Номер провадження 3/754/4263/19
ПОСТАНОВА

іменем України

05 грудня 2019 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

21.09.2019 року близько 14 год. 50 хв. по вул. Милославська, 2 в м. Києві, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Ауді» д/н НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, від огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

При цьому 07.11.2019 від останнього до суду надійшла заява про відкладення розгляду справу призначеного на 11.11.2019, у зв`язку з перебуванням його дружини в перед пологовому стані.

11.11.2019 судом відкладено розгляд справи до 05.12.2019, проте ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Вбачається, що ОСОБА_2 було достеменно відомо про розгляд вказаної справи про адміністративне правопорушення в суді, проте вчиненні останнім дії, а також пасивна поведінка, свідчать про намагання останнього затягнути строки розгляду справи.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці зазначає, що обов`язок заявника полягає у тому, щоб проявити особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (рішення у справі «Сухорубченко проти Росії» (Sukhorubchenko v. Russia), заява № 69315/01, пункт 48, від 10 лютого 2005 року; ухвала щодо прийнятності у справі «Гуржій проти України» (Gurzhyy v. Ukraine), заява № 326/03 від 01 квітня 2008 року).

З огляду на вказане, суд вважає, що в ОСОБА_2 було достатньо часу для захисту своїх прав в вказаній справі.

Відповідно до ст. ст. 245, 280, 283 КУпАП в справі про адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути з`ясовані всебічно, повно й об`єктивно в їх сукупності. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган /посадова особа/ встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу, посадова особа виносить постанову, яка повинна містити найменування органу /посадової особи/, який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення; порядок та строк його оскарження.

Вина ОСОБА_2 підтверджується даними, зафіксованими у протоколі про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків, відеозаписом з боді-камери, та не спростована останнім.

ОСОБА_2 не надав суду жодного доказу на спростування відомостей вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення та не виклав обставин визнання чи не визнання своєї вини.

Виходячи з вище викладеного, в діях ОСОБА_2 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Враховуючи, що по справі зібрано достатньо доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості та які підтверджують вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та те, що останнім не вчинено дій та не надано доказів, які б свідчили про його невинуватість, є всі підстави для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Керуючись ч. 1 ст.130 КУпАП України, ст.ст. 283, 284, 285 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 384 грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя