ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 727/7286/19Головуючий у 1-й інстанції Шевчук В.М.
Провадження № 33/817/439/19 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Бойчука В.О.,

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

Постановою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як визнав суд, 02.07.2019 року о 2 годині 59 хвилин ОСОБА_1 , керуючи в м.Чернівці по вул.Чеховського 9 автомобілем Рено Трафік № НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, ухилився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2019 року скасувати, а провадження по цій справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що не відмовлявся від жодного огляду на стан алкогольного спяніння, оскільки ніхто їх йому не пропонував, а свідків його відмови від огляду на стан алкогольного спяніння, при зупинці транспортноо заходу, взагалі не було.

Вказує,що в порушення вимог закону, в матеріалах справи відсутній акт огляду на стан спяніння, направлення на огляд водія транпортного засобу в медичний заклад.

Також зазначає, що згідно висновку Чернівецького обласного наркологічного диспансеру №912 від 02.07.2019 року, особа ОСОБА_1 , не була підтверджена жодним документом.

Стверджує, що письмові поляснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть братись до уваги, оскільки останні не допитувались та не попереджались про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень. Зокрема вказує, що свідки у своїх поясненнях вказали про відмову ОСОБА_1 проходити огляд на стан спяніння по вул. Миколаївська, 32Б, що є територією Комунальної медичної установи Чернівецький обласний наркологічний диспансер. Разом з тим, згідно протоколу вбачається, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 зупинили по вул. Каспійська, 9 в м.Чернівці.

Апелянт посилається на те, що суд не вправі брати до уваги рапорти поліцейських взводу №1 роти №4 батальйону УПП в Чернівецькій області Кобель І.І. та ОСОБА_4 ., оскільки вони не є доказами передбаченими ст.251 КУпАП.

Вказує, що в протоколі не зазначено жодного відеозапису чи технічного засобу на який зізслався в рішенні суд.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження, як такий що пропущений з поважних причин. Посилається на те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи місцевим судом.

Заслухавши особу, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Шевчука В.О., які повністю підтримали подану апеляційну скаргу та просять скасувати постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2019 року і закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 належним чином не був повідомлений про дату, місце та час розгляду справи і участі в розгляді справи судом першої інстанції не приймав. В судовому засіданні встановлено, з постановою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2019 року ОСОБА_1 ознайомився 15.11.2019 року, про що свідчить його підпис на заяві про ознайомленні з матеріалами справи, після чого 25.11.2019 року подав апеляційну скаргу.

Зважаючи на ці обставини, вважаю, що строк подання апеляційної скарги пропущений апелянтом з поважних причин, а тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його слід поновити.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Цих вимог закон суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не дотримався.

Як слідує з постанови Заліщицького районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2019 року, в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення (щодо відмови від проходження огляду на стан сп`яніння), суд першої інстанції зазначив наступні докази: протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 427193 від 02.07.2019 року; письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 02.07.2019 року; протокол про адміністративне затримання серії АЗ № 136001 від 02.07.2019 року, висновок Чернівецького обласного наркологічного диспансеру № 912 від 02.07.2019 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовився від проходження медичного огляду та обстеження; відеозапис, доданий до протоколу про адміністративне правопорушення; рапорти поліцейських взводу № 1 роти № 4 батальйону УПП в Чернівецькій області Кобель І.І., Маляр І.Ю.

Проте, аналіз цих доказів судом апеляційної інстанції, свідчить про недотримання судом першої інстанції положень ст.ст.251, 252 КУпАП, які регламентують загальний порядок оцінки доказів органом, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Поклавши ці докази в основу свого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції не врахував, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що місцевий суд не дотримався цих приписів закону, оскільки належним чином не дослідив докази вини особи.

Зокрема, суд вказав як на доказ вини ОСОБА_1 пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та рапорти працівників поліції. Однак, вказані пояснення не можуть вважатися належним доказом правомірності притягнення апелянта до адміністративної відповідальності, оскільки ці особи в судовому засіданні безпосередньо судом не допитувалися, а тому їх свідчення не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ним адміністративного правопорушення.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 27 червня 2019 року у справі № 560/751/17, адміністративне провадження № К/9901/2047/18.

Протокол про адміністративне затримання серії АЗ № 136001 від 02.07.2019 року, згідно якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано для встановлення особи, засвідчує лише його особу, але не відомості викладені в протоколі про адміністративне правопорушення від 02.07.2019 року серії БД № 427193, складений за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не може також вважатися доказом вини ОСОБА_5 відеозапис із нагрудної камери відеореєстратора, на який також послався місцевий суду, мотивуючи свій висновок про притягнення апелянта до адмінвідповідальності.

Так, відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Така постанова повинна містити найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити, крім іншого, відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року в рамках справи № 524/5536/17, адміністративне провадження №К/9901/1403/17 зроблено правовий висновок, що відеозапис, поданий поліцією на підтвердження факту порушення водієм правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Як убачається з матеріалів справи, в постанові Заліщицького районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто адміністративної відповідальності, міститься вказівка лише про факт проведення відеозапису, однак не зазначено яку інформацію містить даний відеозапис, а також відсутні відомості про технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Таким чином, обмежившись вказівкою документи, наявні у матеріалах справи, без їх аналізу та юридичної оцінки, а також на наявність відеозапису, без зазначення технічного засобу з усіма необхідними реквізитами, яким такий запис проводився, суд першої інстанції не забезпечив вимог закону щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки не обґрунтував належним чином своїх висновків щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його Заліщицьким районним судом притягнуто до адміністративної відповідальності.

За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Заліщицького районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП скасувати та закрити провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис