Провадження № 3/752/9917/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2019 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Первушина О.С., розглянувши матеріали, що надійшли від Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 180322 від 15.08.2019 року, ОСОБА_1 12.08.2019 року приблизно о 15 годині 21 хвилин, перебуваючи за місцем проживання, тобто в квартирі АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство в сім`ї психологічного та фізичного характеру, відносно своєї дружини - ОСОБА_2 , тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та показав суду про те, що 12.08.2019 року він не вчиняв насилля відносно своєї дружини, ані психологічного, ані фізичного та в стані алкогольного сп`яніння він не перебував. Працівниками поліції було безпідставно складено протокол відносно нього, оскільки вони не слухали його поясненння, а склали протокол не обгрунтувавши, що саме він вчиняв.

Заслухавши особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, вивчивши матеріали справи, надходжу до наступних висновків.

Так, за змістом ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідальність особи настає за умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

Згідно ч.1 п. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є особа, якій виповнилося 16 років, і яка вчинила насильство до доного із членів своєї сім`ї, однак у протоколі про адміністративне правопорушення серії ГР № 180322 від 15.08.2019 року, складеному відносно ОСОБА_1 за ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не зазначено вчинення яких умисних дій ОСОБА_1 призвело до вчинення домашнього насилля в сім`ї.

Таким чином, обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ГР №180322 від 15.08.2019 року, складеному відносно ОСОБА_1 за статтею 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративне правопорушення свого ствердження не знайшли, оскільки в ході судового розгляду не було встановлено вчинення ОСОБА_1 умисних дій психологічного та фізичного характеру, внаслідок яких було завдано шкоди психологічному та фізичному здоров`ю потрепілої - ОСОБА_2 .

Згідно статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержавних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь обвинуваченої особи.

На підставі викладеного, суд надходить до висновку про те, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів які б підтверджували те, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру відносно свого дружини - ОСОБА_2 , внаслідок чого було завдано шкоди психологічному та фізичному здоров`ю останньої, а тому суд надходить до висновку про необхідність у відповідності до вимог ст. 247 ч. 1 п. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закриття провадження у даній справі, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст.ст. 283, 284 ч. 1 п. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 - закрити у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.С.Первушина