Категорія:ч.1 ст. 130, 124 КУпАП Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2019 року місто ОСОБА_1

Суддя Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2, пенсіонер, визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення, на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестиста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

ОСОБА_2 визнано винним і притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 09 листопада 2018 року о 13 год. в м. Ківерці, на вул. Воровського, він керував автомобілем «Opel Signum», номерний знак JCF377 в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, а також того ж дня, рухаючись на перехресті нерівнозначних доріг автомобілем «Opel Signum» номерний знак JCF377 на другорядній дорозі вулицею Воровського, в порушення вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, не надав перевагу в русі транспортному засобу «Mercedes», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, який наближався до цього перехрещення проїзних частин і рухався головною дорогою - вулицею Луцька, в м. Ківерці в результаті чого відбулось зіткнення зазначених автомобілів, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Не погоджуючись із рішенням суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскаржує його з мотивів незаконності, неповноти судового розгляду. Вважає рішення суду необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, які йому ставились у вину.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення апелянтів, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Даних вимог закону при винесенні постанови місцевим судом дотримано.

Факт вчинення ОСОБА_2 правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводиться зібраними матеріалами справи, зокрема протоколами про адміністративні правопорушення серії БД №265299 ТА серії БД №265300 від 11 грудня 2018 року, результатом токсикологічного дослідження №2351, рапортом працівника поліції, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 09 листопада 2018 року, яка складена з участю понятих, письмовими поясненнями осіб, в тому числі іншого учасника ДТП.

Наведені докази в своїй сукупності дають можливість чітко відтворити обставини події, які були на момент та після вчинення правопорушень, а тому суддя знаходить доводи скаржника про те, що він не вчиняв правопорушень безпідставними.

Доводи апелянта про те, що працівники поліції не могли оперативно прибути на місце пригоди, а прибувши, не складали протокол про адміністративне правопорушення щодо іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4, не є такими, які свідчать про відсутність в його діях ознак правопорушень і, на думку суду, не вплинули в даному випадку на правильність прийнятого суддею рішення.

Крім того, працівник поліції ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції показав, що 09 листопада 2018 року, через 5-7 хв. після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, прибув на місце події, де водій ОСОБА_2 знаходився в автомобілі «Opel Signum» з тілесними ушкодженнями, від нього було чути різкий запах алкоголю. Присутні також вказали на ОСОБА_2, як на особу, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди та який намагався, як на автомобілі, так і в піший спосіб покинути місце події, однак присутні особи перешкоджали йому вчинити ці дії.

ОСОБА_2 із-за наявних тілесних ушкоджень був відправлений в медичний заклад, де було встановлено наявність алкоголю в його крові. В подальшому встановлювалося місце його перебування для складання відповідних документів про дорожньо-транспортну пригоду, але правопорушник уникав цього, у звязку з чим протокол був складений лише 11 грудня 2018 року в райвідділі міліції, куди він зявився до слідчого.

Аналогічні показання дав суду апеляційної інстанції ОСОБА_6, який підтвердив факт вчинення водієм автомобіля «Opel Signum» дорожньо-транспортної пригоди, і пояснив, що ОСОБА_2 намагався поїхати з місця події, в автомобілі ніяких інших осіб не було.

Аналізуючи показання свідків, які узгоджуються з іншими доказами у справі, а саме наявністю стану спяніння (а.с. 4), наявністю у ОСОБА_2 тілесних ушкоджень (а.с. 30), обставин, встановлених судом першої інстанції, приходжу до висновку, що показання потерпілого ОСОБА_4, свідка ОСОБА_7, які вказували на факт керування автомобілем «Opel Signum» іншою особою, а не ОСОБА_2 не спроможні, оскільки свідок ОСОБА_1 прямо вказав, що на момент дорожньо-транспортної пригоди інших осіб в автомобілі «Opel Signum», крім водія не було, саме останній намагався залишити місце події.

Версія апелянта щодо руху заднім ходом автомобіля «Mercedes», під керуванням ОСОБА_4, іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, з другорядної дороги на головну, як і інші доводи скарги взагалі не знаходять підтвердження будь-якими фактичними даними, а тому розцінюються як намагання першого уникнути відповідальність.

Враховуючи вищенаведені та зібрані у справі письмові матеріали, які, у відповідності до ст. 251 КУпАП, є доказами в справі про адміністративне правопорушення, вважаю, що суд першої інстанції, оцінивши всі докази в сукупності, обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги фактично були досліджені та обєктивно спростовані при розгляді справи суддею першої інстанції, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

У відповідності до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Суддя суду першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП врахував характер правопорушення, дані про особу винного, обставини справи, а тому призначив ОСОБА_2 безальтернативне адміністративне стягнення, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП, саме у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами, з чим повністю погоджується і апеляційний суд.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2019 року щодо нього без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду ОСОБА_8