Справа№ 359/9343/18 Головуючий у 1 інстанції Кабанячий Ю.В.
Провадження № 33/824/465/2019 Головуючий у 2 інстанції Гайдай Р.М.
Категорія ст. 471 МК України
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Гайдай Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника Київської митниці ДФС за довіреністю ОСОБА_1 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2018 року, якою

громадянина Азербайджану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: Азербайджан м. Баку, проживаючого: АДРЕСА_1, працюючого: у відділі кадрів компанії «Azfen» в м. Баку,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень 00 копійок.

Постановлено вилучену валюту, згідно протоколу про порушення митних правил №0777/12500/18, а саме: євро за курсом НБУ на 06 жовтня 2018 року за 100 євро - 3240-6948 грн., кількістю 6080, вартістю 197034 грн. 24 коп. - повернути громадянину Азербайджану ОСОБА_3.

Постановлено стягнути з громадянина Азербайджану ОСОБА_3 на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп.

Постановлено стягнути з громадянина Азербайджану ОСОБА_3 на користь Київської митниці ДФС понесені витрати у справі про порушення митних правил на транспортування предметів правопорушення в розмірі 13 грн. 67 коп.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 06 жовтня 2018 о 07 годині 30 хвилин під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» що прибув з Азербайджану м. Баку, літаком авіакомпанії «МАУ», рейсом № PS 602, своїми діями обрав канал, позначений символами - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України, заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України та засвідчив про факти, що мають юридичне значення.

Після перетину пасажиром «білої лінії», яка позначає закінчення зони спрощеного митного контролю «зелений коридор», на підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 Митного Кодексу України громадянину було задано запитання щодо наявності в нього готівки, на що він відповів, що має 16080 євро. Після цього пасажиру було запропоновано пред`явити всю готівку. Пасажиром було видано готівку в розмірі 16080 євро, що знаходились у кишені куртки одягненої на пасажиру.

Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування. Зі слів громадянин Азербайджану ОСОБА_3, вся валюта належить йому особисто. Пасажир обрав проходження митного контролю «зеленим коридором», де передбачено наявність у громадян готівки у сумі, що не перевищує 10 000 євро (чи еквівалент цієї суми в іншій валюті).

З виявленої суми пасажиру було пропущено 10000 євро. За протоколом про порушення митних правил вилучено 6080 євро. Вся готівка була перевірена на приборі «ДОКУТЕСТ» для визначення справжності. На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажир не надав, до моменту перетину ним «білої лінії» до інспектора митниці не звертався.

Таким чином, своїми діями громадянин Азербайджану ОСОБА_3, під час проходження митного контролю в залі «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» порушив встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

Зазначені дії, що полягають у переміщенні через митний кордон України громадянином Азербайджану ОСОБА_3, який формою проходження митного контролю обрав проходження через «зелений коридор», готівки в обсязі, що підлягає обов'язковому письмовому декларуванню у повному обсязі для нерезидентів України, відповідно до Постанови Правління НБУ № 148 від 27 травня 2008 року та мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України.

У зв'язку з цим працівниками митниці на місці виявлення правопорушення в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль», 06 жовтня 2018 року складено протокол про порушення митних правил №0777/12500/18.

На підставі ст. 511 МК України за протоколом № 0777/12500/18 вилучено: євро за курсом НБУ на 06 жовтня 2018 року за 100 євро - 3240-6948 грн., кількістю 6080, вартістю 197034 грн. 24 коп.

