Справа №583/2644/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Ковальова О. О.
Номер провадження 33/816/407/19 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , з участю секретаря судового засідання Козупиці М. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 583/2644/19 за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24.07.2019, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката Шевченка Р. В.,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 просить скасувати постанову судді, оскільки він не повідомлений про судове засідання 24.07.2019, його захисник не допущений до участі у справі, а в нього є докази того, що він був тверезий і в медичний заклад їхати відмовилася поліція. Крім того вказує, що він приходив в судове засідання 25.06.2019 та 02.07.2019, проте йому не повідомили дату наступного судового засідання.

В обґрунтуванні апеляційної скарги захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 - адвокат ШЕВЧЕНКО Р. В. вказує на відсутність направлення водія на огляд та відсутність на відеозаписі пропозиції поліцейського пройти огляд на місці зупинки т/з за допомогою приладу «Драгер» та у закладі охорони здоров`я.

Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24.07.2019 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн з позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 384,20 грн судового збору.

Згідно постанови ОСОБА_3 13.06.2019 о 03:46 в м. Охтирка по вул. Широкій поблизу буд. 10 керував т/з VOLKSWAGEN PASSAT д. н. з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, від проходження освідування на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Вислухавши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника Шевченка Р. В., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Провадження здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 2 ст. 7 КУпАП), а його завданнями є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 169194 від 13.06.2019, суддя суду першої інстанції дійшла висновку, що ОСОБА_3 керував т/з із явними ознаками алкогольного сп`яніння і від проходження освідування на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Зазначені висновки судді суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, належним чином вмотивовані і ґрунтуються на досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах, оскільки факт вчинення ОСОБА_3 правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, об`єктивно підтверджується доказами у справі, а саме: актом огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою (Алкостестр Драгер 0470), згідно якого ОСОБА_3 відмовився від огляду в присутності двох свідків та від підпису (а. с. 2); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про те, що в їх присутності ОСОБА_3 ухилився від проходження огляду на місці на прилад «Драгер» та в закладі охорони здоров`я (а. с. 3-4); відеозаписом з автомобільного та з нагрудного відео реєстраторів поліцейських (а. с. 6-7), згідно яких ОСОБА_3 керував т/з Volkswagen Passat д. н. з. НОМЕР_1 , а після зупинки працівниками патрульної поліції неодноразово тривалий час відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, у тому числі і в присутності двох свідків.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час апеляційного розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як докази вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, оскільки ці письмові пояснення свідків містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами в справі, ураховуючи той факт, що свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед апеляційним судом у будь-який спосіб викладені ними у письмових поясненнях обставини.

Вказана правова позиція не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ в своєму рішенні у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно якого необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у цьому конкретному випадку, на переконання апеляційного суду, мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.

Зокрема, письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винною, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Наведені вище докази жодним чином не спростовуються іншими матеріалами справи, в тому числі і доводами сторони захисту, а сам ОСОБА_7 не заперечував наявність двох свідків і свою відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, зазначивши про незаконність такої вимоги поліцейських.

Допитані судом апеляційної інстанції свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не спростували висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, оскільки свідок ОСОБА_8 пояснив, що прибув на місце події після складення протоколу про адміністративне порушення, проте поліцейські йому продемонстрували валізу з приладом, від проходження огляду за допомогою якого відмовився ОСОБА_3 , а свідок ОСОБА_9 підтвердив факт керування ОСОБА_3 зазначеним автомобілем та його обурення з приводу зупинки поліцейськими, не надавши більш детальних пояснень з приводу подій, які відбувалися після зупинки т/з.

Адміністративна відповідальність особи, яка керує т/з, згідно диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі, коли така особа відмовляється від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. Диспозиція цієї норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, а згідно п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння. При цьому апеляційний суд враховує також і рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), де наголошено, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Установленим порядком проходження огляду, про який йдеться мова, є визначена у ст. 266 КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в МЮ 10.11.2015 № 1408/27853), розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в МЮ 11.11.2015 за № 1413/27858) і п.п. 3-8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМ 17.12.2008 № 1103, з послідуючими змінами), процедура направлення водіїв т/з для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння і безпосередньо проведення такого огляду.

Згідно цієї процедури огляд водія на стан сп`яніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у присутності 2-х свідків; 2) у відповідному закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення і огляд проводиться в присутності поліцейського.

Доводи ОСОБА_7 про те, що після відмови проходити огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського він пройшов такий огляд самостійно не свідчить про відсутність в його діях складу правопорушення, оскільки згідно вимог ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами такого огляду проводиться в присутності поліцейського. Однак такий огляд ОСОБА_7 провів самостійно після складання відносно нього протоколу і у відсутності поліцейського, що вважається недійсним (ч. 5 ст. 266 КУпАП).

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_3 через розгляд справи у його відсутність, то апеляційний суд також вважає їх необґрунтованими, оскільки останній був обізнаним про наявність в суді відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення і мав можливість приймати участь у його розгляді в судовому засіданні при бажанні, а також залучити до участі в суді свого захисника, чим ОСОБА_3 і скористався під час апеляційного провадження.

Зокрема, справа надійшла до суду першої інстанції 21.06.2019, а з заяви ОСОБА_3 від 02.07.2019 (а. с. 14) вбачається що він обізнаний про час та місце судового розгляду, призначеного на 26.06.2018. Повістки про виклик ОСОБА_3 в судове засідання на 15.07.2019 направлені судом як за адресою, вказаною в протоколі про адміністративне правопорушення, так і за іншою адресою, зазначеною у заяві ОСОБА_3 (а. с. 17, 20), а повістку про виклик ОСОБА_3 в судове засідання на 24.07.2019 направлено судом також на вказану ним особисто адресу (а. с. 35), тому судом дотримані вимоги ст. 277-2 КУпАП.

Оскільки ОСОБА_3 обізнаний про існування справи та неодноразово повідомлявся про місце і час її розгляду судом шляхом направлення повісток, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, то суддя суду першої інстанції дійшла правильного висновку про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_3 , що допускається положеннями ст. 268 КУпАП. При цьому апеляційний суд враховує усталену судову практику ЄСПЛ щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи і вважає, що процесуальні права та законні інтереси ОСОБА_3 не порушені, в тому числі право на захист та доступ до правосуддя, оскільки розгляд справи відкладався достатню кількість разів і судом вживались заходи до встановлення дійсної адреси його проживання і вручення судових повісток, тобто неодноразово надавалася можливість для реалізації ОСОБА_3 своїх процесуальних прав.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 §1 Конвенції, «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 §1 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). «Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання» (рішення від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо відмови поліцейських їхати до лікарні спростовуються наявним в матеріалах справи відеозаписом, де останньому неодноразово пропонувалось працівниками поліції пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки його т/з, так і у закладі охорони здоров`я.

Не може апеляційний суд погодитись і з доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 про порушення його права на захист, оскільки згідно ч. 2 ст. 131-2 Конституції України, ст. 271 КУпАП, ст. 6, ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а ОСОБА_10 , якій ОСОБА_3 надав довіреність на представництво його інтересів у суді, не є такою особою. У виборі захисника, який за законом мав право здійснювати захист, ОСОБА_3 обмежений не був, таке право йому роз`яснено і суд сприяв у його реалізації.

Що стосується відсутності направлення водія на огляд, то апеляційний суд вважає, що направлення надається особі, яка керує т/з у разі, якщо остання бажає пройти такий огляд, а якщо особа категорично відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, то відповідне направлення працівниками поліції не видається через відсутність об`єктивної потреби у цьому.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього. Цей протокол розглянутий суддею на підставі наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, які у своїй сукупності і взаємозв`язку, є достатніми для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279 і 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24.07.2019 відносно ОСОБА_11 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.