Справа №461/8827/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2019 року м.Львів

Суддя Галицького районного суду м. Львова Радченко В.Є., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з Головного управління державної фіскальної служби у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, громадянина України, директора ТОВ «Асоціація Виробників Шкіргалантарейної продукції», проживає за адресою: 79005, м. Львів, вул. Дж.Дудаєва, РНОКПП НОМЕР_1,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1621 Кодексу України про адміністративні правопорушення , -

в с т а н о в и в:

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ГУ ЛВ № 003373 від 15.11.2018 року зазначено: «ОСОБА_1, директор ТзОВ «АВШП» вчинив правопорушення ненадходження товару від фірми-нерезидента ООО «Роса» (Росія) по контракту від 01.09.2017 р. № 01/009/17-1 в сумі 10105,5 дол. США, ст.2 ЗУ від 23.09.94 р. № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» із змінами та доповненнями та ч. 1 ст. 1621 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 р. №8073 ( з наступними змінами)».

Дані дії ОСОБА_1 кваліфіковані головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок фінансових операцій та окремих платників управління аудиту ГУ ДФС України у Львівській області ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 1621 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не прибув. Через канцелярію суду подав клопотання, в якому просив суд винести постанову про закриття справи на підставі відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Зазначив, що зі змісту протоколу вбачається, що ТОВ «Асоціація Виробників Шкіргалантарейної продукції» змушене нести відповідальність за невиконання іншою юридичною особою ОО «Роса» своїх обовязків щодо поставки товарів. Це порушує принцип відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обовязок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2,4,7 та 11 до Конвенції».

Положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов'язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

У відповідності із ст.9 КУпАП адміністративним проступком визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ч. 1 ст. 1621 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за умисне ухилення службових осіб підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності або громадян - суб'єктів підприємницької діяльності від повернення в Україну у передбачені законом строки виручки в іноземній валюті від реалізації на експорт товарів (робіт, послуг) або інших матеріальних цінностей, отриманих від цієї виручки, а також умисне приховування будь-яким способом такої виручки, товарів або інших матеріальних цінностей.

Під час розгляду справи судом не здобуто доказів наявності вини ОСОБА_1 у вчинені правопорушення, яке ставиться йому у вину органом Головного управління державної фіскальної служби у Львівській області. В протоколі про адміністративне правопорушення серії ГУ ЛВ № 003373 від 15.11.2018 року, не зазначено які саме дії вчинив ОСОБА_1 як директор ТОВ «Асоціація Виробників Шкіргалантарейної продукції». Натомість в протоколі зазначається про ненадходження товару від фірми-нерезидента ООО «Роса» (Росія) певної суми коштів по контракту.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні по справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява №3991/03) наголошено, що цінність має п. 71 вказаного рішення, в якому зазначено, що «… компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обовязків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Суд приходить до переконання, що директор ТОВ «Асоціація Виробників Шкіргалантарейної продукції» ОСОБА_1 не має нести відповідальності за наслідки невиконання (ненадходження) від іншої фірми (фірми-нерезидента ООО «Роса») коштів.

Рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Інтерсплав проти України» (заява № 803/02); у п. 38 визначено, що у разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього субєкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку».

Суду не надано доказів зловживання в системі оподаткування саме ОСОБА_1, а матеріалами справи не доведено, що останній вчинив будь-які умисні дій щодо неправомірного ухилення від повернення в Україну у передбачені законом строки виручки в іноземній валюті від реалізації на експорт товарів (робіт, послуг) або інших матеріальних цінностей, отриманих від цієї виручки, чи неправомірного приховування будь-яким способом такої виручки, товарів або інших матеріальних цінностей, оскільки умисед що є обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1621 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто відсутні ознаки суб`єктивної сторони правопорушення.

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, судом не здобуто даних про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1621 КУпАП.

Згідно із ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 7, 164, 247, 280, 283-284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за 1 ст. 1621 КУпАП України закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня винесення постанови і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В.Є. Радченко