Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/97/19 Головуючий у суді І-ї інстанції Квітка О. О.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Олексієнко І. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2019 року. Суддя Кропивницького апеляційного суду Олексієнко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника-адвоката Біденко О.С., справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2019 року, якою

ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, реєстраційний номер ДРФОПП - НОМЕР_1, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21.01.2019 року ОСОБА_3 визнано винним за те, що він о 14 год. 14 хв. 07 грудня 2018 року керував автомобілем «ВАЗ 21065», д.н. НОМЕР_2 по автодорозі М-12 Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам'янка (706 км) в стані алкогольного сп'яніння згідно із висновком № 477 від 07.12.2018.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову та закрити провадження у справі. Зазначає, що справу розглянуто без його участі та не повідомлено належним чином про дату та місце судового розгляду, тим самим порушено його право на захист.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_3 та висновок захисника Біденко О.С., які підтримали подану апеляційну скаргу, зваживши та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_3 подав клопотання про поновлення строків на оскарження постанови суду першої інстанції та зазначив, що пропустив даний строк, оскільки розгляд справи 21.01.2019 року проводився без його участі, постанову Кіровоградського районного суду від 21.01.2019 року він отримав 04.02.2019 року.

Відповідно до матеріалів провадження судове засідання Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2019 року було проведено без участі ОСОБА_3 Судове рішення йому було направлено 22 січня 2019 року, що підтверджується супровідним листом (а.с.25) та згідно повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.26) постанова була вручена ОСОБА_3 04 лютого 2019 року. 09 лютого 2019 року він подав апеляційну скаргу в межах строку на оскарження, що в даному випадку належить визнати як поважні причини пропуску на апеляційне оскарження, тому апеляційний суд вважає, що клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на оскарження постанови Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2019 року підлягає задоволенню.

У відповідності зі ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ч.1ст.277 КУпАП встановлено, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 надійшла до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області 21 грудня 2018 року.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.277 КУпАП, відповідно до якої справи про адміністративні правопорушення мають скорочений термін розгляду, який становить лише 15 днів, та після відкладення розгляду справи, суд першої інстанції 21 січня 2019 року розглянув справу за відсутності ОСОБА_3, врахувавши те, що судові повістки на судові засідання, які були призначені в період з 03.01.2019 року по 21.01.2019 року декілька разів, надсилались на дві адреси, вказані ОСОБА_3 в протоколі про адміністративне правопорушення та повістка за адресою проживання в м. Кропивницький була вручена 02.01.2019 року.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції здійснив всі можливі заходи для належного сповіщення ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду його справи, проте останній в судові засідання не з'явився, не залучив для представництва та захисту його інтересів адвоката, але був належним чином повідомлений про дату розгляду справи.

Окрім того, ОСОБА_3 був обізнаний про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення та власноручно в ньому розписався після ознайомлення та в даному протоколі зазначено місце розгляду - Кіровоградський районний суд, що давало йому змогу самостійно цікавитись про хід призначення його справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), зазначив, що сторона зобов'язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».

Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

За таких обставин, апеляційний суд визнає, що процесуальні права ОСОБА_3 не були порушені та вважає необґрунтованими доводи апелянта в цій частині.

До того ж апеляційним судом була надана ОСОБА_3 можливість реалізувати свої права в повному обсязі, скориставшись яким, він надав безпосередньо власні пояснення в суді апеляційної інстанції та судове засідання було проведене за участю його захисника. Тож право ОСОБА_3 на захист, гарантоване Конституцією, жодним чином не було порушено.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»(ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснив, що того дня, він рухався в напрямку Олександрівського району на автомобілі ВАЗ, який належить його батькові. Коли він рухався по об'їзній дорозі його зупинили працівники поліції та зазначили, що причина зупинки не ввімкнене ближнє світло фар. Працівники поліції запропонували продути йому алкотестер «Драгер», оскільки в них була підозра щодо його стану. Алкотестер показав стан алкогольного сп'яніння і працівники поліції запропонували йому за бажанням проїхати до закладу охорони здоров'я для проходження огляду там, на що він погодився. На місці зупинки свідків не було, протокол не складався. Зазначає, що того дня користувався освіжувачем для порожнини рота декілька разів: перед тим як сісти до автомобіля, коли його зупинили працівники поліції та перед проходженням медичного огляду в лікарні. Зазначає, що після проходження всіх оглядів він поїхав додому та через деякий час йому подзвонив інспектор і повідомив, що йому потрібно підписати ще один документ та він домовився зустрітись з ним на тижні, але не зміг, тому що поїхав з міста. Поки він був за містом інспектор прийшов до нього у гуртожиток та у коменданта дізнався де він мешкає та грюкав у двері. Потім він ще раз говорив з інспектором по телефону, той грубо з ним розмовляв і він злякався його погроз і більше з ним не зустрічався.

Лікар КЗ «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції пояснила, що освідування ОСОБА_3 проводилось на підставі направлення наданого поліцейським за допомогою прилада «Драгер», який сертифікований відповідно до всіх законодавчих норм, що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/3960 (чинне до 13.07.2019 року). Зазначає, що згідно проведеного огляду ОСОБА_3 знаходився в стані алкогольного сп'яніння, зокрема алкотестер показав результат 0,49%, а через 20 хв. - 0,46%, що в 2 рази перевищує допустиму норму. Зі слів самого ОСОБА_3 було записано, що він вживав спиртне напередодні ввечері. Зазначає, що за результатами огляду складається акт лікарем та фельдшером, на основі цих актів заповнюється висновок щодо наявності алкогольного сп'яніння у особи та даний висновок обов'язково вручається особі, яка проходила освідування, ОСОБА_3 також був вручений такий висновок. Вказує, що фельдшер обов'язково присутній при проведенні освідування та постійно знаходився в кабінеті огляду. Він проводить більш прості маніпуляції, такі як вимірювання температури тіла чи тиску у особи, надання для продуття Драгеру. При огляді присутні працівники поліції, які є свідками проходження для забезпечення законності проведення такого огляду та дотримання освідуваною особою належної поведінки. Також зазначає, що алкотестер показує заміри кількості алкоголю у повітрі, що видихає людина, але дане значення є рівним кількості алкоголю у крові особи. Вказує, що ні вона, ні фельдшер при собі телефону мобільного чи будь-яких пристроїв електронного характеру не мала чи були наявні такі пристрої у поліцейських вона не знає та чи здійснюють такі прилади будь-який вплив на Драгер їй не відомо. Вказує, що вона лікар 1 категорії, терапевт, пройшла курс підвищення кваліфікації, які дозволяють проводити їй освідування осіб. Вказує, що висновок чи знаходиться особа в стані алкогольного сп'яніння чи ні робиться на основі сукупності певних даних, зокрема запах алкоголю з порожнини рота, показів алкотестера та певних процедур. Ось якраз ці процедури ОСОБА_3 робив не зовсім чітко, що відповідає тій мірі сп'яніння, що показав Драгер.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційних вимог апеляційний суд виходить з того, що згідно пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції.

Згідно п.6 розділу І вказаної Інструкції, огляд на стан сп'яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров'я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Пунктами 3-5 розділу ІІ вказаної Інструкції визначено, що поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби. Огляд на стан сп'яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп'яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп'яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно п. 7 розділу І вказаної Інструкції.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; а так само і відмову водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не оспорює фактичні дані щодо стану сп'яніння та його винуватості в порушенні вимог ч.1 ст.130 КУпАП, однак просить закрити провадження щодо нього. Апеляційний суд критично оцінює дану вимогу апелянта, оскільки керування ОСОБА_3 автомобілем в стані алкогольного сп'яніння підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 341391 від 07.12.2018 року, відеозаписом, на якому зафіксовано факт проходження відповідно до встановленого порядку ОСОБА_3 медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння в медичному закладі та висновком КЗ «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння від 07 грудня 2018 року.

Апеляційний суд відмічає, що вказані докази взаємоузгоджуються один з одним і підстав для сумніву в їх об'єктивності та суперечливості не вбачається. Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об'єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи щодо ОСОБА_3 не надано і не здобуто в процесі апеляційного розгляду, а тому підстави для визнання їх недопустимими відсутні.

Доводи захисника Біденко О.С., які він заявляв в судовому засіданні щодо того, що фельдшер ОСОБА_9 не кваліфікована на проведення огляду на стан сп'яніння осіб, зокрема ОСОБА_3 та взагалі не мала знаходиться при огляді ОСОБА_3 та виконувати будь-які маніпуляційні дії в тому числі і надавати алкотестер «Драгер» для продуття не відповідають дійсності.

Так, відповідно до посадової інструкції фельдшера (кабінету оглядів на стан сп'яніння) (надана адвокатом Біденко О.С. в судовому засіданні) метою діяльності фельдшера є участь у проведенні особам, що звертаються до закладу, медичних оглядів та стан сп'яніння та ведення відповідної документації. Безпосередньо підпорядковується лікарю-наркологу, лікарям кабінету оглядів на стан сп'яніння та ін., тобто участь фельдшера в огляді особи на стан сп'яніння та взагалі присутності в кабінеті огляду є обов'язковою як допоміжного медичного персоналу, а не заборонена як на те вказує, адвокат. Окрім того, відповідно до Інструкції з експлуатації Алкотестера 5510 (наданої адвокатом в судовому засіданні) аналізатор Alcotest 5510 призначений для використання в професійній практиці лікарями та фельдшерами, які здійснюють медичне освідування на стан алкогольного сп'яніння, медпрацівниками кабінетів передрейсового огляду водіїв. Може застосовуватися як робочий інструмент працівниками Швидкої допомоги.

Щодо тверджень захисника з приводу того, що ОСОБА_3 в день проходження огляду на стан сп'яніння неодноразово користувався освіжувачем для порожнини рота, тому результат теста був хибним, а також, що лікар не повідомила ОСОБА_3, що він не мав користуватися освіжувачем чи курити, також не відповідають дійсності.

Відповідно до вищезазначеної інструкції з експлуатації алкотестера в розділі 3.5 Порядок роботи зазначено, що перед проведенням тесту після куріння повинно пройти не менше 2 хвилин, після спреїв для ротової порожнини повинно пройти не менше 20 хвилин. Так, відео надане працівникам поліції, на якому зафіксовано проходження ОСОБА_3 огляду на стан сп'яніння в закладі охорони здоровя розпочинається з 14 год. 44 хв. вже з того моменту, що ОСОБА_3 вже знаходиться в кабінеті лікаря та сидить на лавці, а не з моменту входу в кабінет. Перший продув алкотестеру ОСОБА_3 здійснено о 14 год. 56 хв. (тобто через 12 хв. з початку відео), другий продув здійснено о 15 год. 04 хв. (тобто через 20 хв. з початку відео). Тобто, твердження, що через використання освіжувача для порожнини рота, який як зазначив ОСОБА_3 він використав коли він зайшов до приміщення Наркодиспансеру, алкотестер показав невірний результат та це є виною лікаря, яка не повідомила ОСОБА_3 про застереження щодо заборони використання таких засобів є хибним, оскільки навіть в межах часу зафіксованого на відео, а дійсного часу коли саме ОСОБА_3 після використання освіжувача для порожнини рота зайшов до кабінету, минуло належні 20 хвилин, які мають пройти в разі використання такого освіжувача перед початком тесту і результат Драгеру все одно показав результат, який в 2 рази перевищує допустиму норму.

Твердження захисника, що на результати алкотестеру могли також вплинути мобільні телефони осіб, які знаходились в кабінеті чи камери поліцейських також спростовуються цією ж інструкцією, в якій зазначено, що «не слід підносити аналізатор близько до антен мобільних телефонів та передаваючих станцій», однак жодних застережень щодо того, що мобільні телефони не можуть знаходитись в кабінеті огляду чи якимось чином впливають на результати проведеного тесту Інструкція не містить. Окрім, в даній інструкції зазначено, що при кожному ввімкненні аналізатор проводить самодіагностику і контроль параметрів навколишнього середовища, при виявленні внутрішньої несправності чи відключенні будь-якого параметру за межі допустимого діапазону аналізатор видає на дисплеї відповідне попередження про виявлену несправні або помилку. До усунення причини виявленої несправності чи помилки робота з аналізатором неможлива. Тобто, як би мобільні телефони чи нагрудні камери поліцейських здійснювали згубний вплив на алкотестер, даний аналізатор би видав повідомлення про помилку та неможливість роботи.

Щодо тверджень захисника Біденко О.С. з приводу порушення проходження процедури медогляду з причини невручення ні ОСОБА_3, ні лікарю направлення на даний медогляд та відсутність такого направлення в матеріалах справи про адмінправопорушення, то апеляційний суд не має причин вважати його незаконним або здійсненим з якимось порушеннями.

Водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, що передбачено п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 № 1452/735 огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я. Огляд у закладі охорони здоров'я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Із аналізу наведених доказів та норм законодавства слід зробити висновок, що водій транспортного засобу має право відмовитись від проходження огляду на стан сп'яніння, про що складається відповідний протокол про адміністративне правопорушення. При цьому, така відмова особи повинна бути прийнята працівниками поліції у присутності двох свідків (ч.2 ст.266 КУпАП, п.6 Розділу 1 Інструкції № 1452/735). Відмова водія транспортного засобу від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп'яніння є порушенням вимог п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. Але в разі відмови особи від проходження огляду на місці та згоди на проходження медогляду в закладі охорони здоровя та безпосереднього його проведення там, участь свідків є непотрібною, а проводиться в медичній установі лікарем за обов'язковим направленням поліцейського та у його присутності, про що зазначалось вище. Тому доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими, оскільки поліцейським виписується направлення на проведення відповідного медогляду у разі згоди особи пройти такий огляд у закладі охорони здоров'я. Надання такого направлення особі, що має пройти огляд на стан сп'яніння нічим не передбачена та заповнюється поліцейським для надання лікареві, який проводить огляд, а не як медичне направлення для самостійного проходження особою огляду як в звичайному порядку в лікарні. До того ж, як вже зазначалось вище, огляд на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я проводиться лише за обов'язкової участі працівника поліції. Щодо тверджень захисника, що направлення не вручалось лікареві, тому огляд був проведений без законних підстав, то вони спростовуються матеріалами відео фіксації з яких чітко видно, що поліцейським в кабінеті огляду перед початком освідування ОСОБА_3 заповнюється дане направлення, потім ОСОБА_3 повідомляв свої анкетні дані поліцейському для заповнення направлення та вже оформлене направлення було вручено лікареві і лише після цього було розпочато огляд ОСОБА_3 на стан сп'яніння.

Таким чином, підсумовуючи все вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності вини водія ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП при тих обставинах, які викладені в оскаржуваній постанові та підтверджені дослідженими доказами.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_3 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.

З огляду на викладене, вважаю, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду немає.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2019 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду І.С. Олексієнко