Справа № 752/9721/19 Головуючий в суді І інстанції - Бондаренко Г.В.
Провадження № 33/824/3033/2019 Доповідач в суді II інстанції - Свінціцька О.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Александрова Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Александрова Д.О. на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він, 04 травня 2019 року о 23 годині 30 хвилин, в м. Києві по проспекту А. Глушкова, 44, керував автомобілем «ВАЗ» номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

У апеляційній скарзі захисника указано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування. В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, що обставини справи з`ясовані неповно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Указав, що на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а також не було запрошено свідків. Апелянт зауважив, що ОСОБА_1 не відмовлявся на місці зупинки транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Drager», що стверджується відеозаписом з боді камери. Крім того, на думку захисника, у працівників поліції не було жодної підстави для доставки ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я, оскільки він не відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Зазначив, що як вбачається з тексту пояснень свідків, працівниками поліції ОСОБА_1 було запропоновано проти огляд на стан сп`яніння лише біля приміщення КМНКЛ «Соціотерапія» за допомогою приладу «Drager». Вказане, на думку апелянта, свідчить про недотримання працівниками поліції процедури проведення огляду на стан сп`яніння. Разом з тим, захисником звернуто увагу, що адміністративне правопорушення, яке поставлено у вину ОСОБА_1 було вчинено у Дніпровському районі м. Києва, що територіально не відносить до юрисдикції Голосіївського районного суду м. Києва. Просив постанову скасувати, закрити провадження у справі та направити справу на новий розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва.

Вислухавши пояснення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили апеляційну скаргу задовольнити;

вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

З об`єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП може проявлятись у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП, п.2.5 ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (в подальшому «Інструкція»). За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Відповідно до п.2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Наведене дає підстави стверджувати те, що у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність ознак алкогольного сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду. Лише при наявності усіх зазначених обставин поліцейських може складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП вчинене у формі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Суддя ухвалює рішення про притягнення особи до відповідальності у випадку наявності доказів, які доводять кожну із обставин, що в своїй сукупності утворюють об`єктивну сторону даного адміністративного правопорушення.

Вимог цих нормативних документів у ході фіксації поліцейськими вчиненого адміністративного правопорушення дотримано не було.

Так, матеріали справи не містять доказів, які би підтверджували те, що ОСОБА_1 на момент спілкування із поліцейськими мав ознаки алкогольного сп`яніння. Із об`єктивних даних, наданих суду, а саме відеозапису, зробленого за допомогою камер поліцейських таких ознак не встановлено. Із змісту відеозапису вбачається те, що ОСОБА_1 надав згоду на проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, що вбачається із роз`яснень, які поліцейські дали особам, що перебували разом ОСОБА_1 . Між тим, ця обставина поліцейськими на відеозаписі не зафіксована. Щодо фрагменту відеозапису, де ОСОБА_1 ніби то відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, то суд звертає увагу на те, що цей фрагмент є надзвичайно коротким і з нього не можливо зробити висновок щодо фактичних обставин, які передували цій відмові що є необхідним для повного та всебічного з`ясування обставин справи. Суд звертає увагу на те, що цей запис зроблений через тривалий час після спілкування ОСОБА_1 із поліцейським та у іншому місці. За яких обставин ОСОБА_1 опинився у цьому місці та що передувало події його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, за умови попереднього погодження на проходження такого огляду, матеріали справи не містять.

При оцінці наданого поліцейськими відеозапису суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року № 1026 (зареєстрованої в МЮ України 11.01.2019 року № 28/32999, в подальшому Інструкція від 18.12.2018) включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

За змістом підпунктів 1) та 2) п.1 розділу VII Інструкції від 18.12.2018 поліцейським забороняються самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу, а також примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб. Суд вважає, що зазначені правові норми направлені на забезпечення об`єктивного і неупередженого виявлення та фіксування правопорушень у тому числі і з метою подальшого використання зафіксованої інформації у якості доказів у суді. Зазначене вбачається із положень п.2. розділу І Інструкції від 18.12.2018 відповідно до якого застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється, в тому числі, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення. Аналіз цієї правові норми дає підстави стверджувати те, що за допомогою відеореєстратора повинна фіксуватись уся процедура виявлення та фіксації адміністративного правопорушення, а не лише окремі процесуальні дії цієї процедури. На думку суду, у випадку виявлення переривань відеозапису та фактичного фіксування лише окремих процесуальних дій чи окремих моментів, такий відеозапис не може визнаватись належним та допустимим доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

У зв`язку із викладеним суд не знаходить правових підстав для визнання відеозапису події, зробленого за допомогою нагрудної відеокамери поліцейського належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Щодо наявних у справі пояснень свідків, у присутності яких ОСОБА_1 сказав про те, що він відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, то ці свідки не були очевидцями подій, яка передувала цій відмові у тому числі зупинки ОСОБА_1 поліцейськими, його спілкуванню із ними, доставці до місця відмови, тощо. На підставі викладеного суд відхиляє пояснення свідків у якості доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При цьому суд звертає увагу на ознаки протиправності у поведінці поліцейських, які у ході виявлення та фіксування правопорушення в порушення вимог зазначених вище нормативних документів здійснили неодноразове переривання відеозапису, що позбавляє суд дати належну оцінку як діям ОСОБА_1 , так і діям самих поліцейських з точки зору дотримання ними законності, не зафіксували факт погодження ОСОБА_1 на проходження огляду на стан сп`яніння, зафіксували таку відмову у невідомому місці за невідомих обставин, не зафіксувавши фактичні обставини, які призвели до такої відмови. Сукупність таких дій поліцейських викликає сумнів у достовірності наданих ними доказів на доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

За наявності зазначених вище порушень закону постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року щодо ОСОБА_1 не може визнаватись законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню. Оскільки у справі не зібрано належних та допустимих доказів, якими доводилась вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, провадження у цій справі підлягає закриттю із підстав, передбачених п.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Александрова Д.О. задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю у його діях складу даного адміністративного правопорушення, тобто із підстав, передбачених п.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька