Провадження № 33/4808/492/19
Категорія ч. 2 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Ярицького Любомира Ігоровича, розглянувши апеляційну скаргу на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.11.2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення: 1) за ч. 2 ст. 130 КУпАП - 20400 гривень штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки без оплатного вилучення транспортного засобу; 2) за ч. 2 ст. 130 КУпАП - 20400 гривень штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки без оплатного вилучення транспортного засобу. На підставі ст. 36 КУпАП остаточно накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки без оплатного вилучення транспортного засобу, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд безпідставно послався на письмові пояснення свідків, рапорт поліцейського, які є недопустимими доказами, оскільки це порушує конституційний припис щодо безпосередності їх судового дослідження. Також вказує на неприпустимість однією постановою визнавати його винуватим у вчиненні двох адміністративних правопорушень, протоколи по яких перебувають в різних провадження, без наявності ухвали про їх об`єднання. Зазначає, що в суді першої інстанції він участі не приймав, оскільки судове засідання розпочалось із годинним запізненням, а він погано себе почував, тому змушений був покинути приміщення суду не дочекавшись засідання. Вказує, що надав суду вичерпні письмові пояснення по двом епізодом, в яких він заперечував свою вину, оскільки він не керував транспортним засобом, сидів в автомобілі в дворі разом із знайомою, відпочивав, очікуючи свого знайомого ОСОБА_2 , який й керував автомобілем. Стверджує, що матеріали провадження не містять жодних доказів того, що він відмовився надавати пояснення та підписувати протокол, відсутні й дані про вручення йому копії протоколу, яку він не отримував, про що свідчить її наявність в матеріалах провадження. Посилається на те, що до матеріалів провадження не долучено копію судового рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що унеможливлює його притягнення за ч. 2 названої статті. Вказує на відсутність в матеріалах провадження необхідних документів для визнання його винуватим, зокрема акту огляду на стан сп`яніння, направлення на огляд в медичний заклад тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.09.2019 року о 02-14 год. в м. Івано-Франківську по вул. Миколайчука, 19, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Опель Астра» н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, нечітка вимова, запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.130 КУпАП, оскільки протягом року притягався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.

Крім того, 26.09.2019 року о 05-27 год. в м. Івано-Франківську по вул. Молодіжна, 50, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Опель Астра» н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст.130 КУпАП, оскільки протягом року притягався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.

В судове засідання апеляційного суду з`явились: особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП; захисник Ярицький ОСОБА_3 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП.

Заявлено клопотання про допит в якості свідків працівників поліції та знайомого ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який, зі слів останнього, керував транспортним засобом.

В задоволенні вказаних клопотань відмовлено, оскільки ОСОБА_2 є знайомим ОСОБА_1 , а тому може бути зацікавленим у розгляді справи на користь останнього; в той час як працівники поліції виклали всі відомі їм фактичні обставини подій в протоколах про адміністративні правопорушення з долученням відповідних відеозаписів.

ОСОБА_1 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просили постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку із відсутністю складу. ОСОБА_1 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши надані матеріали в межах доводів апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову судді змінити, з наступних підстав.

З наданих суду матеріалів проваджень вбачається, що ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення у скоєні двох епізодів адміністративного правопорушення, а саме у тому, що він, будучи раніше притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.04.2019 року, яка 27.05.2019 року залишена без змін судом апеляційної інстанції, повторно протягом року вчинив два аналогічних правопорушення, а саме: 1) 14.09.2019 року о 02-14 год. в м. Івано-Франківську по вул. Миколайчука, 19, керував транспортним засобом марки «Опель Астра» н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, нечітка вимова, запах алкоголю з порожнини рота (протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №196719 від 14.09.2019 року); 2) 26.09.2019 року о 05-27 год. в м. Івано-Франківську по вул. Молодіжна, буд. 50, керував транспортним засобом марки «Опель Астра» н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота (протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №196527 від 26.09.2019 року), де у двох випадках відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст.130 КУпАП.

Вказані матеріали провадження щодо двох епізодів обвинувачення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП були розглянуті в одному судовому провадженні з винесенням одного процесуального документу оскаржуваної постанови суду від 20.11.2019 року (а.п. 25-27 т. 1).

В той же час, відсутність в матеріалах провадження судового рішення про об`єднання двох протоколів про адміністративне правопорушення в одне провадження, як про це наголошує апелянт в апеляційний скарзі, не є істотним порушенням, яке б перешкоджало чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Посилання апелянта на те, що він був присутнім в суді в зазначений час, проте погано себе почував, тому був змушений покинув приміщення суду не дочекавшись засідання, яке не було розпочато своєчасно, не є підставою для скасування судового рішення в розумінні ст. 268 КУпАП, за наявності належного сповіщення останнього та участі в судовому засіданні його захисника Ярицького Л.І. (а.п. 25 т. 1).

Думка апелянта про поверхневе дослідження судом доказів по справі, оскільки суд, за наявності його письмових пояснень дійшов висновку про те, що його неявка, унеможливила уточнення доводів на підтвердження чи спростування обставини, зазначених у протоколах, є частково слушною, оскільки суддя, приймаючи рішення по второчу епізоду обвинувачення від 26.09.2019 року (протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №196527 від 26.09.2019 року), належним чином не врахував приписи ст. 245 КУпАП в частині своєчасного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, де повнота судового розгляду передбачає розгляд такої кількості фактів та обставин, яка є достатньої для формулювання об`єктивного висновку для прийнятті рішення по суті з урахуванням доводів всіх суб`єктів, що беруть участь у справі.

Апелянт вважає, що він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки постанова суду про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП до матеріалів провадження не долучена, що виключає, на його думку, ознаку повторності.

Для повного й всебічного розгляду справи, апеляційним судом досліджено постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 27.05.2019 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 16.04.2019 року за подією, що відбувалась 03.02.2019 року, вже був притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина була доведена, з накладення на нього відповідного адміністративного стягнення, та вказане рішення суду апеляційним судом залишено без змін.

Оскільки вказані адміністративні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_1 , були ним скоєні 14.09.2019 року та 26.09.2019 року, тобто протягом року від вчинення попереднього адміністративного правопорушення, - 03.02.2019 року, то дії останнього можуть бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи наведене вище, доводи апелянта в частині того, що відсутність судового рішення про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП унеможливлює його притягнення за ч. 2 названої статті, є безпідставними.

Отже, ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної відповідальності, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки.

З наведеного вбачається, що така поведінка ОСОБА_1 як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, є певною звичкою останнього та його способом захисту, з метою уникнення від адміністративної відповідальності.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вважаю, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини адміністративного правопорушення за епізодом обвинувачення від 14.09.2019 року (протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №196719 від 14.09.2019 року), належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 в цій частині обвинувачення.

Згідно вимог діючого законодавства, у разі наявності ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, уповноважена особа національної поліції проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів або в медичному закладі.

Приписами п. 2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 130 КУпАП, що тягне за собою відповідну відповідальність, про що, в присутності двох свідків, складається протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначаються ознаки сп`яніння.

Таким чином, законодавством встановлено, що водій зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції, в той час як відмова, навіть якщо особа, не перебуває в стані алкогольного чи будь-якого іншого сп`яніння, тягне за собою адміністративну відповідальність.

Діючим законодавством, а саме ч. 2 ст. 130 КУпАП, передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема у разі вчинення таких правопорушення як: 1) керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (п. 2.9 «а» ПДР України); 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів (п. 2.9 «г» ПДР України); 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 ПДР України).

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №196719 від 14.09.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, тобто за порушення ним п. 2.5 ПДР України, а саме за його відмову, як водія транспортного засобу, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння (п. 2.5 ПДР України), яке вчинене повторно протягом року.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення за епізодом обвинувачення від 14.09.2019 року доводиться наявними у справі доказами, а саме: 1) протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №196527 від 26.09.2019 року складеного уповноваженою особою у присутності двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з їх особистими підписами, а також підписом ОСОБА_1 та його поясненнями наступного змісту: «я не згодний з протоколом» (а.п. 1 т. 1); 2) актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який було складено також у присутності двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з їх особистими підписами, де в графі «огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками» міститься посилання на виявленні у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння у виді: «запаху алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова», а в графі «з результатами згоден» міститься запис «від огляду водій відмовився» (а.п. 2 т. 1); 3)направленням на огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння в заклад охорони здоров`я, де також зазначені ознаки сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, та міститься запис про відмову водія від огляду (а.п. 3 т. 1); 4) поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які долучені до матеріалів провадження на окремому аркуші (а.п. 2, 4 т.1), де останні підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду як за допомогою приладу «Драгер» так й в медичному закладі; 5) рапортом працівника поліції, з якого вбачається, що під час патрулювання був виявлений транспортний засіб «Опель Астра» н.з. НОМЕР_1 з технічними несправностями, а саме, «не горіла ліва фара в режимі ближнього світла в темну пору доби». В рапорті також зазначено про те, що, побачивши патрульний автомобіль, водій транспортного засобу «Опель Астра» різко завернув в двір будинку, де його й було зупинено. За кермом автомобіля перебував водій ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, проте від проходження огляду на стан сп`яніння у передбаченому законом порядку, останній відмовився (а.п. 5 т. 1); 6) довідкою начальника відділу адміністративної практики ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_1 03.02.2019 року керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідно до протоколу серії ОБ №100796, з накладенням відповідного стягнення (а.п. 6 т. 1); 7) відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, долучених до матеріалів провадження (а.п. 7 т. 1).

Наведені вище докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку, відповідно відсутні будь-які сумніви щодо їх достовірності.

Дійсність обставин, викладених у вказаних вище доказах, підтверджується змістом відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, з яких вбачаються обставини за яких ОСОБА_1 відмовився від проходження освідчення на стан алкогольного сп`яніння у передбаченому законом порядку (а.п. 7).

Так, з оглянутих під час апеляційного перегляду відеозаписів (відеофайл №) вбачається як працівники поліції зупиняють транспортний засіб марки «Опель Астра», що рухався. Під час перевірки документів виявлено, що за кермом автомобіля перебуває ОСОБА_1 , якому працівник поліції повідомляє причину зупинки транспортного засобу - не горить ліва фара в режимі ближнього світла в темну пору доби. Під час перевірки документів, працівники поліції виявили у водія ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, які повідомляють останньому, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова. За вказаних обставин, працівники поліції пропонують ОСОБА_1 , у присутності двох свідків, пройти огляд на місті зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», на що останній відмовляється. Працівники поліції пропонують ОСОБА_1 пройти огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, на що також отримують відмову від водія. Далі вбачається, як працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 права, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України, та склали протокол про адміністративне правопорушення (а.п. 7 т. 1).

Дослідивши надані відеозаписи, доходжу висновку, що твердження апелянта в частині того, що він не керував транспортним засобом є безпідставним.

Наданими суду матеріалами поза всяким розумним сумнівом доведено факт того, що саме ОСОБА_1 виконував функції водія, тобто керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова.

Жодних відомостей щодо оскарження незаконність дій працівників поліції, ОСОБА_1 не надано.

Свою незгоду з діями працівників поліції ОСОБА_1 виклав лише на стадії судового розгляду у своїх клопотаннях, хоча при складанні протоколу про адміністративне правопорушення йому були роз`яснені права та обов`язки, зокрема й передбачені ст. 268 КУпАП щодо надання пояснень. Відомостей про те, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості ними скористатися, чи його у таких правах було обмежено, не встановлено.

Наведеними вище доказами підтверджується той факт, що працівники поліції під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння щодо ОСОБА_1 діяли відповідно до приписів як ст. 266 КУпАП та й приписів Інструкції.

Вважаю, що перевірка працівниками поліції на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 проводилась відповідно до п. 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року (далі - Інструкція), у зв`язку із виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, про що є посилання у відповідній графі протоколу (а.п. 1 т. 1), за наявності яких, й було працівниками поліції правомірно запропоновано останньому пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу, так й у медичному закладі.

Таким чином, не виникає сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП за епізодом обвинувачення від 14.09.2019 року (протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №196719 від 14.09.2019 року).

Безпідставними належить визнати доводи апелянта про недопустимість доказів по справі письмових пояснень свідків, яких не було безпосередньо допитано в суді першої інстанції, виходячи з того, що жодний доказ не має для суду наперед встановленої сили, оскільки оцінюється у сукупності з іншими доказами по справі та їх взаємозв`язку.

Вказані свідки лише засвідчили факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 як на місці зупинки транспортного засобу, так й в медичному закладі, в той час як матеріали провадження містять й інші докази винуватості ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні за епізодом обвинувачення від 14.09.2019 року, зокрема відомості, що містяться на відеофайлах.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Враховуючи наведене вище, вважаю, що суд першої інстанції, розглядаючи матеріали провадження за епізодом обвинувачення від 14.09.2019 року, дослідив всі наявні докази у справі, співставивши їх як з фактично дослідженими по справі обставинами, та й зі змістом обвинувачення, висунутого ОСОБА_1 , згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №196719 від 14.09.2019 року.

Таким чином, доходжу висновку, що у суду першої інстанції були законні підстави для притягнення ОСОБА_1 за епізодом обвинувачення від 14.09.20119 року до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.130 КУпАП, а саме за його відмову від проходження у передбаченому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, вчиненого повторно протягом рокую.

Вважаю, що постанова суду в цій частині є законною та обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін.

По суті прийнятого судом першої інстанції рішення за епізодом обвинувачення від 26.09.2019 року (протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №196527 від 26.09.2019 року), доходжу наступного висновку.

Забезпечення права на захист відповідно до положень ст. 59, ч. 2 ст. 63 і п. 6 ч. 3 ст. 129 Конституції України й чинного КУпАП є однією з основних засад судочинства, важливою гарантією об`єктивного розгляду справи та запобігання притягненню до відповідальності невинуватих осіб.

Посилання апелянта на те, що йому не було вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №196527 від 26.09.2019 року за епізодом обвинувачення від 26.09.2019 року, вважаю слушним, оскільки копія протоколу про адміністративне правопорушення міститься в матеріалах провадження на (а.п. 2 т. 2).

Наведене вище свідчить про безумовне порушення права ОСОБА_1 на захист, що, в свою чергу, є підставою для скасування судового рішення.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення, чим поновлено його право на захист.

Дослідивши наявні в матеріалах провадження докази вважаю, що суд першої інстанції не мав достатньо доказів для обґрунтованих висновків доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним 26.09.2019 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №196527 від 26.09.2019 року, вбачається, що ОСОБА_1 пред`явлене обвинувачення за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, яке вчинене повторно протягом року (а.п. 1 т. 2).

До протоколу долучені: 1) пояснення двох свідків: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які засвідчили як наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, так й факт відмови ОСОБА_1 на прохання працівників поліції пройти тест за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі (а.п. 3 т. 2); 2) довідка начальника відділу адміністративної практики ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_1 03.02.2019 року керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідно до протоколу серії ОБ №100796, з накладенням відповідного стягнення (а.п. 4 т. 2); 3) відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції (а.п. 5 т. 2).

Під час апеляційного перегляду справи ОСОБА_1 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, та стверджував, що він не керував транспортним засобом, лише сидів в автомобілі біля будинку разом із знайомою, відпочивав і очікував свого знайомого ОСОБА_2 , який й керував автомобілем.

Дослідивши наявні у справі докази, вважаю вказані твердження апелянта слушними, оскільки матеріалами провадження не доведено факт керуванням ним транспортним засобом, тобто факт виконання ОСОБА_1 функцій водія.

Основними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, є, крім інших, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Тобто доказуванню підлягає, серед іншого, й факт керування особою транспортним засобом.

Під час апеляційного перегляду матеріалів, досліджено долучені до справи відеоматеріали з нагрудних камер поліцейських за епізодом обвинувачення від 26.09.2019 року, з яких вбачається, як працівники поліції пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку із виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 неодноразово наголошує працівникам поліції про те, що він не керував транспортним засобом, автомобіль стояв та не рухався, тому він відмовляється проходити будь-який огляд на стан алкогольного сп`яніння. Оглядом відеозаписів, не виявлено жодного відео, на якому б було зафіксовано як транспортний засіб здійснює рух, або факт переслідування працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , чи знаходження останнього безпосередньо за кермом автомобіля. Вбачається, що транспортний засіб марки «Опель Астра» припаркованний на прибудинковій території, поряд з житловим будинком. На передньому пасажирському сидіння знаходиться жінка, в той час як ОСОБА_1 перебуває поряд із автомобілем (а.п. 5 т. 2).

Відповідно до приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція) огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться виключно щодо водіїв транспортних засобів.

Згідно з п. 1.10 ПДР України, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Діючим законодавством встановлено, що для притягнення особи до відповідальності за ст. 130 КУпАП необхідною умовою є здійснення вказаною особою функції водія, тобто безпосереднє керування транспортним засобом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами і доповненнями) керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Матеріали провадження не містять жодних належних та допустимих доказів здійснення ОСОБА_1 керування транспортним засобом, в розумінні визначення поняття «керування транспортним засобом», передбаченого у вказаних вище нормативно-правових актах.

Сам факт перебування ОСОБА_1 біля автомобіля, або за його кермом, не доводять керування ним транспортним засобом.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

В той же час, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Отже, коли вина особи не була доведена належними доказами поза розумним сумнівом, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Аналізуючи вказані вище матеріали справи та наявні відеозаписи, доходжу висновку, що обвинувачення в частині доведеності винуватості ОСОБА_9 за епізодом обвинувачення від 26.09.2019 року, тобто у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, не доведене, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміни із закриттям провадження по справі у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

При прийнятті рішення про зміну постанови суду першої інстанції, вважаю за необхідне й змінити рішення в частині накладення стягнення.

Так, приписами ч. 9 ст. 294 КУпАП встановлено, що у разі зміни постанови суду в частині накладення стягнення, в межах передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

Санкція ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачає покарання у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

З резолютивної частини постанови суду першої інстанції вбачається, що обираючи вид та міру стягнення ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався приписами ч. 2 ст. 36 КУпАП, згідно яких, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, якщо справи розглядаються одночасно одним і тим же суб`єктом юрисдикції, та остаточно наклав стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі 20400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Зміна апеляційним судом рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження по справі за епізодом обвинувачення ОСОБА_1 від 26.09.2019 року за ч.2 ст. 130 КУпАП, тягне за собою й зміну обраного судом першої інстанції стягнення, а також висновку про застосування вимог ст. 36 КУпАП, який належить виключити з резолютивної частини постанови.

Дослідивши надані апеляційному суду матеріали за двома епізодами обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, доходжу висновку про те, що рішення суду першої інстанції належить змінити, а саме: закрити провадження по справі за епізодом обвинувачення від 26.09.2019 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення; рішення суду за епізодом обвинувачення від 14.09.2019 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Враховуючи доведеним факт винуватість ОСОБА_1 за епізодом обвинувачення від 14.09.2019 року (протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №196719 від 14.09.2019 року), вважаю за доцільним залишити без змін обраний судом першої інстанції вид адміністративного стягнення у виді 20400 гривень штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки без оплатного вилучення транспортного засобу, який призначений в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Рішення суду в частині вирішення питання щодо судового збору підлягає залишенню без змін.

Таким чином, доходжу висновку про те, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову суду - змінити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.11.2019 року щодо ОСОБА_1 - змінити.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП за епізодом обвинувачення від 26.09.2019 року (протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №196527 від 26.09.2019 року), закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанову суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за епізодом обвинувачення від 14.09.2019 року (протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №196719 від 14.09.2019 року) за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн. (двадцять тисяч чотириста гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки без оплатного вилучення транспортного засобу,- залишити без змін.

Виключити з резолютивної частини постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.11.2019 року посилання судді на застосування вимог ст.36 КУпАП.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло