Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/3841/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2019 м.Виноградів

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області Надопта А.А., при секретарі Онисько С.С., за участю прокурора Ільїн В.С., представника особи відносно якої розглядається справа про адміністративне правопорушення ОСОБА_1, розглянувши матеріали Департаменту внутрішньої безпеки Закарпатського управління Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканки АДРЕСА_1, громадянина України, депутат Буківської сільської ради Виноградівського району,

за ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу №192 про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією від 21.11.2018 року, ОСОБА_2, обіймаючи посаду депутата Буківської сільської ради Виноградівського району, як посадова особа уповноважена на виконання функцій держави та яка є субєктом відповідальності за корупційне правопорушення згідно п.п. з п.1 ч.1 ст.3 Закону України Про запобігання корупції» та примітки до статті 172-6 КУпАП, в порушення вимог ч.1 ст. 45 вказаного Закону, несвоєчасно, без поважних причин, тобто після встановленого періоду декларування (в період з 01.01.2018 по 01.04.2018) усвідомлюючи обов'язок подання щорічної декларації за 2017 рік, мала можливість подати щорічну декларацію за 2017 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, але подала її успішно лише 03.04.2018 року, тобто несвоєчасно та без поважних причин.

Вказані дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2-адвокат ОСОБА_1 заперечив вину його довірительки та пояснив, що ОСОБА_2 29.03.2018 року спробувала авторизуватися на офіційному сайті НАЗК для заповнення та подачі вчасно декларації, однак через неможливість авторизуватися на сайті, вона мала змінити свою електронну пошту та авторизуватись на сайті через неї. Для цього, тогож дня 29.03.2018 року о 10-31 год. було надіслано повідомлення наступного змісту: «Я змінила електронну адресу, мої дані ОСОБА_2, код НОМЕР_1». Станом на 30.03.2018 р. не отримана підтвердження зміни ел.адреси від НАЗК, тому вона повторно о 12.32 год. написала та надіслала ел. листа на поштову скриньку НАЗК такого ж змісту: «Я змінила електронну адресу мої дані: ОСОБА_2, код НОМЕР_1». Відповіді того дня (30.03.2018 р.) з ел.пошти НАЗК ОСОБА_2 також не отримала.

31.03.2018 р. - це був останній день для вчасного (згідно Закону України «Про запобігання корупції») подання декларації. Туму з самого ранку о 05.33 год. вона повторно написала та надіслала ел. листа на поштову скриньку НАЗК support@nazk. gov .ua такого ж змісту: «Я змінила електронну адресу мої дані: ОСОБА_2, код НОМЕР_1 не можу подати щорічну декларацію».

Відповіді на її неодноразові листи щодо реєстрації зміни електронної пошти того дня - 31.03.2018 р. вона так і не отримала.

Повідомлення про зміну поштової скриньки ОСОБА_2 отримала від НАЗК лише 02.04.2018. Того ж дня - 02.04.2018 р. ОСОБА_2 спробувала авторизуватись на сайті НАЗК, подала відповідну заявку на що отримала на свою ел.пошту листа від НАЗК в якому було зазначено: «Ваша заявка на зміну ЕЦП успішно прийнята. На час розгляду заявки Ви не зможете користуватись Реєстром. Заявки розглядаються протягом одного робочого дня. Спробуйте здійснити вхід до Реєстру зі зміненим ЕЦП через деякий час.

Здійснити вхід до реєстру та подати декларацію за 2017 р. ОСОБА_2 вдалося лише 03.04.2018 р.

ОСОБА_1 зазначив, що жодного умислу не подавати декларацію у ОСОБА_2 не було, а невчасно подала ОСОБА_2 виключно через обєктивні причини. Вчасно не подала декларацію ОСОБА_2 виключно тому, фізично не змогла авторизуватися на сайті НАЗК. Про дану існуючу проблему ОСОБА_2 поставила до відома керівництво та надіслала листа до НАЗК. Просив суд дані обставини взяти до уваги при винесенні рішення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, прокурора, який просив притягти до відповідальності ОСОБА_2, додані до протоколу матеріали, оцінивши їх у сукупності та взаємозвязку, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і обєктивне зясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що помякшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Структура складу адміністративного правопорушення містить:

1) обєкт правопорушення суспільні відносини в тій чи іншій сфері, на нормальний розвиток яких посягає правопорушення;

2) обєктивну сторону конкретні дії, що виразилися в порушені встановлених правил;

3) субєкт правопорушення конкретна осудна фізична особа, що досягла 16-річного віку;

4) субєктивну сторону складу ставлення особи до вчиненого нею діяння, тобто вину у формі умислу чи необережності.

Всі перераховані ознаки визначають у сукупності склад адміністративного правопорушення.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, у відповідності до положень ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

У відповідності до вимог ст. 7 ч. 1 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Обєктивна сторона адмінправопорушення за ч.1 ст. 172 6 КУпАП полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Предметом правопорушення є декларація, подана шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції: а) за минулий рік; б) за період, не охоплений раніше поданими деклараціями;

Суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності

Судом встановлено, і таке не заперечено що ОСОБА_2 зобовязана була подати щорічну декларацію за 2017 рік у строк з 01.01.2018 року по 01.04.2018 року, однак таку подала тільки 03.04.2018 року, тобто з пропуском встановленого строку.

Конструктивною ознакою правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП є несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність не виключається.

Даючи оцінку поясненням ОСОБА_2, що вона вживала заходів до того, щоб вчасно, до 01.04.2018 року, подати щорічну декларацію за 2017 рік на сайт НАЗК, однак до 01.04.2018 року це зробити не змогла з обєктивних причин, оскільки не могла авторизуватися на сайті НАЗК у звязку з не можливістю авторизуватися, а нову поштову скриньку змогла зареєструвати тільки 02.04.2018 року, і в цей же день подала декларацію, суд констатує, що вказані пояснення підтверджено копіями скриншотів.

Ст. 172-6 ч. 1 КУпАП передбачено відповідальність за Несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування,

Таким чином для визначення наявності вини у діях ОСОБА_2 суд має встановити, чи не було обумовлене поважними причинами несвоєчасне подання декларації особою.

При вирішенні справи цієї категорії, суд керується Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року No 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду Українивід 22 грудня 2010року №23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Аналізуючи дії ОСОБА_2, суд вважає, що у неї як державного службовця дійсно є обовязок до 01.04.2018 року подати декларацію, натомість у держави є позитивний обовязок забезпечити громадянам можливість безперешкодного подання такої декларації та належне технічне та інформаційне забезпечення цього процесу.

При цьому суд погоджується з доводами ОСОБА_2 про те, що вона мала всі підстави вважати, що тижня для подання декларації буде достатньо.

При цьому вона в період часу з 29.03.2018 року по 31.03.2018 року тобто у той період, коли могла подати декларацію з дотримання передбачених чинним законодавством строків, повідомляла про наявність у технічних складнощів, які перешкоджали це здійснити, натомість обовязок з подання декларації виконала 03.04.2018 року після успішної авторизації.

Враховуючи пояснення ОСОБА_2, які підтверджені наявними у справі документами, суд дійшов висновку, що сукупністю досліджених судом доказів не доведено, що несвоєчасне подання особою декларації сталось з неповажних причин, тож вина особи у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 172-6 ч. 1 КУпАП, не підтвердилась, що відповідно до ст. 247 п. 1 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

У відповідності до п.3 ч.1 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган, орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозвязку, керуючись вимогами ст.ст.251-252 КУпАП, згідно яких суд оцінює докази, що грунтуються на повному, всебічному та обєктивному дослідженні всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172 6 КУпАП, а відтак провадження у справі підлягає закриттю у звязку з відсутністю діях особи, притягуваної до адміністративної відповідальності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 245, п.1 ч.1 ст. 247, 256, 283, п.3 ч.1 ст. 284 КУпАП суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по адміністративній справі щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканки АДРЕСА_1, за ч.1 ст.172 6 КУпАП, - закрити, у звязку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги чи протесту прокурора.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови.

СуддяА. А. Надопта