Справа № 466/9362/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2019 року м. Львів

Суддя Шевченківського районного суду м. Львова Баєва О.І. розглянувши матеріали, які надійшли з Головного управління Держпраці у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, працюючого директором ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП,, -

установив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №ЛВ3713/1097/АВ/П/2ПТ від 07.11.2019 року, гр. ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, яке виявлене 15 жовтня 2019 року о 10.00 год під час проведення інспекційного відвідування у ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс», що знаходиться за юридичною адресою: м. Львів, вул. Жовківська, 18, а саме, порушення вимог ч. 5 ст. 79 КЗпП підприємство не повідомляє працівників про дату початку відпустки. В ході інспекційного відвідування документів про повідомлення працівників про дату початку відпустки не представлено, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 41 КУпАП. .

При розгляді матеріалів адміністративної справи в суді гр. ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення заперечив, просив справу закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, надавши пояснення, аналогічні викладеним у наданому суду клопотанні про закриття провадження у справі. Зокрема, як вбачається з Акту- його форма затверджена наказом міністерства соціальної політики України 18.08.2017 р., № 1338. Згідно з цим наказом Мінсоцполітики - відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 р., № 295 було затверджено форми акту інспекційного відвідування та протоколу про адміністративне правопорушення. 14 травня 2019 року набрала законної сили постанова Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/8917/17, якою визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 р., № 295. Окрім того, зазначає, що у Акті не вказано на підставі якого нормативного акту (постанови КМУ) здійснено перевірку, але використано форму акту, затверджену на виконання скасованої рішенням суду постанови Уряду № 295, тому вважає, що перевірка проводилася незаконно, бо порядок її проведення було визнано нечинним постановою суду. Крім цього, вважає, що ч. 1 ст. 41 КУпАП не передбачає відповідальності за неповідомлення працівників про дату початку відпустки. Зазначає, що право знати дату відпустки та узгодити особисті інтереси працівника з інтересами виробництва не порушується на підприємстві, де комунікація відбувається за допомогою мобільного додатка - розпорядження, вказівки, накази, дати відпусток тощо повідомляються у групу або на особистий номер працівника у додатку. Повідомлення працівників про дату відпустки, як й інші виробничі питання відбувається письмово, але без зайвого використання паперу в якості носія інформації. Жодних скарг від працівників підприємства про неналежне інформування не надходило. Вважає, що протокол складено з порушеннями, а також в Акті, так і у Протоколі взагалі відсутні докази про обставини звинувачення у правопорушенні - не зазначено якому працівникові було надано відпустку без повідомлення, не з`ясовано у такого працівника чи повідомлено його про дату початку відпустки, не визначено інспектором - чи на дату повідомлення про початок відпустки безпосередньо він виконував повноваження чи це була інша посадова особа тощо, що призвело до необгрунтованого звинувачення його підприємства у порушенні ч. 5 ст. 79 КЗпП.

Заслухавши пояснення гр. ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 41 КУпАП, відповідальність настає за порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України "Про звернення громадян", або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

Окрім того, згідно ст. ст. 245, 252 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, на підставі оцінених за внутрішнім переконанням доказів, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, документами, та ін.

Однак, в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні дані про свідків події, а також інспектором не надано доказів на підставі яких документів встановлено, що підприємство не повідомляє про дату початку відпустки працівників, не зазначено якому працівникові було надано відпустку без повідомлення, не з`ясовано у такого працівника чи повідомлено його про дату початку відпустки, не визначено інспектором праці - чи на дату повідомлення про початок відпустки директор виконував повноваження чи це була інша посадова особа тощо. Тому, можна вважати, що фабула адміністративного правопорушення у протоколі виписана інспектором у загальних рисах.

Всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад звинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого відповідною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у звязку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення.

У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Згідно з приписами ст.251, ст.254 та ст.257 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП, є не тільки доказом, але й документом на підставі якого починається провадження у справі про адміністративне правопорушення і, у подальшому суд (суддя) розглядає це саме провадження, тобто, протокол є підставою для притягнення особи до відповідальності.

Доказ оцінюється на предмет належності та допустимості не тільки окремо, а і у сукупності з іншими зібраними по справі доказами.

Отже відсутність доказів вини унеможливлює наявності складу адміністративного правопорушення.

Крім цього, оцінюючи докази, додані до протоколу про адміністративне правопорушення, а саме: акт інспекційного відвідування №ЛВ3713/1097/АВ від 15.10.2019 року, суддя, враховуючи, що на час здійснення судом оцінки доказів щодо встановлення вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року N 295 на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду N 826/8917/17 від 14.05.2019 року, втратив чинність, вважає, що докази, зібрані у справі не відповідають критеріям належності та допустимості, а відтак докази наявності складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 відсутні, протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене, приходжу до висновку, що обставини, які викладені в протоколі №ЛВ3713/1097/АВ/П/2ПТ від 07.11.2019 року не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, при цьому суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, а тому суд вважає за необхідне провадження у справі закрити з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, вважаю за необхідне провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст.41 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 173, 247 п. 1, 283, 284 КпАП України, суддя-

п о с т а н о в и в:

провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О. І. Баєва