Справа№340/726/18
Провадження № 3/340/5/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року селище Верховина

Суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області Бучинський А.Б., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Верховинського ВП Косівського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, непрацюючого, - за ч.1 ст. 130 КпАП України, -

в с т а н о в и в:

з протоколу про адміністративне правопорушення серія БД №394078 від 02.12.2018 вбачається, що ОСОБА_1 01.12.2018 о 23 год 45 хв, в с Голошино, Верховинського району, Івано-Франківської області, керував транспортним засобом марки «WOLKSWAGEN GOLF», номерний знак RPR 18432, з явними ознаками алкогольного спяніння - різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав, суду пояснив, що 01.12.2018 ввечері до нього зателефонував знайомий ОСОБА_2, який попросив його приїхати по нього до Чорного Мосту в с Гринява Верховинського району, на що він погодився. Коли вони вже поверталися назад, їх наздогнав поліцейський автомобіль з проблисковим маячком. Коли він зупинився, підійшли працівники поліції та попросили документи, він посвідчення водія забув вдома, а тому поліцейські сказали, що складають протокол за керування транспортним засобом без посвідчення водія, на що він погодився, та назвав свої особисті дані. Після чого поліцейський ще спитав його, чи вживав він спиртне, він відповів що ні, і його відпустили. Вказав, що працівники поліції проходити освідчення за допомогою приладу Драгер на місці, йому не пропонували, в його присутності протокол за ст.130 КпАП України не складали. Крім того зазначив, що свідки, які зазначені в протоколі на місці складання протоколу не були присутні, присутніми були поліцейські, він та ОСОБА_2

Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ч.1 ст.130 КпАП України, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням ст.256 КпАП України та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, а тому просить провадження у справі закрити.

Оглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, адвоката, допитавши свідків, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій у ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовій позиції Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обовязок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обовязку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Згідно із ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, а тому суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення і правосуддя.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, потерпілих, а також іншими документами.

За змістом ст.ст.279, 280 КпАП України, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КпАП України, є протокол про адміністративне правопорушення серія БД №39478 від 02.12.2018, в якому відмова ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння засвідчена підписами двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Також наданими в судовому засіданні показами свідка інспектора поліції Верховинського ВП ОСОБА_6 підтверджено обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

В той же час, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 підтвердив обставини наведені ОСОБА_1, зокрема суду показав, що 01.12.2018 він зателефонував до ОСОБА_1 та попросив його приїхати по нього до Чорного Мосту в с Гринява, де він працював, на що той погодився. Коли вони вже їхали в с Голошино, їх автомобіль наздогнали працівники поліції та попросили ОСОБА_1 предявити документи. ОСОБА_1 відповів, що забув посвідчення водія вдома, а тому працівники поліції сказали йому вийти з автомобіля для складання протоколу. На вулиці ОСОБА_1 пробув деякий час, а потім повернувся і вони поїхали. При цьому, жодних інших осіб, крім нього поліцейських та ОСОБА_1, на місці зупинки транспортного засобу не було, і про те, що ОСОБА_1 пропонувалося пройти освідчення і він відмовився від такого, йому нічого не відомо.

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України»), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до вимог ч.3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

За таких обставин є переконливим висновок, що вчинення адміністративного правопорушення особою повинно доводитися чіткими, узгодженими та неспростовними доказами.

Однак, як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, так і допитаний за його клопотанням свідок, в судовому засіданні заперечив факт присутності під час складання протоколу свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а з врахуванням їхньої неявки в судове засідання та не підтвердження обставин викладених у протоколі, не можна вважати доведеним факт засвідчення відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на визначення стану спяніння у присутності двох свідків.

Враховуючи, що будь-яких інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України крім протоколу про адміністративне правопорушення та пояснень інспектора поліції суду не надано, а наявними доказами суду не доведено в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, слід провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити на підставі п.1 ст.247 КпАП України, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

При цьому, розгляд справи про адміністративне правопорушення слід завершувати у відсутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оскільки свідки у встановленому законом порядку викликалися судом, в судове засідання не зявилися без поважних причин, а діючим КпАП України не передбачено можливості доставки свідків до суду приводом у даній категорії справ, що унеможливлює забезпечення можливості їх допиту судом, а подальше відкладення розгляду справи потягне за собою закінчення строку, передбаченого ч. 2 ст. 38 КпАП України.

Керуючись ст. 130 ч.1, 247, 279, 280, 283, 284, 288 КпАП України,-

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КпАП України закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Верховинський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: Бучинський А.Б.