Справа № 711/7033/19
П О С Т А Н О В А

м.Черкаси 18 листопада 2019 року

Суддя Придніпровського районного суду м.Черкаси Михальченко Ю.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Черкаського районного відділення поліції ГУНП в Черкаській області, про притягнення: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого ТОВ «Логістік Юкрейн», мешканця АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

02.09.2019 року до Придніпровського районного суду м.Черкаси надійшли адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія БД № 066689, ОСОБА_1 24.08.2019 року близько 19 год. 20 хв. в с.Леськи по вул.Дніпровській 40 керував автомобілем Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини роту, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав і вказав, що дійсно 24.08.2019 року близько 19 год. 20 хв. він перебував в автомобілі Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_1 . Разом з ним в автомобілі перебували його дружина з дитиною та їх кума. Під час руху дитині стало зле, а тому вони зробили вимушену зупинку. Саме під час того, як автомобіль стояв до них під`їхали працівники поліції. Під час їхнього спілкування останні почали казати, що йому необхідно пройти тест на алкогольне сп`яніння, а саме продути Драгер. Він намагався пояснити працівникам поліції, що він не керував автомобілем, крім того перебуває в тверезому стані, проте останні не реагували на його пояснення. В подальшому йому принесли прилад Драгер з пакетом в якому перебували декілька мундштуків, які були незапечатані, що свідчило на його думку про те, що їх вже використовували до нього. Одноразового мундштука йому не надали. Враховуючи викладене, та той факт, що він не перебував за кермом вказаного автомобіля і йому не надали одноразовий мундштук, він дійсно відмовився від проведення освідування. Інших способів освідування працівники поліції йому не пропонували. Крім того, ознайомившись з матеріалами адміністративної справи ним встановлено, що пояснення від свідків відібрано ДОП сектору превенції Черкаського районного відділення ЧВП ГУНП в Черкаській області ст..лейтенантом поліції Чорним О.О., який фактично являється дільничним і його на місці зупинки не було. Хто дана особа взагалі не відомо, а тому пояснення свідків не можуть братися судом до уваги, оскільки вони відібрані з порушенням. Враховуючи викладене, вважає себе невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП оскільки він не був за кермом автомобіля, а тому не повинен був проходити освідування на стан сп`яніння, а тому просить суд провадження відносно нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні допитаний в якості свідка ОСОБА_3 надав суду пояснення, що 24.08.2019 року в нічний час він рухався по вул.Дніпровській, де його зупинили працівники поліції та запросили бути свідком під час освідування на стан сп`яніння ОСОБА_1 Коли його зупинили, ОСОБА_1 перебував біля автомобіля, а транспортний засіб був припаркований. Особисто він не бачив, щоб ОСОБА_1 керував автомобілем, і взагалі чи він перебував за кермом він сказати не може, оскільки не бачив. В подальшому працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти освідування на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер, проте останній відмовився, так як йому не надали одноразовий мундштук.

В судовому засіданні допитаний працівник поліції ОСОБА_4 , який надав пояснення, що він 24.08.2019 року він перебував на службі. Рухаючись на службовому автомобілі в с.Леськи по вул.Дніпровська ними був помічений автомобіль, марку точно не пам`ятає, який рухався їм на зустріч і їхав дуже повільно. Тому вони ввімкнувши проблискові маячки червоного та синього кольору зупинили зазначений автомобіль. Підійшовши до транспортного, встановлено що за кермом перебував ОСОБА_1 , на передньому пасажирському сидінні жінка з дитиною, та ще одна жінка , яка сиділа на задньому пасажирському сидінні. Під час спілкування з водієм були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини роту та нестійка хода, а тому останньому було запропоновано пройти освідування на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер. Проте водій ОСОБА_1 від проходження освідування відмовився в присутності двох свідків, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Крім того зазначив, що пояснення свідків відбирав його напарник, але чому у нього з собою виявилися бланки пояснень, з прізвищем дільничного ОСОБА_5 пояснити не зміг.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_3 , працівника поліції ОСОБА_6 Ю ОСОБА_7 , доводи захисника Гіллмор Д.А.., дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Згідно зіст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та засобів, що мають функції відеозапису, тощо.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Заслухавши свідків та дослідивши відеозапис з місця пригоди не доведено, що ОСОБА_1 24.08.2019 року керував транспортним засобом. Свідок ОСОБА_3 , в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_1 в його присутності транспортним засобом не керував, а лише знаходився поруч автомобілем. Допитати іншого свідка зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме ОСОБА_2 не представилось можливим, оскільки останній на неодноразові виклики суду не відреагував та не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв. Пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які містяться в матеріалах справи і відібрані ДОП сектору превенції Черкаського районного відділення ЧВП ГУНП в Черкаській області ст..лейтенантом поліції Чорним О.О., суд не бере до уваги, оскільки зазначена особа не наділена даними правами, крім того не перебувала на місці події та не була їх очевидцем. Пояснення працівника поліції ОСОБА_4 в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження.

Інших доказів суду не надано.

Отже, повертаючись до обставин даної справи, Суд звертає увагу на те, що ч.1 ст.130 КУпАП, передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що в даному випадку інкримінується ОСОБА_1 .

Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що ОСОБА_1 будучи особою, яка керує транспортним засобом, відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку, на підтвердження чого, суду було надано протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідків.

В даній ситуації на думку Суду в матеріалах справи не знайшло підтвердження того, що ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Зокрема, як було зазначено вище, ОСОБА_1 повністю заперечив вчинення ним адміністративного правопорушення, а саме вказав, що він не перебував за кермом транспортного засобу.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

Щодо пояснень свідка ОСОБА_2 , які додані до протоколу і який неодноразово в судове засідання за викликом Суду не з`являвся, Суд звертає увагу на положення пункту «d» частини третьої статті 6 Конвенції, яким кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

В своїй прецедентній практиці даючи тлумачення Конвенції Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання - при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, - саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати (пункт 41 справи «ОСОБА_4 проти України»).

Як висновок Суд підкреслює, частини 1 і 3 (d) статті 6 Конвенції, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції (пункт 54 Рішення Європейського Суду у справі «Корнєв і Карпенко проти України»).

Так, відповідно до матеріалів справи пояснення свідка ОСОБА_2 мають одне із вирішальних значень для встановлення вини ОСОБА_1 , при цьому дані пояснення свідка спростовуються поясненнями останнього, що потребувало перевірки пояснень свідка «обвинувачення» в судовому засіданні, але як і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, так і Суд були позбавлені можливості зробити відповідну «перевірку».

З огляду на міркування викладені вище, Суд не може покласти в основу обвинувачення пояснення вказаного свідка, який не був допитаний в судовому засіданні і пояснення якого мають вирішальне значення по даній справі.

Наведені факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги Суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Об`єктивною складовою адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є саме відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки в ході судового розгляду суду не надано достатніх та допустимих доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння та відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, то відсутня складова вищезазначеного правопорушення.

Згідно з п.1ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суддя вважає, що відсутні докази на підтвердження складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

На підставі наведеного, ст.ст.130, 247, 283-287, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Ю.В.Михальченко