Справа № 308/9145/18
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

21.02.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд області в особі судді Мишинчук Н.С., з участю прокурора прокуратури Закарпатської області ОСОБА_1, особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, її захисника - адвоката ОСОБА_3, розглянув апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2018 року.

Цією постановою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, зареєстровану та проживаючу за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючої головним державним інспектором відділу комунікації управління організації роботи, ГУДФС в Закарпатській області, визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП з накладенням на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі «170/вісімсот пятдесят/грн.».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 352,40 грн.

З постанови суду та протоколу про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією №153 від 14.08.2018, вбачається, що ОСОБА_2, обіймаючи посаду головного державного інспектора відділу комунікацій управління організації роботи ГУ ДФС в Закарпатській області та, будучи відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» без поважних причин, не повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у своєму майновому стані, чим вчинила адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП України.

Суд встановив, що 20.10.2017 на підставі кредитного договору ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 95 000 грн. у ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_4».

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу на 01 січня 2017 року - 1600 гривень.

Таким чином, ОСОБА_2 отримала дохід, а саме кредит в сумі 95 000 грн., що становить 59,3 прожиткових мінімумів, встановлених на 01 січня 2017 року, що потребує здійснення додаткових заходів фінансового контролю, передбачених частиною 2 статті 52 Закону.

Тобто, ОСОБА_2, будучи субєктом декларування, у якої через отримання доходу, а саме при отриманні кредиту 95 000 грн. виникли суттєві зміни в майновому стані, у порушення ст.52 Закону України «Про запобігання корупції» не повідомила у період з 20.10.2017 по 30.10.2017 НАЗК про вказані зміни.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_3 просить скасувати зазначену постанову, а провадження у справі закрити. В обґрунтування доводів посилається на те, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, не дослідив належним чином матеріали справи та дійшов до висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що 25.03.2018 ОСОБА_2 подала декларацію про майновий стан за 2017 рік, в якій відобразила отриманий кредит в розмірі 95 000 грн. в розділах 12 «Грошові активи» та 13 «Фінансові зобовязання», чим виконала приписи Закону та чинних на той час розяснень НАЗК №3 від 11.08.2016. Згідно з цими розясненнями, якщо кредит був отриманий субєктом декларування упродовж звітного року, то він повинен бути відображеним у розділі «Доходи, у т.ч. подарунки» як інші доходи. Якщо такий кредит був дійсним (несплаченим) на останній день звітного періоду, то він повинен відобразитися у розділі «Фінансові зобовязання». Розділом «Повідомлення про суттєві зміни у майновому стані» вказаних розяснень НАЗК не було передбачено подання повідомлення про зміни у майновому стані у разі отримання кредиту.

Водночас зазначає, що необхідність повідомлення про отриманий кредит шляхом подання повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, зявилася в розясненнях НАЗК тільки 02.02.2018 через чотири місяці після отримання ОСОБА_2 кредиту. Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги те, що закони та нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, вважає, що до події про отримання ОСОБА_2 кредиту 20.10.2017 застосовуються розяснення НАЗК в редакції до 02.02.2018. Також адвокат зазначає, що на час розгляду судом першої інстанції справи відносно ОСОБА_2, закінчились передбачені ст.38 КУпАП строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, у звязку з чим провадження по справі також підлягало закриттю на підставі п.7 ст.247 КУпАП.

В додатках до до апеляційної скарги адвокат ОСОБА_3 зазначає, що згідно «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженого рішенням НАЗК від 10.02.2017 №56 Департамент захисту економіки Національної поліції України не відноситься до субєктів, які наділені правом перевірки як декларацій так і змін у майновому стані субєктів декларування. Враховуючи, що посадові особи Управління захисту економіки в Закарпатській області здійснюючи перевірку особи, як субєкта декларування, та складаючи протокол без відповідного звернення (доручення) НАЗК, вийшли за межі своїх повноважень та за межі діючого законодавства, а тому адвокатпросить визнати протокол про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією №153 від 14.08.2018 відносно ОСОБА_5 недопустимим доказом у справі, оскільки він складений неналежним субєктом з перевищенням повноважень. Також апелянт вважає постанову суду необ`єктивною з тих підстав, що судом не було враховано позиції Вищого Спеціалізованого Суду України про практику розгляду справ, пов`язаних з корупцією та рішення Коституційного Суду України ( справа № 1-27/10 від 06.10.2010 щодо корисливого мотиву у вчиненні корупційних правопорушень), оскільки жодного наміру приховувати факт отримання кредиту ОСОБА_2 не мала, повідомила про це НАЗК у у щорічній декларації, як цього вимагали на той час чинні роз`яснення НАЗК. Вважає, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

Заслухавши пояснення апелянта - адвоката ОСОБА_3, особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу та її доводи, прокурора Цара І.І., який заперечив проти апеляційної скарги, посилаючись на законність рішення суду першої інстанції, перевіривши та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Твердження апелянта про те, що протокол склала неуповноважена особа, а тому він є недопустимим доказом, апеляційний суд відхиляє як необгрунтоване. Відповідно до абз.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» спеціально уповноважені суб'єкти у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції. П.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Пунктом 1 частини 1 ст. 255 КУпАП визначено право уповноважених на те посадових осіб Національної поліції складати протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, тобто за ст. ст.172-4 - 172-9 КУпАП.

Наказом МВС України № 81 від 07.11.2015 року затверджено Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України, яким передбачено, що Департамент захисту економіки Національної поліції України є міжрегіональним територіальним органом у складі кримінальної поліції Національної поліції України та згідно із законодавством України здійснює оперативно-розшукову діяльність. Працівники Департаменту мають право, зокрема складати адміністративні протоколи про виявлені факти порушення антикорупційного законодавства та направляти їх до судових органів у встановленому законодавством порядку.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_2 склала уповноважена на те особа відповідно до положень ч.1 ст. 255 КУпАП, а сам протокол повністю узгоджується з вимогами ст. 256, ст. 251 КУпАП.

Як слідує з матеріалів справи, виявлення правопорушення відбулось внаслідок опрацювання відомостей офіційного веб-сайту НАЗК 01.08.2018, отже, днем виявлення адміністративного правопорушення є дата 01.08.2018 і саме з вказаної дати слід обчислювати строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП. Так, у відповідності до ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення. На час винесення судом першої інстанції постанови зазначений строк не закінчився.

Таким чином доводи апеляційної скарги в цій частині є необгрунтованими.

Разом з тим, інші доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

У відповідності до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.ст. 245, 252 КУпАП завданнями провадження в справі про адміністративне правопорушення і обовязком органу, який її розглядає, є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом.

Ці вимоги закону місцевим судом дотримані не в повній мірі.

Суд залишив поза увагою пояснення ОСОБА_2 про відсутність умислу на вчинення правопорушення, складу правопорушення, поверхово проаналізував та оцінив матеріали справи та подані докази, що призвело до винесення помилкового рішення про доведеність вини у вчиненні правопорушення за ч.2 ст. 172-6 КУпАП. Крім того, й невірно застосував норми матеріального права при накладенні стягнення, зокрема, не визначив кратність штрафу у неоподатковуваних мінімумах, а також і припустився помилки в обчисленні, вказавши цифрами 170, а прописом вісімсот п`ятдесят, що не узгоджується з санкцією ч.2 ст. 172-6 КУпАП, що також є підставою для скасування постанови.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності складу правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_2 отримала споживчий кредит 20.10.2017 із кінцевим строком його погашення 19.10.2022.

У декларації за 2017-й рік (яку подала у 2018 році) вона відобразила про отриманий кредит, також вказала і про готівкові кошти цього кредиту та про фінансові зобов`язання, як це передбачено Законом.

Ч.2 ст. 52 «Закону про запобігання корупції» визначено, що у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожитковуваних мінімумів доходів громадян, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство.

Доходом слід вважати безповоротну суму грошових коштів. Кредит же є поворотною сумою та для особи - фінансовим зобов`язанням, яке щомісячно нею повертається банківській установі.

Як ствердила ОСОБА_2, кредитні кошти вона взяла з метою здійснити ремонт у квартирі, на що і ці готівкові кошти потратила, подавши апеляційному суду відповідні документальні підтвердження про витрачання коштів у період листопада-грудня 2017 року ( накладні, чеки). Разом з тим, одноразового придбання майна на суму, що перевищувала 50-ть прожитковуваних мінімумів, немає.

Водночас, представила і докази того, що вона щомісячно сплачує кредит та відповідні проценти, та більшу половину кредиту та процентів за його користування сплатила, та пояснила, що отримана сума кредиту фактично є витратами, а відтак вважала, що не потрібно подавати декларацію про зміну фінансового стану.

Апеляційний суд бере до уваги пояснення ОСОБА_2 та захисника та погоджується з ними, а також те, що роз`яснень НАЗК на час отримання нею кредиту щодо необхідності подання декларації про суттєві зміни у фінансовому становищі особи про отримання кредиту, не було, приходить до висновку про відсутність складу правопорушення у діях ОСОБА_2

З наведених підстав постанова суду як необгрунтована підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю, у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С ТА Н О В И В:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду від 03 жовтня 2018 року, якою на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення ч. 2 ст. 172-6 КУпАП - скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП , у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя