Справа № 265/5654/19
Провадження № 3/265/2258/19
П О С Т А Н О В А

05 грудня 2019 року місто Маріуполь

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області Мельник І.Г.,розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2019 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла справа про притягнення до адміністративної ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2019 року справу передано для розгляду судді Мельник І.Г.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БД номер 170157, складеного 13 серпня 2019 року вбачається, що 13.08.2019 року о 00-12 годині біля ЛЕП 63 по вулиці Набережній в місті Маріуполі, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Dokker, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння

(запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення вимови). Від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП України, оскільки він у порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України на вимогу поліцейського не пройшов в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Особі, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 судова повістка направлялась за адресою, яка зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення. Крім того, повістка про виклик до суду на ім`я ОСОБА_1 розміщувалась на офіційному веб-сайті «Судова влада України». Однак ОСОБА_1 до суду не прибув, про причини неможливості явки не повідомив, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило.

Суд, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона,яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважає можливим провести розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 , який знав про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та повідомлений про те, що справа розглядатиметься Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя, але до суду жодного разу не прибув, станом розгляду справи не цікавився.

При цьому суд зауважує, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасникам справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КупАП, щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи, це можливо у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст.6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст.6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Таким чином, доступ до суду є аспектом права на справедливий суд, порушення якого (права на доступ) неодноразово визнавалось ЄСПЛ, зокрема в справах «Кутіч проти Хорватії», заява F 487778/99 п.25, ЄСПЛ 2002-II, «Меньшакова проти України», заява F 377/02 від 08.04.2010 року.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу одним із багатьох прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки без поважної причини у судове засідання ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про день та час слухання справи заздалегідь, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що призводить до затягування судового розгляду даної справи, зважаючи на те, що строки притягнення до адміністративної відповідальності та накладення стягнення дуже обмежені.

З урахуванням наведеного, суд вважає можливим закінчити розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, переглянувши відеозапис події правопорушення, дійшов висновку про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 130 ч.1 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме: відомостями, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, матеріалами, доданими до протоколу, зокрема відеозаписом, поясненнями свідків.

Звертаючись до практики ЄСПЛ, а саме рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином суд вважає, що в діях ОСОБА_1 мається склад правопорушення, передбачений ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Проте, відповідно до положень ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Приймаючи до уваги, що порушення було вчинене 13 серпня 2019 року, строк накладення стягнення на момент ухвалення даної постанови сплив.

Згідно п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

На підставі ст. 130 ч. 1 КУпАП, керуючись ст. 38, 280, 283, 284 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП .

Провадження у даній справі закрити у зв`язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя І.Г. Мельник