Справа №461/9338/19
Провадження №3/461/4454/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року суддя Галицького районного суду м.Львова Зубачик Н.Б., при секретарі судових засідань Пелех О.А., за участю представника Львівської митниці ДФС Дунаса М.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Львівської митниці Державної фіскальної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Румунії, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина Румунії для виїзду за кордон PE НОМЕР_1 , виданий 31.08.2016 року, персональний номер НОМЕР_2 ,

за порушення митних правил за ст. 471 Митного кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

09.11.2019 року, близько 15 год. 00 хв., під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Відліт» терміналу «В», м/п «Львів-аеропорт», Львівської митниці ДФС, рейсом PQ811 «Львів-Париж», ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) обрав формою проходження митного контролю смугу руху спрощеного митного контролю «зелений коридор». На підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 Митного кодексу України йому було задано запитання щодо наявності в нього готівки, на що він відповів, що має 8 000 Євро. Після цього пасажиру було запропоновано пред`явити всю готівку. В службовому приміщенні митниці (зоні митного контрою) пасажиром було перераховано та встановлено, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) переміщує готівку в розмірі 11 500 євро. Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування.

Дії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) органом митниці кваліфіковані, як порушення митних правил, відповідальність за вчинення яких передбачена ст. 471 МК України.

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Відповідно до ст.526 МК України суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що не з`явився на виклик, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника Львівської митниці ДФС, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, наявні ознаки правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України. Зокрема, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) порушив встановлений порядок проходження митного контролю в зоні (коридорі) спрощеного митного контролю, тобто перемістив через митний кордон України готівку в кількості, що підлягає обов`язковому декларуванню у повному обсязі для фізичних осіб, відповідно до постанови правління НБУ №3 від 02.01.2019 року «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей».

Вина ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України підтверджується наявними у справі доказами, зокрема:

- даними, що містяться у протоколі про порушення митних правил №4272/20900/19 від 09.11.2019 року;

- поясненнями ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 );

- актом проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 09.11.2019 року;

- копією посадкового квитка на 09.11.2019 року;

- описом вилучених товарів від 09.11. 2019 року та;

- фотокопіями вилучених грошових коштів.

Відповідно до вимог ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 471 МК України передбаченим у цій статті адміністративним правопорушенням є порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через "зелений коридор", товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Відповідно до п. 6 положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, затверджене Постановою НБУ від 02.01.2019 року № 3 з метою реалізації вимог Закону України «Про валюту і валютні операції» встановлено, що фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Згідно зі ст. 471 МК України за дане правопорушення передбачено накладення адміністративного стягнення в виді штрафу і конфіскації незадекларованих товарів.

Разом з цим, при вирішення питання про конфіскацію певного предмета правопорушення мають значення, зокрема: характеристика безпосереднього предмету правопорушення чи загалом можливе його законне переміщення через митний кордон України, у тому числі чи підлягають сплаті митні платежі, інші податки, у зв`язку з переміщенням предмета правопорушення через митний кордон; джерело походження безпосереднього предмета правопорушення; причини, які призвели до порушення порядку проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю; мета переміщення порушником предмета через митний кордон України; наявність завданої державі шкоди; вартість безпосереднього предмета правопорушення; майновий стан порушника.

Відповідно до ч. 1ст. 1 МК України, законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені устатті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правовихактів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. При цьому, відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконаннярішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 року, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко протии України» зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, interalia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення щодо Брумареску, параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (пункти 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, пункти31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».

Таким чином, вирішуючи питання накладення адміністративного стягнення на винну особу, суд дійшов висновку про можливість застосування до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) лише основного адміністративного стягнення за ст. 471 МК України штрафу у розмірі 1700 гривен, а конфіскацію предметів правопорушення не застосовувати. Суд вважає, що таке рішення суду узгоджується з вимогами ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таке покарання буде непропорційним переслідуваній меті і покладатиме на ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) індивідуальний і надмірний тягар.

Звільняючи порушника від додаткового адміністративного стягнення у виді конфіскації безпосереднього предмета правопорушення за ст. 471 МК України, суд враховує наступні умови:

а) порушення митних правил полягає лише в тому, що грошові кошти не було письмово задекларовано ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), і жодних інших негативних наслідків порушення не настало державі не завдано майнової шкоди, збитків у вигляді несплати митних платежів тощо;

г) конфіскація грошових коштів може істотно вплинути на майновий стан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ).

Крім того, відповідно до ст.40-1 КУпАП та Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) слід стягнути на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 384,20 гривень.

Керуючись ст.ст. 524, 527, 528 МК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та накласти стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок.

Вилучені відповідно до протоколу № 4272/20900/19 від 09.11.2019 року 1500 (одна тисяча п`ятсот) євро (1 купюра номіналом 500 євро, 10 купюр номіналом 100 євро) повернути ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня її винесення і набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя Зубачик Н.Б