КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 березня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

захисника Ільїної Д.В.

особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 8 жовтня 2018 року, якою

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючої неофіційно, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,

визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 352,40 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_2 визнана винуватою в тому, що 1 вересня 2018 року о 20.25 год. керувала автомобілем «HONDA CR-V» державний номерний НОМЕР_1 на Наддніпрянському шосе у м. Києві з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовилась, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 обґрунтована тим, що місцевий суд не дотримався вимог закону про всебічне, повне та об'єктивне дослідження обставин справи, формально підійшов до вивчення обставин справи, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а зібрані та досліджені в ході судового розгляду докази, не є достатніми для правильного вирішення питання про її винуватість.

Апелянт посилається на те, що вона не було повідомлена про день та час розгляду справи, не зважаючи на те, що в матеріалах справи міститься повідомлення про виклик в судове засідання від 4 жовтня 2018 року, хоча судове засідання було призначено на 8 жовтня 2018 року, тому вона не могла своєчасно отримати повістку, а також не зазначена її адреса та відсутні в матеріалах справи і докази того, що вона отримала повістку. Про прийняте рішення вона дізналась 14 листопада 2018 року в канцелярії суду, у зв'язку з чим було порушено її права, передбачені ст. 268 КУпАП.

На думку апелянта, причина зупинки її транспортного засобу була безпідставною, так як вона керувала автомобілем в адекватному та тверезому стані, про що може підтвердити свідок - ОСОБА_3. При цьому, апелянт вказує на те, що співробітники поліції повідомили їй, що вони зупинили її транспортний засіб на підставі телефонного дзвінка, що також підтверджує, що вона не порушувала правила ПДР України, у зв'язку з чим нею була подана відповідна заява на дії працівників Управління патрульної поліції. Однак, відповіді вона не отримала та жодних відповідних дій не було вчинено по її заяві, та взагалі вона була позбавлена можливості надати пояснення суду.

На думку апелянта, працівниками патрульної поліції порушено процедуру огляду, оскільки працівники поліції не пропонували їй пройти огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу із використанням спеціального технічного засобу.

Крім того, апелянт вказує на те, що під час складання протоколу їй також не було роз'ясненого права та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння, визначеного чинним законодавством.

Окрім того, на думку апелянта, пояснення свідків, на які посилається суд першої інстанції, є наперед надрукованими, а в документі уже заздалегідь сформована позиція, яку хотів представити поліцейський, який відбирав ці пояснення, що у свою чергу викликає сумнів у тому, що свідки, які зазначені у цих поясненнях, надали їх повно.

Апелянт вважає, що встановлений висновок в постанові не відповідає фактичним обставинам справи, не підтверджується наявними доказами, протокол про адміністративне правопорушення є незаконним, так як адміністративного правопорушення взагалі не було, що в результаті призвело до прийняття незаконної постанови.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, та її захисника Ільїної Д.В., переглянувши відеозапис, який міститься в матеріалах справи, опитавши працівників патрульної поліції, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що постанова місцевого суду є законною, вмотивованою, обґрунтованою, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на наявні у справі та досліджені докази, а саме: відомості, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, відповідно до якого встановлені обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, пояснення свідків та відеозапис з нагрудної камери поліцейського з місця пригоди, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 порушення вимог п. 2.5 ПДР України, що тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 8).

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й суд апеляційної інстанції.

Згідно з п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп'яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами П та Ш Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 338514 від 1 вересня 2018 року, ОСОБА_2 1 вересня 2018 року о 20.10 год. керувала автомобілем «HONDA CR-V» державний номерний НОМЕР_1 на Наддніпрянському шосе у м. Києві з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовилась в присутності двох свідків, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 1).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, пояснивши, що їй не пропонували пройти огляд на стан сп'яніння. Вона, можливо, не правильно зрозуміла вимоги працівників патрульної поліції, проте, не чула їх вимог, оскільки перебувала в шоковому стані. Вона є внутрішньо переміщеною особою, і автомобіль є єдиним засобом для заробітку, окрім того, без автомобіля їй важко пересуватися за станом здоров'я, а тому просила не позбавляти її водійського посвідчення. Щодо обставин справи, то повідомила, що вона перебувала в кафе, де у неї виник конфлікт з незнайомим чоловіками. Їй треба була звідти їхати, а залишати автомобіль вона там боялась, тому вона сіла за кермо авто і поїхала. Через те, що перебувала в шоковому стані, не знала, як вчиняти, та що робити. Коли була зупинена працівниками патрульної поліції, останні до неї відносились упереджено, адже поліцейські побачила, що в неї на автомобілі луганські номери, і один з працівників поліції говорив, що він там воював, і в нас єдина Україна. Очі в неї були червоні через те, що вона плакала, запаху алкоголю з порожнини роту не могло бути, бо пиво пила зранку, і після цього пройшло доволі багато часу. ЇЇ провина тільки в тому, що вона відмовилася від проходження огляду.

Захисник Ільїна Д.В. підтримала доводи, які викладені в апеляційній скарзі, та пояснила, що з відео вбачається що ОСОБА_2 перебуває в абсолютно адекватному стані, координація руху не порушена, мова нормальна, а тому такі обставини дозволяють стверджувати, що ОСОБА_2 не була в стані алкогольного сп'яніння. Захисник Ільїна Д.В. зазначила, що ОСОБА_2 хоча і порушила п. 2.5 ПДР України, проте, даний транспортний засіб є єдиним засобом заробітку, а також стан здоров'я вимагає пересуватися на автомобілі, до зазначеної пригоди у ОСОБА_2 штрафів не було. ОСОБА_2 вжила зранку бокал пива, і до 20 години вона вже перебувала в абсолютно адекватному стані. Захисник просила суд врахувати вказані обставини та призначити особі попередження, у зв'язку з малозначністю інкримінованого ОСОБА_2 правопорушення.

В суді апеляційної інстанції допитаний за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_3, пояснив суду, що був свідком події, як його знайому ОСОБА_2 в його присутності працівники поліції підозрювали, що вона перебуває в стані алкогольного сп'яніння. З ОСОБА_2, як повідомив свідок, познайомився в Іонінському монастирі. В момент події проїжджав неподалік місця, де була зупинена ОСОБА_2, і прибув на допомогу до ОСОБА_2 Коли він прибув на місце події, то ОСОБА_2 повідомила йому, що поліцейські хочуть забрати в неї водійське посвідчення за те, що, начебто, вона перебуває в стані алкогольного сп'яніння. Працівники поліції поводили себе з ОСОБА_2 неадекватно. ОСОБА_2 не перебувала в стані сп'яніння, і взагалі вона не вживає алкоголь. Він (свідок) заступився за ОСОБА_2, як за беззахисну жінку, яку ображали працівники патрульної поліції. Він вів діалог з працівниками патрульної поліції, але останні сперечалися з ним. При ньому працівниками патрульної поліції не було запропоновано ОСОБА_2 огляд з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння на місці. Зі слів ОСОБА_2 йому стало відомо, що документи ОСОБА_2 опинились у поліцейських. Ознак алкогольного сп'яніння він у ОСОБА_2 не бачив. На його думку, не було підстав для огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння. Йому невідомо, чи у цей день ОСОБА_2 вживала алкогольні напої, чи ні.

Допитаний в судовому засіданні суду апеляційної інстанції інспектор патрульної поліції ОСОБА_4 пояснив, що 1 вересня 2018 року разом з напарником патрулювали в Голосіївському районі м. Києва, здійснювали охорону громадського порядку. Були зупинені небайдужим громадянином, який повідомив, що дівчина, яка вживала алкоголь, вийшла з кафе і сіла за кермо автомобіля, що він також перебував в цьому кафе та бачив вказані обставини. При цьому вказаний громадянин повідомив, що в разі руху вказаного автомобіля, він їх (працівників поліції) повідомить. Після цього вказаний громадянин повідомив, що автомобіль почав рух, і він його переслідує. Автомобіль під керуванням ОСОБА_2 був зупинений в Печерському районі. Він (ОСОБА_4) підійшов до автомобіля, представився та повідомив, що за зверненням громадянина, яке вони повинні були перевірити, водій перебуває в стані алкогольного сп'яніння. Під час спілкування з водієм ОСОБА_2 ним були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук. У зв'язку з цим водію було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп'яніння за допомогою приладу «Драгер». ОСОБА_2 відмовилась, після чого їй було запропоновано для проходження огляду проїхати до лікаря нарколога. На це водій також відмовилась. В подальшому в присутності свідків ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп'яніння як на місці, так і у лікаря нарколога. ОСОБА_2 відмовилась, у зв'язку з чим щодо ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення нею п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Ознаками стану алкогольного сп'яніння було: запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації рухів, з помилками пальце-носової проби, мова була нечітка. Конфліктної ситуації, що пов'язано з Луганською реєстрацією транспортного засобу між ним (ОСОБА_4.) та ОСОБА_2 не було, а його (ОСОБА_4.) особисте життя, в тому числі, де він перебував, не має жодного відношення до розгляду справи. Як працівник патрульної поліції, він до всіх громадян відноситься однаково.

В судовому засіданні інспектор патрульної поліції ОСОБА_5 пояснив, що громадянка ОСОБА_2 відома йому у зв'язку із оформленням щодо неї адміністративного матеріалу за ст. 130 КУпАП наприкінці літа - початку осені. До працівників патрульної поліції звернувся громадянин з повідомленням, що особа керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. Тому був зупинений автомобіль під керування ОСОБА_2 Спілкувався з нею командир. Він (ОСОБА_5.) перевіряв документи. У водія були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим водію був запропонований пристрій «Драгер» або проходження огляду в медичному закладі. В присутності двох свідків водій відмовилась проходити тест за допомогою приладу «Драгер» або в медичному закладі. Те, що в поясненнях свідків не зазначено ознаки алкогольного сп'яніння, це технічка помилка.

Під час апеляційного розгляду переглянуто відеозапис, який міститься в матеріалах справи, на якому зафіксовано, що патрульна поліція зупиняє автомобіль під керуванням ОСОБА_2, перевіряє документи. Працівник поліції зазначає, що відчуває запах алкоголю, та запитує ОСОБА_2, чи вживала вона алкоголь. ОСОБА_2 не заперечує того, що вона зранку вживала пиво, та розповідає працівникам поліції, що в неї стався в кафе конфлікт в кафе, внаслідок чого вона вимушена була поїхати з того місця, а автомобіль побоялась залишити. Після чого продовжує розповідати про життєві обставини, на що працівник поліції зазначає, що він її розуміє, але він виконує свої обов'язки. В подальшому працівник поліції пропонує ОСОБА_2 пройти огляд за допомогою спеціального засобу «Драгер». ОСОБА_2 протягом всього цього часу розмовляє по телефону та відмовляється від проходження огляду за допомогою пристрою «Драгер». Інспектор патрульної поліції пропонує проїхати їй до медичного закладу, та повідомляє, що у разі її відмови від проходження огляду у встановленому законом порядку, щодо неї буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Інспектор патрульної поліції роз'яснює особі наслідки відмови від проходження огляду, однак, ОСОБА_2 відмовляється від проходження огляду. В подальшому працівник поліції звертається до ОСОБА_2 та повідомляє, що буде зупинено двох свідків, в присутності яких ОСОБА_2 повинна буде вказати, чи погоджєуться вона пройти огляд у встановленому законом порядку чи ні. Далі інспектор патрульної поліції повідомляє ОСОБА_2, що вони зобов'язані відсторонити її від керування транспортним засобом, а автомобіль може забрати інша особа, яка не перебуває в стані сп'яніння. В подальшому інспектор поліції забезпечує присутність двох свідків, в присутності яких ОСОБА_2 відмовляється від проходження огляду на стан сп'яніння як за допомогою приладу «Драгер», так і від проходження медичного огляду у лікаря нарколога, у зв'язку з чим інспектор поліції повідомляє ОСОБА_2 про складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду у встановленому законом порядку. ОСОБА_2 відмовилась від ознайомлення з протоколом, та повідомила, що довіряє працівникам патрульної поліції та підпише протокол. Інспектор патрульної поліції повідомляє, що ознайомить особу з протоколом в усному порядку. В подальшому на відеозапису зафіксована, як інспектор поліції складає адміністративний матеріал та знайомить ОСОБА_2 із змістом протоколу (ас. 4).

Таким чином, переглянутий з нагрудного відеореєстратора інспектора поліції є об'єктивним доказом у справі, незалежним від суб'єктивного сприйняття будь-якої особи, на якому зафіксовано обставини, які спростовують пояснення як ОСОБА_2, так і захисника ІльїноїТ.В. та свідка сторони захисту.

Доводи апелянта про те, щопід час складання протоколу ОСОБА_2 їй не було роз'ясненого права та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння, визначеного чинним законодавством, є необґрунтованими та спростовуються відеозаписом події, а також поясненнями, наданими працівниками патрульної поліції під час апеляційного перегляду постанови місцевого суду.

З наявної у справі сукупності доказів вбачається, що ОСОБА_2, як особа, яка керувала транспортним засобом та у якої були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння, відмовилась на вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, і вказані обставини свідчать про порушення ОСОБА_2 п. 2.5 ПДР України, за що й передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що причина зупинки її транспортного засобу була безпідставною, так як вона керувала автомобілем в адекватному та тверезому стані, про що може підтвердити свідок ОСОБА_3, а також те, що співробітники поліції повідомили їй, що вони зупинили ОСОБА_2 транспортний засіб на підставі телефонного дзвінка, що також підтверджує, що вона не порушувала правила ПДР України, у зв'язку з чим нею була подана відповідна заява на дії працівників Управління патрульної поліції, однак ні відповіді, ні жодних дій не було вчинено, та взагалі вона була позбавлена можливості надати пояснення суду, не спростовують висновків суду першої інстанції про порушення ОСОБА_2 п. 2.5 ПДР України, оскільки з відеозапису вбачається, що працівником поліції запропоновано ОСОБА_2, у якої виявлені ознаки алкогольного сп'яніння, пройти огляд відповідно до встановленого законом порядку, однак, остання відмовилась.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що пояснення свідків, на які посилається суд першої інстанції, є наперед надрукованими, а вдокументі уже заздалегідь сформована позиція, яку хотів представити поліцейський, який відбирав ці пояснення, що у свою чергу викликає сумнів у тому, що свідки, які зазначені у цих поясненнях, надали їх повно, є слушними, разом з тим, за наявності інших доказів у справі не спростовують порушення ОСОБА_2 п. 2.5 ПДР України.

Думка апелянта про те, що висновок суду, викладений у оскаржуваній постанові, не відповідає фактичним обставинам справи, не підтверджується наявними доказами, протокол про адміністративне правопорушення є незаконним, так як адміністративного правопорушення взагалі не було, що в результаті призвело до прийняття незаконної постанови, спростовується доказами, які наявні у справі та підтвердженні під час апеляційного розгляду, а тому таке посилання є необґрунтованим.

Окрім того, апеляційний суд доходить висновку про безпідставність посилань захисника про призначення ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді попередження у зв'язку з малозначністю інкримінованого ОСОБА_2 правопорушення.

Так, як вбачається з матеріалів справи та встановлено під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 вчинила грубе порушення порядку користування спеціальним правом - правом керуванням транспортними засобами, оскільки керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння та відмовилася від огляду для визначення стану сп'яніння у встановленому законом порядку.

У рішенні по справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Таким чином, суд першої інстанції, накладаючиадміністративне стягнення, яке є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, дійшов обґрунтованого висновку, що з метою виховання правопорушника та запобігання вчинення ним нових правопорушень, необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у межах санкції статті ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі правопорушника та ступеню його вини, з чим і погоджуються суд апеляційної інстанції.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, апеляційним судом не встановлено як з боку працівників патрульної поліції, так і під час розгляду справи в суді першої інстанції, порушення вимог закону, а також невідповідність висновку суду про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, у зв'язку з чим постанова судді є законною та обґрунтованою, та підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 8 жовтня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва