Справа № 367/19/19
Провадження №3/367/210/2019
ПОСТАНОВА
Іменем України

24 січня 2019 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Кафтанов В.В., розглянувши матеріали, які надійшли з військової прокуратури Київського гарнізону про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідн. номер НОМЕР_1 , громадянина України, прож.: АДРЕСА_1 , старший солдат ВЧ № НОМЕР_2 в смт. Гостомелі;

за ст. 172-15 ч. 2 КУпАП,-
в с т а н о в и в:

З 31.08.2017 року старший солдат ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 НГУ. На посаді стрільця 1 відділення 2 взводу 4 роти оперативного призначення (на БТР) 2 батальйону оперативного призначення (на БТР) військової частини НОМЕР_2 НГУ перебуває з 04.12.2018 року по даний час.
Встановлено, що старший солдат ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято та непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, бути хоробрими дисциплінованим, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
Відповідно до ст. ст. 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України рядовий у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, а також за утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, за збереження виданого йому майна. Рядовий підпорядковується командиру відділенням Рядовий (матрос) зобов`язаний сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові завдання, засвоювати усе чого навчать командирів (начальник), та бути готовим до виконання завдань із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, виявляти повагу до командирів і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання, точно, ініціативно, сумлінно виконувати накази командирів (начальників), постійно бути за формою та охайно одягненим, додержувати правил особистої та громадської гігієни.
Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХIV на військовослужбовців покладаються загальні обов`язки.
Згідно з статтею 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил внутрішній порядок досягається, зокрема:
глибоким розумінням, свідомим і неухильним виконанням; військовослужбовцями обов`язків, визначених законами України та військовими статутами Збройних Сил України;
чіткою організацією бойової підготовки;
зразковим бойовим чергуванням та несенням служби добовим нарядом;
неухильним виконанням розпорядку дня.
Відповідно до статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.
Відповідно до статті 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил розподіл часу у військовій частині протягом доби і протягом тижня здійснюється згідно з розпорядком дня, яким встановлюється виконання основних заходів повсякденної діяльності, навчання й побуту особового складу підрозділів, штабів. Розпорядок дня встановлюється командиром (начальником) відповідно до завдань, покладених на військову частину, та залежно від пори року.
Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно вимог ст. 45 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України за вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Приписами ст. 15 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що військовослужбовці за вчинення військових адміністративних правопорушень несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б Кодексу України про адміністративні правопорушення, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.
Натомість старший солдат ОСОБА_1 діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України вчинив адміністративне правопорушення, яке виразилось у недбалому ставленні до військової служби, а саме у невиконанні своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни, розпорядку дня, незнанні військової дисципліни.
Так, з 11.12.2018 року по 13.12.2018 року включно старший солдат ОСОБА_2 був відсутній на військовій службі без поважних причин та 14.12.2018 року самостійно прибув до військової частини № НОМЕР_2 НГУ.
З пояснень ОСОБА_1 встановлено, що він з 11.12.2018 року по 13.12.2018 року включно був відсутній на військовій службі у зв`язку з тим, що проводив час на власний розсуд зі своїми друзями вживаючи алкоголь та відпочиваючи від військової служби.
З пояснень капітана ОСОБА_3 встановлено, що 11.12.2018 року на ранковому шикуванні був відсутній старший солдат ОСОБА_1 та в подальшому останній 14.12.2018 року з`явився до військової частини НОМЕР_2 НГУ.
Таким чином, з 11.12.2018 року по 13.12.2018 року включно військовослужбовець ОСОБА_1 без поважних причин був відсутній на місці несення служби та проводив вказаний час на власний розсуд, чим порушив розпорядок дня військової частини НОМЕР_2 НГУ без поважних причин та вчинив не з`явлення на військову службу.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно ст. 1 закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування. Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Водночас, законодавець надає визначення поняття демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати мирного часу (оголошення якої дає підстави для закінчення особливого періоду).
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України. На цей час відповідних рішень Президентом України не приймалось.
Особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17.03.2014 року № 303 та продовжується до оголошення (набрання чинності) окремого рішення президента України про демобілізацію.
Тобто, дане адміністративне правопорушення вчинено в умовах особливого періоду, що підвищує його суспільну небезпеку.
Таким чином, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , старший солдат ОСОБА_1 у порушення вимог ст. ст. 11, 12, 37, 127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України з 11.12.2018 року по 13.12.2018 року включно недбало поставився до військової служби, що виразилось у порушенні розпорядку дня та відсутності у військовій частині без поважних причин, чим вчинив недбале ставлення військової службової особи до військової служби вчинене в умовах особливого періоду, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-15 ч. 2 КУпАП.
Прокурор в судовому засіданні просив визнати винним ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та призначити йому покарання у вигляді арешту з утриманням на гауптвахті на строк 10 днів.
Правопорушник на розгляд справи не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вину визнав.
Вина ОСОБА_1 в скоєні адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи:
- протоколом про адміністративне правопорушення № 63 від 28.12.2018 року, згідно якого будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , старший солдат ОСОБА_1 у порушення вимог ст. ст. 11, 12, 37, 127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України з 11.12.2018 року по 13.12.2018 року включно недбало поставився до військової служби, що виразилось у порушенні розпорядку дня та відсутності у військовій частині без поважних причин, чим вчинив недбале ставлення військової службової особи до військової служби вчинене в умовах особливого періоду;
- копією висновку службового розслідування по факту відсутності на службі без поважних причин солдата ОСОБА_1 , згідно якого підтвердились факти вчинення ОСОБА_1 проступку та оголошено догану;
- копією рапорта т.в.о. командира 2 батальйону оперативного призначення (на БТР) ОСОБА_4 від 11.12.2018 року, згідно якого 11.12.2018 року старший солдат ОСОБА_1 не прибув для заступання в добовий наряд по їдальні;
- копією пояснення ОСОБА_3 від 17.12.2018 року, згідно якого 11.12.2018 року на ранковому шикуванні під час перевірки наявності особового складу був старший солдат ОСОБА_1 ;
- копією пояснення ОСОБА_5 від 17.12.2018 року, згідно якого в період з 12.12.2018 року по 14.12.2018 року він перебував у друзів в м. Києві, де вживав алкогольні напої;
- копією пояснення ОСОБА_1 від 17.12.2018 року, згідно якого 11.12.2018 року він не прибув на службу, т.я. отримавши грошове забезпечення, він разом з ОСОБА_5 поїхали до товариша в м. Київ, де розписали алкогольні напої.
Обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_1 є щире каяття.
Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.
Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, суд вважає, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення у виді штрафу, застосування до нього адміністративного стягнення у виді арешту суд вважає недоречним.
Керуючись ст. 172-15 ч. 2 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» суд, -

п о с т а н о в и в :

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-15 ч. 2 КУпАП.
Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп.
Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: В.В. Кафтанов