Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Тютюн Т.М. за участю ОСОБА_2 - особи, щодо якої винесено постанову, захисника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Могилів-ПодільськийВінницької області, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 26.02.2019 року на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років без оплатного вилучення транспортного засобу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП.

Як встановив суд, з посиланням на протокол про адміністративне правопорушення, 12 лютого 2019 року о 23 годині 40 хвилин ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_2 на вул. Генерала Наумова, 23 в м. Києві з ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3 зазначає, що 12 лютого 2019 року ОСОБА_2 був зупинений поліцейськими і на вимогу пройти огляд на стан сп'яніння на місці відмовився, оскільки йому не було надано сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Однак всупереч вимогам ст.266 КУпАП, п.6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування _________________________________________________________________________

Справа № 33/824/1453/2019 Постанова винесена суддею Шум Л.М.

Категорія: ч.3 ст.130 КУпАП

під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2015 року № 1103, п.7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція), після незгоди водія пройти огляд на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейські не запропонували пройти огляд на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я і склали протокол щодо ОСОБА_2 Свідків при цьому не було, на користь чого свідчить те, що протокол складено о 23 годині 40 хвилин, в той час як відповідно до пояснень вказаних осіб ОСОБА_2 відмовився від огляду о 23 годині 50 хвилин, тобто після складання протоколу. У письмових поясненнях свідки не засвідчили відмову водія пройти огляд на стан сп'яніння у закладі охорони здоров'я, натомість в поясненнях вказано, що ОСОБА_2 відмовився від підпису протоколу, що не відповідає дійсності. За таких обставин огляд був проведений з порушенням вимог ст.266 КУпАП, і є недійсним.

Також звертає увагу на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст.256 КУпАП, оскільки в ньому не вказано дії, які свідчать про ухилення ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння, містяться лише посилання на ст.130 КУпАП без зазначення частини, і відсутні дані про те, що його підзахисний двічі протягом року піддавався адміністративному стягненню за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. У зв'язку з цим протокол є недопустимим доказом і не може братися до уваги при встановленні наявності чи відсутності вини особи. І в сукупності з вказаними обставинами незастосування до ОСОБА_2 такого заходу забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення, як відсторонення від керування транспортним засобом, підтверджує, що на момент керування автомобілем ознаки сп'яніння були відсутні.

Що стосується постанови судді, в якій зазначено про те, що ОСОБА_2 був визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 і ч.2 ст.130 КУпАП, то такі постанови до матеріалів справи долучені не були. Враховуючи те, що протокол про адміністративне правопорушення не відображає всі істотні ознаки складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, і суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, захисник, посилаючись на положення ст.ст.6, 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, просить постанову судді місцевого суду скасувати і закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення захисника ОСОБА_3 і ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що суддя місцевого суду згідно з ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об'єктивно з'ясував обставини вчиненого правопорушення, дав належну оцінку доказам і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Висновок про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення є обґрунтованим і підтверджується наявними в справі доказами.

Такими доказами є дані, зафіксовані в: протоколі про адміністративне правопорушення, в якому детально викладено суть порушення, вчиненого ОСОБА_2, про що зазначено раніше; письмових поясненнях свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, у присутності яких ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння; витягах з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Оскільки вказані докази об'єктивно узгоджуються між собою, їх правильно покладено в обґрунтування висновків суду.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що після зупинки транспортного засобу відмовився пройти огляд на місці у зв'язку з тим, що інспектор патрульної поліції не надав на його вимогу сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Пройти огляд у закладі охорони здоров'я йому ніхто не пропонував. Після цього було складено протокол, поліцейські знайшли двох осіб, дані яких вписали в протокол, хоча ці особи під час його відмови пройти огляд присутні не були.

Пояснення порушника спростовуються наявними в справі доказами, розцінюються апеляційним судом як намагання ухилитися від відповідальності за вчинене правопорушення і не приймаються до уваги.

У разі незгоди з діями поліцейських, які, за твердженнями ОСОБА_2, порушували вимоги закону, підзаконних актів та зазначали в протоколі відомості, що не відповідали дійсності, він мав можливість дати пояснення. Однак у графі протоколу про адміністративне правопорушення "Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення" ОСОБА_2 власноручно зазначив про згоду з ним.

При цьому істотних суперечностей між часом складання протоколу - 23 година 40 хвилин і часом, зазначеним у письмових поясненнях свідків, - 23 година 50 хвилин, коли ОСОБА_2 відмовився від огляду на стан сп'яніння в присутності свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, не вбачається і не викликає сумнівів у достовірності цих даних. Цілком логічним є те, що на вимогу поліцейського ОСОБА_2 відмовився пройти огляд, після чого були запрошені свідки, які засвідчили вже відмову, висловлену в їх присутності.

Не можуть бути враховані і доводи захисника про недійсність огляду як такого, що проведений з порушенням вимог ст.266 КУпАП, оскільки огляд ОСОБА_2 на стан сп'яніння проведено не було у зв'язку з відмовою останнього. І відсутність у матеріалах справи даних про відсторонення водія від керування транспортним засобом не спростовує висновки суду про відмову від проходження огляду на стан сп'яніння.

При цьому слід погодитися з доводами в апеляційній скарзі про те, що всупереч вимогам ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення не було зазначено частину статті 130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, що об'єктивно пояснюється перевіркою на повторність з урахуванням того, що відносно ОСОБА_2 протягом року, крім цього випадку, двічі складалися протоколи про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП. Також у матеріалах справи відсутні завірені належним чином копії постанов Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.05.2018 року і Святошинського районного суду м. Києва від 07.02.2019 року, і містяться лише витяги судових рішень з такими реквізитами з Єдиного реєстру судових рішень про притягнення особи, анкетні дані якої відсутні, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 і ч.2 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, зміст протоколу, а саме, суть правопорушення чітко відповідає диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП і, враховуючи те, що протокол є лише одним з доказів, така невідповідність не є підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно з довідкою інспектора з ОД ВАП УПП у м. Києві, яка долучена до протоколу, фабулу протоколу серії БД № 309843 слід вважати складеною за ч.3 ст.130 КУпАП (а.с.11).

Таким чином витяги з реєстру в сукупності з даними з бази "АРМОР" про складання щодо ОСОБА_2 протоколів про адміністративні правопорушення, які були скоєні у певний час, в певних місцях, під час керування ним автомобілем "ЗАЗ", а також вказаною довідкою дозволили суду дійти переконливого висновку про те, що саме ОСОБА_2 двічі протягом року піддавався стягненню за вчинення адміністративних правопорушень. При цьому всупереч твердженням захисника суть правопорушення, викладена у протоколі, судом не змінювалася і докази не збиралися.

Апеляційним судом також перевірялися вказані доводи і на запит було отримано копію постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області та 14.05.2018 року, якою на ОСОБА_2 накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і копію постанови Святошинського районного суду м. Києва від 07.02.2019 року, якою на ОСОБА_2 накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Отже, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена повністю і, з огляду на те, що він двічі протягом року піддавався адміністративному стягненню за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння та за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, кваліфікація його дій за ч.3 ст.130 КУпАП є вірною.

Стягнення на ОСОБА_2 накладене в межах строків, встановлених ст.38 КУпАП, і відповідає санкції відповідної частини статті.

Таким чином постанова судді є законною та обґрунтованою і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року, якою на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2 400 /двох тисяч чотирьохсот/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 /сорок тисяч вісімсот/ гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 /десять/ років без оплатного вилучення транспортного засобу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду Т.М.Тютюн