що такий його стан спричинений тим, що він тривалий час перебуває за кермом та дуже втомлений, проте інспектори поліції наполягали на тому, що вони вбачають інші ознаки, та наполягали на проходженні ним огляду на стан сп`яніння у лікаря-нарколога.

За клопотанням захисника апеляційним судом було допитано інспектора патрульної поліції ОСОБА_5 , яким було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Інспектор поліції пояснив, що 20.10.2018 року під час патрулювання у складі екіпажу, ними було виявлено автомобіль «Мітсубіші Лансер», який порушив ПДР України, а саме порушив правила перетину дорожньої розмітки, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» автомобіль було зупинено. Працівник поліції наголосив, що безпідставність зупинки виключається, оскільки за весь час несення ним служби в патрульній поліції таких випадків не було. Після зупинки вказаного автомобіля, водієві було роз`яснено причину зупинки та запропоновано надати посвідчення водія та документи на автомобіль. Під час спілкування з водієм, у останнього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагували на світло, тремтіння рук, нерозбірлива мова, бліде обличчя, у зв`язку з чим водієві було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, однак водій відмовився від проходження такого огляду. Інспектор поліції зазначив, що для засвідчення факту відмови водія від проходження огляду, ними було запрошено двох свідків, в присутності який водієві знову було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря-нарколога, однак водій знову відмовився від про проходження огляду, за що на ОСОБА_1 було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, було видано тимчасовий дозвіл направо керування транспортними засобами та було повідомлено, що його відсторонено від керування транспортним засобом. З приводу відсутності в матеріалах справи постанови за порушення ОСОБА_1 ПДР України, інспектор поліції чіткої відповіді дати не зміг, оскільки з моменту даної події пройшло більше року і він не пам`ятав, чи виносилась вона чи ні. На запитання захисника, чому відсутня фіксація порушення ОСОБА_1 , інспектор поліції повідомив, що боді-камера тримає заряд лише 4 години, а тому не має можливості фіксувати все, у зв`язку з чим ними було зафіксовано лише факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Такі пояснення інспектора поліції спростовують доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу безпідставності його зупинки. Більш того, такі доводи апеляційної скарги спростовуються і показаннями самого ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, з яких вбачається, що зупинений він був в зв`язку з порушенням правил дорожнього руху України, а саме, перетину суцільної дорожньої розмітки. При цьому, відсутність в матеріалах справи постанови про накладення стягнення за порушення ПДР, не може свідчити про порушення працівниками поліції вимог ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» під час зупинки транспортного засобу.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду було досліджено відеозапис із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, які 20 жовтня 2018 року здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , з якого вбачається, що інспектори поліції повідомляють свідкам, що було зупинено автомобіль і під час спілкування з водієм, у останнього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння. В присутності двох свідків працівниками поліції двічі було запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря-нарколога, проте він відмовився від проходження огляду, заперечуючи, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння, та пояснив, що у нього немає часу на проходження такого огляду. Інспектор поліції повідомив ОСОБА_1 про те, що відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі прирівнюється до керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, і що в разі відмови ОСОБА_1 від проходження огляду, відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вищенаведені докази підтверджують дотримання поліцейськими Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 та "Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду", затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 та свідчать про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та, відповідно, вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Що стосується доводів апелянта про відсутність в матеріалах справи направлення для огляду на стан алкогольного сп`яніння, як підтвердження порушення працівниками поліції відповідної Інструкції про порядок виявлення такого стану, то слід звернути увагу на наступне.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно до п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 9 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

З відеозапису вбачається, що працівником поліції запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд у медичному закладі, однак, останній відмовився від проходження огляду.

Сам бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду в медичному закладі, у зв`язку з чим вважаю, що відсутність вказаного направлення не є беззаперечним доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан наркотичного сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та не тягне за собою безумовне скасування прийнятого судового рішення.

Докази по справі про адміністративне правопорушення у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджують, що ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, тому співробітник патрульної поліції мав всі підстави скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Твердження ОСОБА_1 щодо його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а тому розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Щодо посилань захисника на те, що пояснення свідків не можуть братися до уваги, оскільки вони відібрані не належним чином, містяться на заздалегідь заготовлених бланках, то суд апеляційної інстанції не може погодитися з ними, оскільки, дані свідки були на місці події, що підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 в їх присутності відмовився від проходження огляду у встановленому порядку, а та обставина, що відібрання пояснень у свідків на місці пригоди відбулось на бланках, заповнених поліцейськими заздалегідь, не суперечить вимогам закону, оскільки спосіб виготовлення документу не тягне за собою недопустимість цього документу. Досліджуючи пояснення свідків в сукупності з іншими матеріалами справи слід визнати, що вони не викликають обґрунтованих сумнівів в їх достовірності, оскільки підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги про недотримання судом вимог ст. 268 КУпАП стали підставою для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови суду, та не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови суду, оскільки права ОСОБА_1 , передбачені, ст. 268 КУпАП були в повному обсязі реалізовані в суді апеляційної інстанції, в тому числі, шляхом реалізації права на правову допомогу, надання пояснень, заявлення клопотань та інше.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу того, що в даній категорії справи повинен брати участь прокурор, то такі доводи не ґрунтуються на вимогах Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 250 якого визначає участь прокурора у певних категоріях справ, до якої справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП не відносяться.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, доходжу висновку, що твердження ОСОБА_1 щодо своєї невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а тому розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови судді, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року є законною та обґрунтованою, отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал