Категорія:ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач: Філюк П. Т.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Філюк П.Т., при секретарі Тарасюк Ю.А. з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника - адвоката ОСОБА_2, розглянувши його апеляційну скаргу на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2019 року щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого стоматологом-хірургом Волинської обласної клінічної лікарні,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1, визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст.130, ст.124 КУпАП та на підставі ст. 36 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 (один) рік.

ОСОБА_1, притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 13 грудня 2018 року о 1637 год. в м. Луцьку по вул. Червоного Хреста, керував автомобілем НОМЕР_1 із ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота), проявив неуважність, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Passat», д.н.з.. WPI VW86 під керуванням водія ОСОБА_3, який зупинився попереду. Внаслідок таких дій ОСОБА_1 транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим було порушено вимоги п.п. 2.3.б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР). Крім того, ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на виявлення ознак стану спяніння відмовився, порушивши вимоги, передбачені п.2.5 ПДР України.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову судді незаконною. Посилаються на те, що зважаючи на свій психо-емоційний стан після вчинення дорожньо-транспортної пригоди (далі-ДТП), не усвідомлював відмінності з юридичної точки зору відмови від проходження огляду на стан спяніння від вживання алкогольних напоїв. У звязку з цим, оскільки був абсолютно тверезим від проходження огляду на стан алкогольного спяніння відмовився. Крім того зазначає, що судом при призначенні стягнення не взято до уваги ряду обставини, а саме: що до адміністративної відповідальності притягується вперше та внаслідок ДТП не заподіяно істотної шкоди. Та зазначає що позбавлення права керування поставить його в скрутне становище. Тому просив суд апеляційної інстанції, врахувати вказане при перегляді справи та скасувавши постанову суду першої інстанції в частині накладення стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП звільнивши від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП закрити провадження в цій частині, притягнувши до відповідальності лише за ст. 124 КУпАП та накласти стягнення в межах санкції цієї статті.

Перевіривши доводи скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 його захисника ОСОБА_4, які кожен зокрема, подану апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній мотивів, суддя доходить наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1С був присутнім під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Вимогами ч.2 ст.294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

У даному випадку строк оскарження постанови обчислюється з 21 лютого 2019 року до 02 березня 2019 року включно. Оскільки вказана дата випала на вихідний день - суботу, останнім днем подачі апеляційної скарги вважається наступний робочий день, тобто понеділок - 04 березня 2019 року.

Однак, апеляційна скарга на оскаржувану постанову від 21 лютого 2019 року, була подана 11 березня 2019 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Луцького міськрайонного суду.

Тобто, ОСОБА_1С та його захисник ОСОБА_4, подали апеляційну скаргу із пропуском строку на апеляційне оскарження, визначеного ч.2 ст.294 КУпАП.

У апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, просить поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді. Вказує, що в суді першої інстанції не користувався послугами адвоката, а сам необізнаний з правовими нормами щодо строків оскарження судових рішень, оскільки до адміністративної відповідальності притягується вперше. Через робоче навантаження, так як він є практикуючим хірургом - завідувачем стоматологічного відділення Волинської обласної клінічної лікарні, оскільки всі дні були операційними, перебував на роботі далеко поза робочим часом та звернувся за наданням кваліфікованої юридичної допомоги 07 березня 2019 року. Просив врахувати вказані обставини при вирішенні питання про поновлення строку.

З огляду на матеріали справи, беручи до уваги обставини на які послався скаржник, враховуючи нетривалість терміну пропуску строку, виходячи з принципу забезпечення доступу до правосуддя, який випливає з п.1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, приходжу до висновку про поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Оскільки встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП в апеляції та в поясненнях в суді апеляційної інстанції не заперечуються та не оспорюються, тому відсутні й підстави для перевірки їх правильності й обґрунтованості.

Так ОСОБА_1 апеляційному суду пояснив, що дійсно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, зважаючи на свій психо-емоційний стан. Не розумів правових наслідків за відмову від проходження огляду. Будучи абсолютно тверезим, на той час не розрізняв правових понятть «відмови» від «вживання». Крім того, посилався на необхідність права керування транспортними засобами, оскільки в силу своєї професійної діяльності проводить цілодобову ургентну медичну допомогу. Наявність транспортного засобу дозволяє вчасно зявитись для надання необхідної медичної допомоги.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. ст. 23, 33 КУпАП, відповідно до яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що помякшують і обтяжують відповідальність.

Малозначне правопорушення - це такі дії, які не спричинили або не могли спричинити істотної шкоди суспільним та державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності притягується вперше, вину у вчиненому визнав повністю та щиро розкаявся, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, має велику кількість заохочень у вигляді подяк, як за свої професійні досягнення так і за активну громадянську позицію. Позбавлення права керування транспортними засобами може негативно вплинути на швидкість надання необхідної медичної допомоги ОСОБА_1 і як наслідок складатиме невиправданий ризик для здоровя його пацієнтів. Крім того, суд приймає до уваги консультативний висновок спеціаліста № 3306 (а.с.13), за результатами огляду ОСОБА_1, що відбувся після оформлення матеріалів протоколу дорожньо-транспортної пригоди о 21 год. 40 хв. 13 грудня 2018 року, який підтверджує, що ОСОБА_1 перебував в тверезому стані. Вважаю зазначені обставини такими, що помякшують його відповідальність.

Дії ОСОБА_1С не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам, та будь-яких обставин, що обтяжують його відповідальність не встановлено.

Виходячи з принципу справедливості, який є одним із основних принципів правосуддя, вирішальним у визначенні як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права є пропорційність відповідальності вчиненому правопорушенню. Вважаю, що в даному випадку, застосування стягнення у виді позбавлення спеціального права є явно несправедливим.

За наведених вище обставин, суд прийшов до переконання, що правопорушника ОСОБА_1С слід звільнити від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, у звязку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушеня на підставі ст.22 КУпАП і обмежитись усним зауваженням.

На думку суду, застосування такого заходу, як усне зауваження буде достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Враховуючи вищенаведене, звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі ст.22 КУпАП за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі в цій частині закрити.

Разом з тим, постановою Луцького міськрайонного суду від 21 лютого 2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП з чим останній повністю погодився та підтвердив в суді апеляційної інстанції, що проявив неуважність, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Passat», р.н. WPI VW86 під керуванням водія ОСОБА_3 Крім того вказав, що станом на сьогодні збитки, які завдані його діями відшкодовано в повному обсязі. Тому суд, не перевіряючи цих обставин, вважає доведеною вину ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП.

Оскільки при накладенні адміністративного стягнення суддею Луцького міськрайонного суду згідно положення ч. 2 ст. 36 КУпАП на ОСОБА_1 накладено стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення, тому слід вважати накладеним на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ст 124 КУпАП, в межах санкції вказаної статті, у виді штрафу в розмірі 25 (двадцяти пяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 (чотириста двадцять пять) гривень.

Керуючись ст.ст.294, 22 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, задовольнити частково

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2017 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП, в частині накладеного адміністративного стягнення змінити.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, на підставі ст.22 КУпАП, у звязку з малозначністю вчинених адміністративних правопорушень, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі в цій частині закрити.

В частині стягнення за ст. 124 КУпАП, вважати накладеним на ОСОБА_1, адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 25 (двадцяти пяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 (чотириста двадцять пять) гривень.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду П.Т.Філюк