ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/1269/19Головуючий у 1-й інстанції Чир П.В.
Провадження № 33/817/408/19 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2019 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Борщівського районного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

Постановою Борщівського районного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Як визнав суд, 21 вересня 2019 року о 22 год. 48 хв. ОСОБА_1 у с.Пилипче Борщівського району Тернопільської області керував транспортним засобом марки "Fiat Scudo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився із застосуванням приладу «Драгер» Aram 0601 в присутності двох свідків, проба позитивна 1,8 % (проміле).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Борщівського районного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2019 року та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вважає, що оскаржувана постанова необґрунтована та незаконна.

Зазначає, що немає жодних доказів того, що 21 вересня 2019 року саме він керував автомобілем та в процесі руху був зупинений працівниками поліції.

Вказує, що суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які стверджували, що ОСОБА_1 не керував автомобілем.

Разом з тим, суд як доказав вини послався на письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вказавши при цьому, що апелянт не заявляв клопотання про їх допит в суді.

Також зазначає, що суд з власної ініціативи допитав працівників поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що суперечить закону та рішенням ЄСПЛ, а саме "Малофєєва проти Росії", "Карелін проти Росії". Апелянт зазначає, що допитавши із власної ініціативи працівників поліції, суд сам відшукував докази на користь обвинувачення, що порушило права на захист та принцип рівності сторін процесу і вимог змагальності.

Посилається на позицію Верховного суду у складі колегії суддів КАС по справі №524/5536/17 від 15 листопада 2018 року, згідно якої досліджуючи питання відеофіксації адміністративного правопорушення як доказу у справі, суд зробив висновок про те, що відеозапис, поданий поліцією на підтвердження факту порушення водієм правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився та не повідомив суд про причину неявки, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №542891 від 21.09.2019 року працівниками поліції, в присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зафіксовано факт керування ОСОБА_1 21.09.2019 року о 22 год. 48 хв. в с.Пилипче автомобілем «FIAT SCUDO», д.н.з. « НОМЕР_1 », в стані алкогольного сп`яніння.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП та складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а тому є належним та допустимим доказом по справі.

Факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння стверджується також актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого результатом огляду на стан сп`яніння є позитивна проба 1, 80 %.

Вказаний акт підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Fiat Scudo», д.н.з. « НОМЕР_1 » підтверджується постановою серії ДП 18 № 429921 від 21.09.2019 року, згідно якої ОСОБА_1 допустив порушення вимог ч. 6 ст.121 КУпАП. З вказаною постановою ОСОБА_1 погодився і сплатив штраф.

Питання неузгодженості в часі щодо винесення вказаної постанови, про що ОСОБА_1 вказує в апеляційній скарзі, є несуттєвим, було предметом дослідження суду першої інстанції і отримало належну правову оцінку, з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Допитані судом свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили, що під час проведення ними, як працівниками поліції, патрулювання, було виявлено автомобіль "Fiat Scudo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався з неосвітленим заднім номерним знаком, що й стало причиною його зупинки, а, в подальшому, встановлено факт керування даним автомобілем водієм ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Якщо доводи апелянта щодо відсутності в місцевого суду підстав посилатися, як на доказ, на відеозапис з відеореєстратора службового патрульного автомобіля та на показання свідків, які не допитувались у судовому засіданні є обґрунтованим, так як узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду з цих питань, то його твердження щодо недопустимості як доказу, показань працівників поліції, допитаних в судовому засіданні, вважаю безпідставними та надуманими.

Стверджуючи про недопустимість як доказу показань працівників поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , апелянт вказав, що вони були допитані за ініціативою суду, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини, наведеній у рішеннях "Малофеєв про Росії" та "Карелін проти Росії".

Проте, як слідує з протоколу судового засідання, в судовому засіданні, що відбувалося 15 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 сам заявив клопотання про допит свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також працівників поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а. с. 21-23)

Це клопотання судом було задоволено і тому допит свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проводився не з ініціативи суду, як стверджує в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , а за його власною ініціативою.

Окрім того, вказаним проколом судового засідання підтверджується, що ОСОБА_1 безпосередньо приймав участь в дослідженні показань вказаних свідків, ставлячи їм відповідні запитання.

Як вбачається з матеріалів справи, заперечень на протокол судового засідання ОСОБА_1 не подавав.

Таким чином, твердження апелянта про невідповідність вказаних доказів практиці ЄСПЛ, є безпідставними.

З урахуванням наведених обставин, вважаю, що доводи апелянта ОСОБА_1 про неправильну оцінку всіх доказів по справі та відсутність в його діях складу правопорушення є безпідставними та необґрунтованими.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.

Виходячи з аналізу досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КупА

За таких обставин, приходжу до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно, з дотриманням вимог ст.251 КУпАП дослідив докази у справі та відповідно до ст.252 КУпАП дав їм належну правову оцінку.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено відповідно до вимог cт. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову постанову Борщівського районного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2019 року щодо нього - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис