КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/172/2019 Постанова винесена суддею Васалтієм К.А.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 та захисника Конюшка Д.Б., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1,

на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано його адміністративному стягненню у виді 10200 грн. штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Як встановив суддя місцевого суду, ОСОБА_2 04 липня 2018 року о 00 год. 20 хв., рухаючись по вул. М. Малиновського, 25 в м. Києві, керував автомобілем «Тойота-RAV4», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння. Від огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову Оболонського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року та закрити провадження в справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції не з'ясував усіх обставин справи; належним чином не перевірив письмові докази, які не узгоджуються між собою; надав неправильну оцінку даним, зафіксованим у відеозаписах; не перевірив і не врахував його пояснень про те, що транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння він не керував і ознак сп'яніння не мав, на вимогу поліцейського погодився пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння в медичному закладі, але лікар безпідставно відмовилася проводити такий огляд.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та захисника на підтримку апеляційних вимог, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення та додаткові докази, прихожу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з'ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.

Так, частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проведення огляду на стан сп'яніння здійснюється в порядку, встановленому

ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок).

За положеннями ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп'яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Зазначені вимоги закону знайшли своє відображення і в п. 7 розділу 1 Інструкції, в якому визначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

При цьому в п. 6 Порядку вказано, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я; водночас у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п. 8 Порядку).

Як убачається зі змісту постанови, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 ПДР України, суддя місцевого суду визнав такими, що підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, відомості, зафіксовані у відеозаписах нагрудних камер поліцейських, а тому поклав їх в основу своїх висновків про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Однак суддя належним чином не перевірив пояснення ОСОБА_2, до того ж виклав їх у постанові лише в частині повідомлених ОСОБА_2 обставин зупинки поліцейськими транспортного засобу та підстав відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу. Водночас, як зазначено в матеріалах справи, зокрема слідує з рапорту поліцейського ОСОБА_4 від 04 липня 2018 року, ОСОБА_2 надав згоду на медичний огляд, а перебуваючи у закладі охорони здоров'я, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в присутності лікаря-нарколога і двох свідків.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, а відмовився на вимогу лікаря підписати незрозумілий для нього документ під назвою "Інформована добровільна згода пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення", оскільки зміст цього документа не мав жодного відношення до проведення лікарем процедури огляду на стан сп'яніння. Після його відмови підписати указаний документ, лікар-нарколог поліцейському повідомила, що за таких обставин не буде проводити медичний огляд, а далі щодо нього поліцейський склав протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Такі пояснення ОСОБА_2 повністю узгоджуються з відеозаписами, долученими до протоколу як поліцейським, так і ОСОБА_2, на яких зафіксовано, що в приміщенні КМНКЛ "Соціотерапія", куди був доставлений ОСОБА_2 поліцейським за направленням для проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння, лікар-нарколог надала ОСОБА_2 на підпис документ, але на його прохання пояснити з якою метою він повинен підписати "згоду пацієнта на проведення лікування" повідомила, що лише після підписання роз'яснить суть цього документа, при цьому вимагала, щоб він не здійснював відеозйомку, в тому числі і безпосередньо документа. Далі лікар повідомила поліцейському про неможливість проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння у разі відмови ОСОБА_2 від підписання "згоди...". ОСОБА_2, ознайомившись зі змістом документа, відмовився його підписувати, після чого лікар відмовилася проводити огляд.

Водночас із відеозаписів, які не є фрагментами окремих подій, вбачається, що ОСОБА_2 не відмовлявся від медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, в тому числі і в присутності свідків, про що неодноразово зазначав, а його огляд відмовилася проводити лікар-нарколог з указаних вище підстав.

Аналізуючи дії ОСОБА_2, з огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, судом враховується наступне.

Інформована добровільна згода пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення є формою первинної облікової документації № 003-6/о, яка затверджена наказом МОЗ України від 14.02.2012 року № 110.

У відповідності з п. 2 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 003-6/о "Інформована добровільна згода пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення", затвердженої наказом МОЗ України від 14.02.2012 року № 110, ця форма заповнюється пацієнтом, який звернувся в заклад охорони здоров'я та дає згоду на проведення йому діагностики та лікування, у разі необхідності на оперативне втручання та знеболення. Це здійснюється у присутності лікуючого лікаря даного закладу охорони здоров'я.

Згідно з п. 5 Інструкції форму № 003-6/о можна використовувати в медичній карті амбулаторного хворого (форма № 025/о) або медичній карті стаціонарного хворого (форма № 003/о), що затверджені цим же наказом, а також у медичній карті переривання вагітності (форма № 003-1/о) та історії пологів (форма № 096/о), затверджених наказом МОЗ України від 26.07.1999 року № 184.

Оскільки ОСОБА_2 не був пацієнтом, який звернувся в заклад охорони здоров'я для проведення діагностики та лікування, а був доставлений працівниками поліції за направленням для проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, він мав право відмовитися від підпису цієї форми. Разом з тим, лікар-нарколог не була його лікуючим лікарем, а тому законних підстав висувати вимогу стосовно підпису документа та відмовлятися від проведення огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння у зв'язку з відсутністю його підпису в інформованій добровільній згоді пацієнта у неї не було.

Таким чином, під час розгляду справи в апеляційному суді встановлено, що ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в закладі охорони здоров'я не відмовлявся, а відтак відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, рапорті поліцейського ОСОБА_4 від 04 липня 2018 року та письмових поясненнях свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6, як такі, що не відповідають дійсності, не приймаються судом до уваги.

З огляду на викладене, прихожу до висновку, що доводи апелянта про недотримання суддею місцевого суду під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та прийнятті рішення вимог, передбачених ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, є обґрунтованими, отже апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, постанова судді Оболонського районного суду м. Києва від 28 серпня 2018 року - скасуванню із закриттям провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, піддано його адміністративному стягненню у виді 10200 грн. штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір - скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко