ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1390/19 Справа № 204/6761/19 Суддя у 1-й інстанції - Книш А.В. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року суддя Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2019 року, якою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП,
за участю:
прокурора - Журенкова Є.В.,
адвоката - Довгаль С.М.,
особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

Встановив:
Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.
Відповідно до постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, а саме на посаді начальника управління персоналу - заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 . 16 серпня 2017 року з начальником управління персоналу-заступником начальника штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 продовжено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу.
Згідно витягу з наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 01 жовтня 2018 року № 228 на підставі наказу Міністра Оборони України від 04 вересня 2018 року №560 полковника ОСОБА_1 , начальника управління персоналу - заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 , звільнено з військової служби у запас за підпунктом «Б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) та виключено з 01 жовтня 2018 року зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 на момент звільнення з військової служби був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 у військовому званні полковник, яке відноситься згідно ч. 2 ст. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до старшого офіцерського складу, а також згідно ч. 12 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є військовою посадовою особою - начальником управління персоналу - заступником начальника штабу військової частини НОМЕР_1 .
28 вересня 2018 року ОСОБА_1 , відповідно до наказу т.в.о. Командира військової частини НОМЕР_1 № 228 від 01 жовтня 2018 року, отримав одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 361305 гривень.
Згідно відповіді т.в.о. Командира військової частини НОМЕР_1 на запит вих. №1314/8/366 від 05 серпня 2019 року щодо надання інформації, витягу із розрахунково-платіжної відомості №09/3 «На виплату грошового забезпечення особам офіцерського складу, військовослужбовцям рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, військової частини НОМЕР_1 , за вересень 2018р.» та «Ведомости распределения выплат» військової частини НОМЕР_1 від 28 вересня 2018 року, ОСОБА_1 саме 28 вересня 2018 року отримав одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 361305 гривень, яка була перерахована на його картковий рахунок відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня - 1700 гривень. Отже, 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня 2018 року, становить грошову суму у розмірі 85000 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону, у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, продаж майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб- сайті Національного агентства.
Тобто з 28 вересня 2018 року ОСОБА_1 був зобов`язаний у десятиденний строк з моменту отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби письмово повідомити про це Національне агентство, так як у нього відбулась суттєва зміна у майновому стані як суб`єкта декларування.
В апеляційній скарзі:
- ОСОБА_1 просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю, на його думку, в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.
Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не надано належну оцінку всім наявним доказам, що суперечить засадам всебічного та повного дослідження всіх обставин.
Вказує, що в суді першої інстанції ним наголошувалось, що форма складеного відносно нього протоколу, не відповідає новій формі протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією.
Зазначає, що відповідно до протоколу, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування, згідно з підпунктом «г» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», на якого поширюється дія цього Закону, опублікував декларацію перед звільненням лише 07.05.2019 року.
Виходячи з цього, у протоколі зазначається те, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника управління персоналу - заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у своєму майновому стані як суб`єкта декларування, які відбулися у нього 28.09.2018 року, а саме про отримання доходу у вигляді одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в сумі, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
Виходячи з цього, у протоколі зроблено висновок про те, що ОСОБА_1 , який займав посаду начальника управління персоналу - заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 згідно ч. 12 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є військовою посадовою особою та згідно підпункту «г» пункту 1 частини першої ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного закону та обов`язки, передбачені ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» (військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки).
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом, на якого поширюється дія Закону згідно з підпунктом «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 та відповідно до ст. 1 Закону, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, відповідно до наказу т. в. о Командира військової частини НОМЕР_1 № 228 від 01.10.2018 року отримав одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 361305,00 гривень.
Таким чином у протоколі робиться висновок про те, 28.09.2018 року у денний час доби ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем проходження служби (військова частина НОМЕР_1 ), після отримання грошових коштів на свій картковий рахунок достовірно був обізнаний про загальну суму отриманої ним одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, яка складала 361305,00 гривень, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року. Тобто, з 28.09.2018 року ОСОБА_1 був зобов`язаний у десятиденний строк з моменту отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби письмово повідомити про це Національне агентство, оскільки у нього відбулася суттєва зміна у майновому стані як суб`єкта декларування.
При цьому у протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, № 1529 від 23 вересня 2019 року робиться посилання на ч. 1 статті 172- 6 КУпАП із зазначенням відомостей недостовірних, а саме тих, що підставою для притягнення до відповідальності за цією нормою закону є неповідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про зміни у своєму майновому стані при звільненні з військової служби. Насправді така фраза («при звільненні») у ч. 1 статті 172-6 КУпАП відсутня.
Таким чином ОСОБА_1 може нести відповідальність за несвоєчасне подання ним декларації у порядку, визначеному Податковим кодексом України, а не на підставі Закону України «Про запобігання корупції».
Крім того на думку апелянта, зміст протоколу, який був складений працівниками поліції, не сумісний як з положеннями Основного Закону, так і з висновками Європейського суду з прав людини.
На думку апелянта органи поліції не мають повноважень на складення протоколів про адміністративне правопорушення, які стосуються питань застосування Закону України «Про запобігання корупції», а мають повноваження лише щодо виконання цього Закону. Однак суд першої інстанції, всупереч вимогам статей 245, 280 КУпАП, такі доводи сторони захисту не оцінив, не дослідив, не зазначив мотивів їх неприйнятності, а лише послався на положення абзацу 2 п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП, якими жодним чином не деталізується те, що органи поліції мають повноваження складати протоколи про адміністративне правопорушення, які стосуються виключно виконання Закону України «Про запобігання корупції», а не його застосування, що є виключною компетенцією і повноваженнями Національного агентства запобігання корупції (НАЗК), на чому ним було наголошено вище.
Вказує, що всі дії з проведення перевірки, у тому числі, після встановлення того, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію чи не повідомив про суттєві зміни у майновому стані, уповноважені здійснювати виключно уповноважені особи НАЗК, у тому числі, і вирішувати питання щодо притягнення особи до відповідальності.
Вказує, що жодного умислу щодо невчасного подання декларації не мав, оскільки до свого звільнення з лав Збройних Сил України з 01.10.2018 року був військовослужбовцем і всі декларації осіб керівного складу, які мали їх подавати, у тім числі, і стосовно змін у майновому стані, подавалися централізовано, оскільки це питання контролювала відповідальна людина.
В суді апеляційної інстанції особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та його адвокат Довгаль С.М. підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.
Прокурор заперечував щодо доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, вислухавши учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_1 ставиться у провину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, якою передбачена відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку - нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.
Суб`єктивною стороною правопорушення, пов`язаного з корупцією, є наявність прямого чи непрямого умислу. Тобто особа, яка є суб`єктом декларування і своєчасно не повідомила про суттєві зміни свого майнового стану, має усвідомлювати суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, або особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо допускала їх настання.
Згідно з п. 2 роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (надалі - ВССУ) «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Також, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов`язкові ознаки корупційного правопорушення звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).
Ураховуючи, що правопорушення за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП законом віднесено до тих, які посягають на громадський порядок і громадську безпеку, доведенню з боку правопорушника підлягають обставини, які перешкоджали виконанню особою покладеного на нього обов`язку.
На переконання апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, є передчасними.
Як вбачається з наданих матеріалів, ОСОБА_1 01.10.2018 року був звільнений у запас. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.10.2018 № 228 на підставі наказу Міністра Оборони України від 04 вересня 2018 року №560 полковника ОСОБА_1 , начальника управління персоналу - заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 , виключено з 01.10.2018 року зі списків особового складу частини.
Однак, в день звільнення зі служби не подав електронну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та не повідомив про суттєві зміни у майновому стані, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.
ОСОБА_1 на момент звільнення з військової служби був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 у військовому званні полковник, яке відноситься згідно ч. 2 ст. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до старшого офіцерського складу, а також згідно ч. 12 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є військовою посадовою особою - начальником управління персоналу - заступником начальника штабу військової частини НОМЕР_1 .
28 вересня 2018 року ОСОБА_1 , відповідно до наказу т.в.о. Командира військової частини НОМЕР_1 № 228 від 01 жовтня 2018 року, отримав одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 361305 гривень.
Згідно відповіді т.в.о. Командира військової частини НОМЕР_1 на запит вих. №1314/8/366 від 05 серпня 2019 року щодо надання інформації, витягу із розрахунково-платіжної відомості №09/3 «На виплату грошового забезпечення особам офіцерського складу, військовослужбовцям рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, військової частини НОМЕР_1 , за вересень 2018р.» та «Ведомости распределения выплат» військової частини НОМЕР_1 від 28 вересня 2018 року, ОСОБА_1 саме 28 вересня 2018 року отримав одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 361305 гривень, яка була перерахована на його картковий рахунок відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня - 1700 гривень. Отже, 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня 2018 року, становить грошову суму у розмірі 85000 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону, у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, продаж майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб- сайті Національного агентства.
Допитаний в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що він дійсно не спрямував декларацію про суттєві зміни у майновому стані, про таку необхідність дізнався лише 10 листопада 2018 року, але він вже не був військовою посадовою особою. Крім того, зазначив, що вже є судове рішення, яким його притягнуто до адміністративної відповідальності та вирішено питання про його вину, а саме у справі №204/3520/19 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП. Підтвердив, що він дійсно отримав одноразову грошову допомогу при звільненні, але не може вказати дату надходження грошових коштів на його рахунок. Також просив врахувати, що наказом т.в.о. Командира військової частини НОМЕР_1 № 228 від 01 жовтня 2018 року тільки вирішено виплатити йому таку допомогу, а тому він вже не був зобов`язаний повідомляти про суттєві зміни у майновому стані та вказав, що не знав про необхідність подання декларації.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до відомості розподілу виплат, 28.09.2018 року, ОСОБА_1 нараховано заробітна плата у розмірі 355885,43 грн. При цьому відповідно до вказаної відомості не вдається можливим встановити, коли саме вказана виплата була зарахована на особистий рахунок ОСОБА_1 .
Згідно з пунктом 2 розділу 2 зазначеного порядку повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб`єкта декларування подається через електронну мережу Інтернет з використанням програмних засобів Реєстру у власному персональному електронному кабінеті суб`єкта декларування після реєстрації в Реєстрі.
Відповідно до частини 3 Форми повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб`єкта декларування, затвердженої Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 10.06.2016, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за № 961/29091, суб`єкт декларування повинен повідомити про цінне рухоме майно, яке він придбав (набув у власність), якщо його вартість перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року.
Для кожного випадку отримання доходу або придбання майна подається окреме повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб`єкта декларування.
Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2018 року в сумі 1700 грн.
Таким чином, відповідальність за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП у 2017 року настає за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, якщо ним отримано дохід або придбано майно на суму, яка перевищує 85 000 грн.
Соціальні виплати, субсидії тощо вважаються доходом і відображаються в декларації лише в разі їх монетизації, тобто виплати (нарахування) у грошовій формі.
Як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 заперечив свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки не володів інформацією, про те, що кошти надійшли на його рахунок, безпосередньо такі не отримував та після того, як дізнався про те, що кошти надійшли, вніс інформацію в декларацію про суттєві зміни в майновому стані.
Вирішуючи справи цієї категорії місцевий суд повинен був керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Згідно рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
Положеннями ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Таким чином, приймаючи до уваги пояснення ОСОБА_1 про те, що він дізнався про необхідність подання декларації про суттєві зміни у майновому стані, вже після звільнення. Враховуючи пояснення ОСОБА_1 щодо причин подання декларації після звільнення, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення у виді умислу, що унеможливлює притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній постанові про необхідність подання суб`єктом декларування декларації, в якій будуть зазначені неперевірені відомості щодо його фінансового становища, у зв`язку з наявністю у особи суб`єкта декларування права подати виправлену декларацію впродовж 7 днів після подання первинної декларації, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки такі дії можуть містити склад адміністративного чи кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП або за ст. 366-1 КК України відповідно.
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що в порушення вимог ч. 2 ст. 283 КУпАП, суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваної постанови, взагалі не зазначив опис обставин, установлених судом під час розгляду справи, а лише послався на обставини встановлені працівником Національної поліції, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .
За таких обставин апеляційний суд вважає, що під час розгляду справи суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог статей 280, 283 КУпАП, що виразилося в неповноті судового розгляду та не дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Вказана неповнота в свою чергу призвела до невідповідності висновків суду, викладених в оскарженій постанові, фактичним обставинам справи.
Із врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, є необґрунтованим та не знайшов свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги та вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.
Керуючись ч. 6, 7ст. 126 Конституції України, Законом України "Про запобігання корупції", ст. ст. 7, 9, 10, 11, ч. 1 ст.172-6, ст. ст. 247, 283-285, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, - скасувати.
Винести нову постанову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст.172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду О.Ю. Іванченко