Справа № 758/458/19
3/758/1276/19 Категорія
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 року cуддя Подільського районного суду м.Києва Бородій В. М., за участі прокурора відділу Генеральної прокуратури України Миронова С.М. та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління захисту економіки у місті Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1,

за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією № 32 від 12 січня 2019 року, ОСОБА_2, обіймаючи посаду головного спеціаліста-юрисконсульта відділу договірної та аналітичної роботи Юридичного департаменту Державної аудиторської служби України, будучи державним службовцем категорії «В» та суб'єктом декларування, відповідно до положень підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, в порушення вимог абзацу 1 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», під час припинення діяльності, пов'язаної з виконанням функцій держави, несвоєчасно подала без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, за період неохоплений раніше поданими деклараціями, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме: ОСОБА_2 повинна була подати декларацію 20.04.2018 року, а подала її 21.04.2018 року, о 08 годині 13 хвилин.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненому правопорушенні не визнала та пояснила, що 20 квітня 2018 року вона була звільнена за власним бажанням з посади головного спеціаліста-юрисконсульта відділу договірної та аналітичної роботи Юридичного департаменту Державної аудиторської служби України. Трудову книжку отримала того ж дня, розрахунок при звільненні також був проведений вчасно. Вона знала про обов'язок подання декларації під час припинення діяльності, пов'язаної з виконанням функцій держави, однак цього в день звільнення не зробила, оскільки, перебуваючи на 4-му місяці вагітності, яку переносила надзвичайно важко, перебувала тривалий час на лікарняному, у відпустках і звільнялась через стан здоров'я, отримавши наказ про звільнення, обійшовши 12 посадових осіб, підписуючи обхідний листок, прибувши до дому настільки погано себе почувала, що прилягла та заснула. Прокинувшись зранку 21.04.2018 року згадала, що не заповнила декларацію о 08 годині 06 хвилин розпочала заповняти декларацію, яку і в цей день подала. Стверджує, що не мала умислу на вчинення несвоєчасного подання декларації, а подання декларації 21 квітня 2018 року пов'язане з існуванням об'єктивних причин, які зробили неможливим вчинити певні дії в день її звільнення, тому вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у зв'язку з чим провадження у справі підлягає закриттю.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки вважає, що її вина підтверджується зібраними по справі доказами.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, враховуючи встановлені обставини справи, приходжу до висновку про необхідність закриття провадження в зв'язку з відсутністю в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Примітка доданої статті КУпАП вказує на те, що суб'єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частини першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов'язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог частини 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Відповідно до копії наказу голови Державної аудиторської служби України від 21 березня 2018 року, державна служба у ОСОБА_2 була припинена у зв'язку з звільненням 20 квітня 2018 року з посади головного спеціаліста-юрисконсульта відділу договірної та аналітичної роботи Юридичного департаменту Державної аудиторської служби України за власним бажанням (а.с. 27).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_2 21 квітня 2018 року було подано декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка припиняє діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (а.с. 20).

Таким чином, суб'єктом декларування ОСОБА_2, в порушення обов'язку подання декларації в період припинення виконання функцій держави, визначеного ч. 2 ст. ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», було подано передбачену вищевказаним законом декларацію після припинення таких повноважень.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та самою ОСОБА_2

Разом з тим, вимогами ст. 280 КУпАП, на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов'язок з'ясувати не лише те, чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також питання винуватості особи у його вчиненні.

Вина є одним з елементів суб'єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це випливає з аналізу ст. 10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати). Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Такої ж думки притримуються не лише науковці в галузі кримінального права (коментар антикорупційного законодавства за редакцією М.І.Хавронюка, Київ ВД «Дакор» 2016, с. 380), але й судова палата у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією від 22 травня 2017 року, зазначила, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Доводи ОСОБА_2 про відсутність у неї умислу на вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, заслуговують на увагу, оскільки обґрунтовано підтверджуються її доводи, що перебуваючи на 4-му місяці вагітності, яку переносила надзвичайно важко, перебувала тривалий час на лікарняному, у відпустках і звільнялась через стан здоров'я, отримавши наказ про звільнення, обійшовши 12 посадових осіб, підписуючи обхідний листок, прибувши до дому настільки погано себе почувала, що прилягла та заснула, однак, не мала умислу вчинити правопорушення.

При цьому згідно свідоцтва про народження дитини від30.08.2018 року, ОСОБА_2 дійсно могла перебувати на четвертому місяці вагітності. Стан її здоров'я підтверджується долученими лікарняними листами, наказами про відпустки.

Не спростовано твердження ОСОБА_2, що згідно стану свого здоров'я дійсно могла будучи втомленою заснути, не мала умислу порушити норми закону та на 08 годин 13 хвилин порушила термін подачі декларації.

Таким чином, суддею встановлено, що в діях ОСОБА_2 відсутні ознаки суб'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупціє, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у неї були відсутні мотиви вчинити порушення закону, вона не бажала його порушити, поза її волею перебував свідомий допуск настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення є за доцільне застосування аналогії кримінального процесуального закону, які як і положення ст. 62 Конституції України вказують на те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Долучені до справи докази не спростовують висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ст. 172-6 КУпАП.

За таких обставин, відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 287, 288, 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_2 закрити за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, захисником протягом десяти днів з дня її винесення.

Скарга подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Києва.

Суддя В. М. Бородій