Провадження № 33/801/954/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач: Якименко М. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Якименко М.М., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його адвоката Сидорчук Н.М., потерпілої ОСОБА_2 та її адвоката Кашпрук Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт на строк 30 годин, та стягнуто судовий збір в розмірі 384,20 гривень на користь держави.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_1 вчинено не тільки фізичне насильство, але й моральне і економічне, тому просить змінити постанову шляхом збільшення об`єму кваліфікуючих ознак в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, доповнивши склад дій ОСОБА_1 психологічним та економічним насильством здійсненим щодо потерпілої.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що суд допустив порушення норм процесуального права, не повно з`ясував усі обставини справи, не дав належної оцінки доказам. Зазначає про відсутність належних доказів вчиненнняним адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її адвокат Кашпрук Т.М. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_1 та його адвоката Сидорчук Н.М. в судовому засіданні також скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін, з огляду на таке.

Згідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону при розгляді справи в суді першої інстанції були дотримані в повному обсязі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція частини 1 статті 173-2 КпАП України передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Відповідно до ст. 1 ч. 1 п. 14 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії АА № 156862 від 09.10.2019 зафіксовано, що 09.10.2019 близько 11:35 год. в АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 фізичного характеру, а саме вдарив її в переднє частину шиї, чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

З протоколом ОСОБА_1 був ознайомлений, що підтверджується його підписом та зауважень чи заперечень не заявляв.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є правильними і підтверджуються дослідженими судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.1); рапортом лейтенанта поліції Я. Очеретяного (а.с. 2); заявою ОСОБА_2 (а.с. 3), поясненнями потерпілої та показами свідка ОСОБА_4 (а.с. 4-5).

Вище перелічені докази узгоджуються між собою, жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку, в сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2КУпАП.

Суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст. ст.245, 252, 280, 283 КУпАП зробив вірний висновок про доведеність ОСОБА_1 вини, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-1 КУпАП.

Доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 своїми діями вчинив не тільки фізичне насильство, а ще психологічне та економічне, тому потрібно збільшити об`єм кваліфікуючих ознак в його діях, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

Перелік, який наведений в ч. 7 ст. 294 КУпАП, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Враховуючи викладене апеляційний суд не наділений повноваженнями вирішувати питання збільшення об`єму кваліфікуючих ознак в діях правопорушника. Звертає увагу, що обставини, які підлягають дослідженню є ті, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення уповноваженою на те особою. Інформації про вчинення правопорушником домашнього насильства психологічного та економічного характеру протокол не містить.

Тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги потерпілої відсутні.

Суд апеляційної інстанції також вважає необґрунтованими доводи правопорушника ОСОБА_1 про те, що у його діях відсутній склад вказаного правопорушення, оскільки такі доводи не спростовують висновків суду.

Приписами ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» регламентовано, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно зі ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони на час вчинення правопорушення проживали в одній квартирі, мають спільних дітей, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що не заперечує у своїй апеляційній скарзі і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наведено переконливих доводів, які б ґрунтувалися на доказах, що містяться в матеріалах справи та давали б апеляційному суду підстави ставити під сумнів обставини справи, які правильно були встановлені судом першої інстанції.

Доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не обґрунтовано взяв до уваги покази свідка ОСОБА_4 , оскільки вона є матір`ю потерпілої, тому зацікавлена сторона в силу родинних зв`язків, дані доводи також не заслуговують на увагу.

Ст.272 КУпАП передбачає, що як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердила обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. Крім того повідомила суду, що зі слів дитини правопорушник неодноразово вчиняв домашнє насильство відносно своєї дружини.

На переконання суду факт вчинення ОСОБА_1 насильства в сім`ї відносно своєї дружини, знайшов своє підтвердження під час розгляду справи судом першої інстанції і не був спростований, як під час її розгляду, так і під час апеляційного розгляду.

Згідно ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Розглядаючи адміністративну справу та ухвалюючи постанову, суд першої інстанції врахував всі зазначені ст.33 КУпАП обставини та правильно вказав про відсутність пом`якшуючих відповідальність обставин, при цьому відповідно до ст.23 КУпАП обрав стягнення, яке є справедливим, достатнім і необхідним для виховання особи для запобігання новим проступкам.

Тому доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що судом неповно встановлено та досліджено всі обставини справи, є безпідставними та суддя розцінює як намагання правопорушника уникнути адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

З урахуванням наведеного, посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення ,суд вважає безпідставними та не знаходить підстав для їх задоволення.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм процесуального права, яке могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - залишити без змін.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Якименко