В апеляційній скарзі представник Київської митниці ДФС за довіреністю ОСОБА_1 просить постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2018 року скасувати в повному обсязі та постановити нову постанову, якою громадянина Азербайджану ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні порушення митних правил за ст. 471 МК України та застосувати до нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 гривень та конфіскації вилученої валюти.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в судовому засіданні представник особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 зазначив, що громадянин Азербайджану ОСОБА_3 свою вину у вчиненому правопорушенні визнає, щиро розкаюється, просить суворо його не карати та обмежитись штрафом в розмірі 1700 грн. без конфіскації грошових коштів. Разом з тим, у судовому засіданні жодним чином не було перевірено реальний майновий стан особи, що притягається до відповідальності. З огляду на це, митниця вважає висновок суду щодо покладення «індивідуального надмірного тягаря» на громадянина Азербайджану ОСОБА_3 у зв'язку із застосуванням конфіскації є недостатньо обґрунтованим.

Крім того, апелянт вказав, що конфіскація товарів, обмежених до переміщення через митний кордон України, за вчинення порушення митних правил передбачена як вид стягнення санкцією ст. 471 МК України, тобто встановлена законом, а отже, її застосування не буде свавільним посяганням на мирне володіння майном.

Заслухавши представника Київської митниці ДФС за довіреністю Захарова А.О., котрий підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задоволити, представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_6, котрий заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги та просив постанову суду залишити без зміни, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до такого висновку.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, за обставин, викладених в постанові, ґрунтуються на оцінці досліджених під час розгляду провадження доказів і не є предметом апеляційної перевірки, оскільки в апеляційній скарзі не оспорюються.

З матеріалів справи про порушення митних правил та змісту судового рішення встановлено, що проаналізувавши в постанові всі представлені сторонами докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність законних підстав для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК України та, дотримуючись вимог ст. 33 КУпАП, наклав на нього основне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Що ж стосується висновку суду першої інстанції, яким обґрунтовано рішення про повернення вилученої під час здійснення провадження про порушення митних правил валюти, тобто незастосування додаткового стягнення у виді конфіскації, то доводи апеляційної скарги представника митниці щодо його неправомірності, є непереконливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 МК України законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. При цьому, відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України» зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь яке втручання у право власності обов'язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення щодо Брумареску, параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (пункти 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, пункти 31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».

Так, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_3 від додаткового адміністративного стягнення у виді конфіскації безпосереднього предмета правопорушення (валюти в розмірі 6080 євро), суд першої інстанції обґрунтовано врахував характер та фактичні обставини вчиненого правопорушення; правильно звернув увагу на відсутність в матеріалах провадження відомостей для висновку про те, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша будь-яка незаконна діяльність, і шкода, яку ОСОБА_3 потенційно міг завдати державі, була незначною, бо єдине діяння, яке він вчинив полягає у ненаданні митному органу відповідної декларації, обґрунтовано, проаналізувавши відповідні документи, взяв до уваги, що конфіскація вилучених грошових коштів істотно вплине на майновий стан останнього та майновий стан всієї його сім'ї.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що громадянин Азербайджану ОСОБА_3 працює у відділі кадрів компанії «Azfen» в м. Баку та валюта, яку він ввозив на територію України з Азербайджану має легальне походження, оскільки є його заробітною платою, яка призначалась для придбання транспортного засобу для потреб сім'ї.

Таким чином, на думку апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про те, що втручання у право власності ОСОБА_3 в даному випадку не може вважатись пропорційним, оскільки спричинить для нього «індивідуальний надмірний тягар», є правильним.

До того ж такий висновок достатньо вмотивований у судовому рішенні у взаємозв'язку між встановленими судом фактичними обставинами цього провадження та положеннями законодавства України з питань державної митної справи і практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи, що за своїм видом та розміром накладене судом першої інстанції на ОСОБА_3 за ст. 471 МК України стягнення сприяє досягненню визначеній у ст. 23 КУпАП меті адміністративних стягнень та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод, апеляційне прохання слід визнати необґрунтованим, оскільки правові підстави для скасування постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2018 року з прийняттям нового рішення, як про це просить у скарзі представник Київської митниці ДФС, під час апеляційного розгляду не встановлені.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС за довіреністю ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2018 року, якою громадянина Азербайджану ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України - без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Р.М. Гайдай