КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/87/2019 Суддя 1 інстанції - Первушина О.С.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_2 22.06.2018 року приблизно о 18 годині 30 хвилин, керував автомобілем "Москвич", державний номерний знак НОМЕР_1, на 83-му кілометрі автодороги Чернігів - Десна - Вишгород з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме - різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та шкіри обличчя, тремтіння рук, однак від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння відмовився у присутності двох свідків - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 12.07.2018 р. та закрити провадження у справі, в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

За доводами апелянта постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції грубо порушено норми чинного законодавства, а саме ст. 277-2 КУпАП, оскільки він отримав повістку в судове засідання на 12.07.2017 року лише 16.07.2018 року, тобто через 3 доби після розгляду справи, а отже був позбавлений усіх наділених Законом (ст. 44 КАСУ, ч. 1 ст. 268 КУпАП) прав щодо захисту своїх інтересів в суді.

ОСОБА_2 вказує на те, що обставини, на які посилається суд першої інстанції не відповідають дійсності, та здоровому глузду, оскільки ґрунтуються лише на протоколі серії БД №000502 та нібито свідків, які засвідчили «відмову» у проходженні тесту на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Крім цього, на думку апелянта, суд першої інстанції свідомо порушив норми чинного Законодавства та позбавив громадянина права на справедливий суд, що суперечить ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо обставин справи апелянт зазначає, що 22.06.2018 року приблизно о 18 годині 30 хвилин, рухаючись автомобілем "Москвич", державний номерний знак НОМЕР_2, автодорогою Чернігів - Десна - Вишгород його зупинили поліцейські, на вимогу повідомити про причину зупинки - було надано не зрозумілу відповідь: «відпрацювання», «у Вас все гаразд» та інші підстави, які не відповідають ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», проте, на вимогу поліцейських «надати документи для перевірки», ним було надано свідоцтво про державну реєстрацію автомобіля, на якому він рухався, та надано пояснення, з приводу відсутності водійських прав,які в нього відсутні, оскільки не отримувалисьв передбаченому Законом порядку.

Також ОСОБА_2 зазначає, що після наданих ним пояснень поліцейський наголосив, що без водійського посвідчення не можна далі рухатись на авто і, слід визвати когось, хто має посвідчення водія, та запропонував йому на місці пройти тест на стан алкогольного сп'яніння, на що він погодився. Йому було надано якийсь не зрозумілий пристрій, схожий на драгер, але який не показує проміле, із вставленою розпакованою трубкою. На вимогу надати документи на наданий йому пристрій та замінити трубку на нову, яка ще не була у використанні - йому було відмовлено.

Апелянт вказує на те, що оскільки в нього були термінові справи, та не було бажання сперечатись із поліцейськими, він пройшов тест на стан алкогольного сп'яніння, оскільки був впевнений у тому, що він покаже негативний результат. Після проходження тесту йому повідомили «що все гаразд», але постанову про відсутність водійських прав вони все одно складуть, для чого необхідно проїхати з ними в якесь інше місце за для зручності складання постанови про відсутність водійських прав.

ОСОБА_2 зазначає, що сів у автомобіль поліцейських і вони рушили в бік села Карпилівка. По дорозі він ще раз запитав, навіщо вони поїхали з місця зупинки авто, на що чіткої відповіді не отримав. Одразу після зупинки до поліцейських підійшли дві не відомі особи, з якими вони довго про щось говорили. Після цього поліцейські склали на нього (ОСОБА_2.) постанову за ч.1 ст. 126 КУпАП серія НК №093424 від 22.06.2018 р. та запитали чи не хочу він ще проїхати в лікарню для мед обстеження, на що він відповів, що не буде цього робити, оскільки тест, який він вже пройшов показав негативний результат. Поліцейські надали йому копію постанови серія НК №093424 від 22.06.2018 р., за яку він розписався, після чого відвезли його до автомобіля.

На думку апелянта, ті свідки, які давали пояснення, та на яких посилається суд першої інстанції знали лише частину ситуації яка склалась і не розуміли чому саме так він відповів поліцейським, або це банально підставні особи, які були зацікавлені поліцейськими, бо не зрозуміло, на думку апелянта, яку мету переслідували поліцейські перевозячи його з місця зупинки його транспортного засобу до людей, які потім стали свідками нібито моєї відмови від проходження тесту на стан алкогольного сп'яніння.

ОСОБА_2 стверджує, що своїми діями поліцейські порушили вимоги ст. 266 КУпАП, в якій зазначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків, а в даному випадку при проходженні огляду з використанням спеціальних технічних засобів будь-які свідки на місці зупинки мого ТЗ були відсутні.

Також апелянт зазначає, що за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції(наказ МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 р. № 1452/735), поліцейський проводить огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, перелік яких міститься на офіційному сайті Міністерства охорони здоров'я України, тобто, на думку апелянта, необхідно розуміти чи відповідає одному з перелічених технічних засобів той, який був застосований при тесті на стан алкогольного сп'яніння.

Крім цього ОСОБА_2 зазначає, що на його вимогу поліцейськими не було надано сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Також апелянт зазначає, що жодних актів та роздруківок, з приводу проходження тесту на стан алкогольного сп'яніння, йому надано не було, і такі документи в матеріалах справи відсутні.

ОСОБА_2 стверджує, що поліцейськими було порушено процедуру проходження тесту на стан алкогольного сп'яніння, законність використання спеціального технічного засобу, який би відповідав інструкції в суді - не доведена, а тому, на думку апелянта, можна було б поставити під сумнів результати спеціального технічного засобу, зазначені в протоколі, проте інспектор патрульної поліції вказав в протоколі, про існування якого він (ОСОБА_2.) дізнався лише після ознайомлення з матеріалами справи, про відмову його проходити тест на стан алкогольного сп'яніння, всупереч того, що він його пройшов, але без дотримання процедури та без наявності незалежних свідків.

Крім цього апелянт зазначає, що інспектор патрульної поліції сфальсифікував усі зазначені в протоколі фактичні данні, та навіть підробив підписи, які значаться на розписці та самому протоколі, оскільки його не було ознайомлено з даними документами, та відповідно він їх не підписував.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення свідка ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_2вбачається, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Зокрема, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об'єктивно та всебічно дослідив письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_2 дотримано не було.

Винуватість ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується наявними в справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серія БД № 000502 від 22 червня 2018 року, згідно з яким 22.06.2018 року о 18 год. 30 хв. на 83-му кілометрі автодороги Чернігів - Десна - Вишгород водій ОСОБА_2 керував автомобілем "Москвич", державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та шкіри обличчя, тремтіння рук). Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 2). Вказаний протокол складений та підписаний уповноваженою на те особою, містить необхідну інформацію про особу правопорушника, в тому числі і місце його проживання, відомості щодо двох свідків правопорушення та їх підписи. Крім того, в протоколі повно та правильно викладено суть правопорушення; виходячи з характеру вчинених дій, указані ознаки алкогольного сп'яніння водія ОСОБА_2та його дії щодо ухилення від огляду; є вказівка на порушення ОСОБА_2 п. 2.5 ПДР України та посилання на ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які складені на виконання вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1496/27941, та в яких свідки підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_2 22 червня 2018 року на 83-му кілометрі автодороги Чернігів - Десна - Вишгород від проходження огляду на стан сп'яніння (а.с. 3, 4);

- розпискою від 22.06.2018 року, в якій зазначено, що ОСОБА_2 ознайомлений з вимогами ст. 266 КУпАП та зобов'язується транспортним засобом не керувати (а.с. 5).

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об'єктивно узгоджуються між собою.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню дорожньо-транспортної пригоди складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп'яніння - різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння очей, обличчя, виявлені працівниками поліції 22.06.2018 року у ОСОБА_2 в розумінні п.п.1, 3 розділу 1, п. 1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення працівником поліції огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на місці зупинки транспортного засобу, або в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови в проходженні огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Проте, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан сп'яніння відмовився у присутності двох свідків.

В суді апеляційної інстанціїОСОБА_2 пояснив, що 22.06.2018 року приблизно о 18 годині 30 хвилин, рухаючись автомобілем "Москвич", державний номерний знак НОМЕР_2, автодорогою Чернігів - Десна - Вишгород його зупинили поліцейські. На вимогу поліцейських надати документи, ним було надано свідоцтво про державну реєстрацію автомобіля, на якому він рухався, та надано пояснення, з приводу відсутності водійських прав, які в нього відсутні, оскільки не отримувалисьв передбаченому Законом порядку. Після наданих ним пояснень поліцейський наголосив, що без водійського посвідчення не можна далі рухатись на авто і, слід визвати когось, хто має посвідчення водія, та запропонував йому на місці пройти тест на стан алкогольного сп'яніння, на що він погодився. Йому було надано пристрій, схожий на «Драгер», але який не показує проміле, із вставленою розпакованою трубкою. На вимогу ОСОБА_2 надати документи на наданий йому пристрій та замінити трубку на нову, яка ще не була у використанні йому було відмовлено. Оскільки в нього були термінові справи, та не було бажання сперечатись із поліцейськими, він пройшов тест на стан алкогольного сп'яніння. Після проходження тесту йому повідомили «що все гаразд», але постанову про відсутність водійських прав вони все одно складуть, для чого необхідно проїхати з ними в інше місце за для зручності складання постанови про відсутність водійських прав. Одразу після зупинки до поліцейських підійшли дві не відомі особи, після цього поліцейські склали на нього постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП серія НК №093424 від 22.06.2018р. та запитали чи не хочу він ще проїхати в лікарню для мед обстеження, на що він відповів, що не буду цього робити, оскільки тест, який він вже пройшов показав негативний результат. Поліцейські надали йому копію постанови серія НК №093424 від 22.06.2018р., за яку він розписався, після чого відвезли його до автомобіля.

Разом з тим, наведені показання ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження іншими дослідженими матеріалами справи.

Так, за клопотанням апелянта судом апеляційної інстанції в судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_4, який повністю підтримав свої пояснення, надані працівникам поліції та пояснив, що він з колегами по роботі рухався на службовому автомобілі по автодорозі Чернігів - Десна - Вишгород. Вздовж узбіччя рухався трактор, який косив траву. З під цієї «косілки» вилетів камінь, який розбив лобове скло в їх автомобілі. Оскільки автомобіль службовий, вони викликали патрульну поліцію, щоб зафіксували даний факт. Під час їхнього спілкування з працівниками поліції, повз них проїхав автомобіль у якого не працювали габаритні вогні. Поліцейські побачивши це, сіли в своє авто і почали переслідувати даний автомобіль. Через хвилин 15-20 вони повернулися, з ними в автомобілі був ОСОБА_2 Працівники поліції повідомили, що це водій автомобіля, що рухався без включених габаритних вогнів, у якого під час спілкування вони виявили ознаки алкогольного сп'яніння. Після цього, в присутності двох свідків, а саме його (ОСОБА_4) та його товариша по роботі, працівники поліції запропонували водієві ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку, як на місці, так і у лікаря - нарколога, проте, ОСОБА_2 відмовився від проходження будь-якого огляду на стан сп'яніння, при цьому не вказував причини такої незгоди. Будь - яких пояснень щодо того, що він вже пройшов огляд на стан сп'яніння на місці зупинки ОСОБА_2 не повідомляв.

Такі показання свідка ОСОБА_4 повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_3, який в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, надіславши суду заяву, в якій повідомив про поважні причини своєї неявки. Одночасно в цій заяві свідок ОСОБА_3 відмітив, що підтримує показання, надані ним працівникам поліції.

З наведених показань вбачається, що в присутності двох свідків ОСОБА_2 працівниками поліції було запропоновано пройти тест на алкогольне сп'яніння в установленому законом порядку, від проходження якого ОСОБА_2 відмовився.

При цьому матеріали справи не містять будь - яких доказів на підтвердження доводів ОСОБА_2 про те, що до факту відмови від проходження огляду він на вимогу працівників поліції вже проходив огляд на стан сп'яніння за допомогою приладу Драгер, і що результат такого огляду склав 0%. Крім того, сам ОСОБА_2 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення будь - яких пояснень з цього приводу не надав, більш того, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначив, що він дійсно керував своїм авто, в лікарню їхати не потрібно, 21.06.2018 року вживав спиртні напої. В подальшому зі скаргами на неправомірні дії працівників поліції не звертався. Відтак, доводи апеляційної скарги про порушення працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП при проведенні такого огляду, а саме, проведення його за відсутності свідків, є необґрунтованими.

Щодо доводів ОСОБА_2 стосовно того, що працівник поліції не надав сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку приладу Драгер, то вони також є безпідставними, оскільки, відповідно до вимог п. 5 розділу 2 Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння..." сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки надається особі лише на її вимогу перед проведенням огляду. Разом з тим, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 проходив огляд на стан сп'яніння та, що він звертався з такою вимогою до поліцейського, то і в цій частині доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Що стосується доводів апелянта про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення працівник поліції підробив підписи ОСОБА_2, які значаться на розписці та самому протоколі, то такі доводи є безпідставними, оскільки на підтвердження даного факту ОСОБА_2 не було надано жодного доказу.

Посилання ОСОБА_2 на порушення судом вимог ст. 268 КУпАП, то такі порушення судом першої інстанції були допущені, оскільки справу було розглянуто без його участі. Разом з тим, недотримання судом вимог ст. 268 КУпАП не є безумовною підставою для скасування постанови суду, оскільки права ОСОБА_2, передбачені ст. 268 КУпАП були в повному обсязі реалізовані в суді апеляційної інстанції, в тому числі шляхом надання пояснень, заявлення клопотань та інше.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови судді, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року є законною та обґрунтованою, отже апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал