Справа № 348/2530/18
Провадження № 33/4808/110/19
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду ОСОБА_1, за участю захисника ОСОБА_2, що діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, на постанову судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07.02.2019 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 а, Надвірнянського району Івано-Франківської області, який не працює, громадянин України,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить постанову суду як незаконну скасувати, закрити провадження по справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Свої доводи обґрунтовує наступним: 1) порушення судом першої інстанції вимог ст. 268 КУпАП, оскільки про існування постанови апелянт дізнався лише після отримання її копії поштою 15.02.2019 року, в той час як про час та місце слухання справи його не було належним чином повідомлено судом; 2) відсутність належних доказів пропонування працівниками поліції пройти огляд на стан спяніння на місці зупинки за допомогою технічного приладу «Драгер»; 3) відсутність посилання на конкретні його дії щодо ухилення від огляду, як того вимагає п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (далі - Порядку); 4) складання протоколу у відсутність свідків, яких було запрошено пізніше; 5) його пояснення в протоколі написані під диктовку працівників поліції, які завірили його у тому, що після цього він зможе продовжити рух; 6) його не було відсторонено від керування транспортним засобом. Враховуючи наведене, апелянт вважає, що його вина не доведена.

Постановою судді встановлено, що 18.11.2018 року о 04 год. 05 хв. ОСОБА_3 в с. Пасічна по вул.С. Галечко, Надвірнянського району, Івано-Франківської області керував транспортним засобом, а саме автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння рук. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку за допомогою приладу "Drager" і в Надвірнянській ЦРЛ відмовився. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В судове засідання не зявилась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, який подав заяву про розгляд справи у його відсутність, за участю його захисника.

Захиснику ОСОБА_2 розяснені права, передбачені ст. 271 КУпАП, клопотань не заявлено. Повідомив що жодних заяв та клопотань до початку апеляційного перегляду поштою не направляв, до канцелярії суду не подавав, та на адресу електронної пошти суду не надсилав.

В суді апеляційної інстанції:

- захисник ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів викладених у ній, просив постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апелянта, доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову судді скасувати, прийняти нову, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З постанови судді вбачається, наступне: «ОСОБА_3 в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не поступало» (а.п. 11).

Між тим, даних про те, що ОСОБА_3, було належним чином повідомлено судом першої інстанції про час розгляду справи саме на 07.02.2019 року, матеріали справи не містять.

В матеріалах провадження дійсно є повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_3, а саме повістки про виклик на 05.02.2019 року, проте 05.02.2019 року засідання не відбулось.

Відомості про отримання ОСОБА_3 повісти про виклик до суду на 07.02.2019 року, тобто на час прийняття судом рішення по суті, відсутні.

З урахуванням викладеного, постанова суду першої інстанції як незаконна підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_3 був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені законом (ст. 268 КУпАП) права, якими наділена особа, котра притягається до адміністративної відповідальності, й зокрема права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо.

Положеннями ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши їх у сукупності, доходжу висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Пункт 1.3 ПДР України зобов'язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Вважаю встановленим, що 18.11.2018 року о 04-05 год. ОСОБА_3 в с.Пасічна по вул. С. Галечко, Надвірнянського району Івано-Франківської області керував транспортним засобом, - автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння рук. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку за допомогою приладу "Drager" і в Надвірнянській ЦРЛ відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_3 за відмову від проходження огляду на стан алкогольного спяніння відповідно до встановленого законом порядку підтверджується наявними в матеріалах провадження доказами: 1) протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №047786 від 18.11.2018 року; 2) поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, долучених до протоколу, з яких вбачається, що їх було запрошено працівниками поліції бути свідками, та засвідчити факт відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння за допомогою приладу алкотесту Drager чи в медичному закладі - Надвірнянській ЦРЛ (а.п. 3-4).

Протокол підписаний працівником поліції, та особою відносно якої його складено ОСОБА_3 Протокол містить відомості щодо свідків, які в протоколі засвідчили підписами свої анкетні данні.

Протокол також містить пояснення ОСОБА_3 наступного змісту: «Випив 100 г горілки, після чого керував автомобілем, від продувки Драгер на місці, чи їхати в Надвірську ЦРЛ, для проходження огляду на стан спяніння відмовляюсь. Вину визнаю.» (а.п. 1).

В протоколі також міститься підпис ОСОБА_3 щодо отримання ним копії вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про те, що останньому достеменно було відомо, які саме відомості містяться у зазначеному документі.

В той же час, матеріали провадження не містять жодних зауважень з боку ОСОБА_3 щодо незаконних дій працівників поліції під час складання ними протоколу про адміністративне правопорушення, або будь-яких клопотань ОСОБА_3 з цього приводу, зокрема й на предмет написання ним пояснень під диктовку працівників поліції, як про це наголошує апелянт в апеляційній скарзі.

Безпідставними є й доводи апелянта в частинні того, що свідків було залучено вже після складання протоколу про адміністративне правопорушення, внаслідок чого, вони не могли засвідчувати відмову ОСОБА_3 від проходження огляду. Вказані пояснення свідків написані на окремих аркушах та засвідчені їх особистими підписами, з розясненням останнім їх прав та обовязків, тому відсутні будь-які сумніви щодо достовірності викладених в них фактів.

Крім того, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Наведені вище докази, що містяться в матеріалах провадження, отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності.

Доводи апелянта про те, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом, що на його думку, свідчить про відсутність його вини в інкримінованому йому правопорушенні, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_3 предявлено обвинувачення за відмову від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, а не за керування останнього у стані алкогольного спяніння.

Оскільки відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння містить в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то в діях ОСОБА_3 є склад даного правопорушення.

Враховуючи викладене вище, вважаю, що працівники поліції під час проведення огляду на стан алкогольного спяніння щодо ОСОБА_3 діяли відповідно до приписів як ст. 266 КУпАП та й приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09.11.2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкція).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Аналізуючи матеріали справи та наявні в ньому доказів, доходжу висновку, що наданими суду матеріалами поза всяким розумним сумнівом доведено як факт керування саме ОСОБА_3 транспортним засобом, так і його відмову від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у передбаченому законом порядку.

Доводи апелянта щодо відсутності жодного посилання в матеріалах провадження на конкретні його дії щодо ухилення від огляду, як того вимагає п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, не є слушним, оскільки апелянт власноручно в протоколі написав, що відмовляється від продуття алкотестеру на місці, а також не бажає їхати в Надвірнянську лікарню.

Таким чином, перевіривши всі наявні докази у справі, співставивши їх як з фактично дослідженими по справі обставин, та й зі змістом обставин, що ставляться у вину ОСОБА_3 згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, вважаю доведеним факт вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння містить в собі склад вказаного адміністративного правопорушення.

Проте, на час прийняття рішення апеляційним судом, строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, сплинув, що відповідно до п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, задовольнити частково.

Постанову судді Надвірнського районного суду Івано-Франківської області від 07.02.2019 року, якою ОСОБА_3 притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, - скасувати.

Прийняти нову, якою ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження по справі закрити, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло