Справа №: 486/20/19 Провадження № 3/486/85/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді - Савіна О. І.

при секретарі Архіповій К.В,

за участі особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши відкритому судовому засіданні адміністративну справу скеровану від Южноукраїнського відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_1, зареєстрованої та проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_3

за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ГП № 362883 від 17.11.2018 року, ОСОБА_1 17.11.2018 року о 17 год. 50 хв. за місцем свого проживання не впустила до місця мешкання свого чоловіка чим завдала шкоди його психічному здоровю.

Дії, ОСОБА_1 кваліфіковані, за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, якою передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення не визнала та суду пояснила, що дійсно 17.11.2018 року не впустила свого чоловіка до квартири свого мешкання. Зазначила, що 18.12.2018 року рішенням Южноукраїнського міського суду шлюб між ними розірвано. Повідомила, що її колишній чоловік перебуваючи у стані алкогольного та наркотичного спяніння намагався потрапити до квартири, де разом з нею проживає їх спільна донька, чим завдавав дитині моральної шкоди, саме тому вона не відчинила йому. Її чоловік неодноразово завдавав їй фізичної та моральної шкоди у звязку з чим вона зверталася до поліції. Вважає, що такі її дії не можливо кваліфікувати як домашнє насилля.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд прийшов до наступного висновку.

У відповідності до ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, повязаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Згідно з п.14) ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року, психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоровю особи.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов'язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.

Статтею 9 КупАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КупАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ч. 1ст. 256 КупАПпротокол про адміністративне правопорушення - документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи, зокрема, про місце, час вчинення та суть правопорушення, спричинену матеріальну шкоду, а також про свідків і потерпілих.

Тобто, предмет судового розгляду обмежений обставинами, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.

В супереч вищенаведеній вимозі Закону в протоколі про адміністративне правопорушення серії ГР № 362883 складеному 17.11.2018 року відносно ОСОБА_1, не містить доказів умисних дій правопорушника, які б підпадали під об'єктивну сторону та мали ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 173-2 КупАП. Не зазначено адреси місця вчинення правопорушення, що є обов'язковою ознакою саме цього правопорушення, відсутні дані про свідків правопорушення.

Всупереч положеннямст. 256 КУпАП, а такожстатті 251 КУпАП, якою визначені докази в справі про адміністративне правопорушення, надані суду матеріали не містять належних доказів, які б давали суду можливість прийняти рішення по суті інкримінованого правопорушення.

Отже, на підставі викладеного, враховуючи положення ст. 62 Конституції України, згідно якої усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд приходить до висновку, що дану справу про адміністративне правопорушення слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КупАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247 п.1, 283-285КупАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення, закрити у зв'язку з відсутністю події і складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Миколаївського Апеляційного суду через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області, протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова підлягає виконанню протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови, перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.

Суддя Южноукраїнського міського судуОСОБА_2