Провадження № 33/4808/91/19
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю захисника Васютина Ярослава Володимировича, що діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.10.2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає АДРЕСА_1,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік; цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати як незаконну та необґрунтовану, прийняти нову, якою провадження по справі закрити, у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В якості причини пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт послався на те, що його не було належним чином повідомлено судом про час та місце розгляду справи, про існування постанови суду він дізнався лише 05.02.2019 року, отримавши відповідь від працівника суду про те, що по справі вже прийнято рішення. Вважає, що суд першої інстанції діяв у порушення вимог ст. 268 КУпАП та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки у такий спосіб, позбавив його прав надавати докази та пояснення, а тому, на думку апелянта, винесена постанова суду є незаконною. В обґрунтування своїх доводів щодо незаконності судового рішення, апелянт посилається на те, що у працівників поліції не було законних підстав для проведення його огляду на стан алкогольного сп'яніння, оскільки в нього не було виявлено жодних ознак такого сп'яніння. Стверджує, що запис у протоколі: «Вину визнаю» сфабрикований працівниками поліції, оскільки цей запис не засвідчений його особистим підписом. Також посилається на порушення працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП, оскільки відсутні належні докази як його направлення на огляд в заклад охорони здоров'я, так й його відсторонення від керування транспортним засобом. Вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до дослідження доказів по справі, об'єктивно не оцінив їх, тому вважає, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи.

Постановою судді суду першої інстанції встановлено, що 22.09.2018 року о 14-50 год. по вул. Галицька, буд. 49 в м. Івано-Франківськ ОСОБА_3 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння рук, в присутності двох свідків відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці і в закладі охорони здоров'я, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання не з'явилась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, зі слів його захисника Васютина Я.В., останньому відомо про час слухання справи, просив розглянути справу у його відсутність.

Захиснику Васютину Я.В., роз'яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП. Повідомив, що жодних заяв та клопотань до початку апеляційного перегляду поштою не направляв, до канцелярії суду не подавав, та на адресу електронної пошти суду не надсилав.

В суді апеляційної інстанції:

- захисник Васютин Я.В. підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів викладених у ній, просив постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, оскільки провадження не містить направлення ОСОБА_3 на огляд щодо наявності стану алкогольного сп'яніння; працівники поліції не відсторонили ОСОБА_3 від керування транспортним засобом; суд першої інстанції не виклав у судове засідання свідків; відсутнє рішення суду про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апелянта, доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, апеляційну скаргу - задовольнити частково, постанову судді - скасувати, прийняти нову, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Даних про те, що ОСОБА_3 було належним чином повідомлено судом першої інстанції про час розгляду справи в суді саме 25.10.2018 року, матеріали справи не містять.

Матеріали провадження містять довідку Укрпошти з приміткою щодо причини повернення поштового конверту із судовою повісткою на ім'я ОСОБА_3 про виклик до суду 25.10.2018 року о 09-40 год., направленого судом першої інстанції на адресу останнього, - закінчення встановленого строку зберігання (а.п. 12).

Відомостей щодо належного повідомлення ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи, матеріали провадження не містять, що свідчить про безпідставність посилання судді в постанові суду на те, що «ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив» (а.п. 15).

З урахуванням викладеного, вважаю, що ОСОБА_3 був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені ст. 268 КУпАП права, якими наділена особа, котра притягається до адміністративної відповідальності, й зокрема права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо, тому доводи апелянта в цій частині є слушними.

Враховуючи наведене вище, доходжу висновку про поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження, та його поновлення, з одночасним скасуванням постанови судді судом першої інстанції внаслідок порушення норм процесуального права, а саме вимог ст.268 КУпАП, та прийняття нової постанови.

По суті, пред'явленого ОСОБА_3 обвинувачення, доходжу наступного висновку.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасників дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а згідно приписів п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

В той же час, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння містить в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

Дослідивши під час апеляційного перегляду в судовому засіданні суду апеляційної інстанції наявні в матеріалах провадження докази, доходжу висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме - відмова останнього від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, є доведеною і підтверджується наявними в матеріалах провадження доказами.

Вважаю встановленим, що 22.09.2018 року о 14-50 год. по вул. Галицька, буд. 49 в м.Івано-Франківськ ОСОБА_3 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння рук, проте у присутності двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці і в закладі охорони здоров'я, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення підтверджується наступними доказами: 1) протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №231329 від 22.09.2018 року, в якому заповнені всі необхідні графи, є підписи працівника поліції та ОСОБА_3, а також міститься запис в графі «пояснення особи» наступного змісту: «Вину визнаю»; 2) письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 22.09.2018 року, з яких вбачається, що останній відмовився від пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу «Драгер», тому було прийнято рішення пройти огляд в медичному закладі (а.п. 2); 3) письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, згідно яких ОСОБА_3 мав ознаки алкогольного сп'яніння та відмовився від пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці події і в медичному закладі (а.п. 3-5);

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп'яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені ст. 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами ІІ та ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 09.11.2015 року за № 1452/735 (далі - Інструкція).

Згідно вказаної вище Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, або а у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу - в найближчому закладі охорони здоров'я.

Вказані вимоги закону працівниками поліції було дотримано в повному обсязі.

Так, відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів, які містяться в матеріалах справи, зафіксовано, що в присутності двох свідків, ОСОБА_3 відмовляється від пропозиції працівника поліції пройти огляд на визначення стану алкогольного сп'яніння у передбаченому законом порядку, а саме за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі. Працівники поліції запропоновували ОСОБА_3 пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, оскільки у водія вбачались зовнішні ознаки стану алкогольного сп'яніння.

Таким чином, вважаю, що вказані відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів інспектора поліції є об'єктивним доказом у справі, незалежним від суб'єктивного сприйняття будь-якої особи, на яких зафіксовано обставини, які спростовують доводи апелянта та його захисника в частині відсутності належних доказів направлення ОСОБА_3 на огляд в заклад охорони здоров'я та факт відмови останнього пройти огляд на місці події.

З наявної у справі сукупності доказів вбачається, що ОСОБА_3, як особа, яка керувала транспортним засобом, та у якої були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння рук, відмовився на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп'яніння, і вказані обставини свідчать про порушення ним п. 2.5 ПДР України, за що й передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що запис у протоколі про адміністративне правопорушення, що міститься в графі пояснення особи, у виді: «Вину визнаю» сфальсифікований працівниками поліції, оскільки він не засвідчений його особистим підписом, не є слушним, оскільки спростовується тим, що протокол про адміністративне правопорушення підписаний ОСОБА_3 та копія протоколу вручена останньому.

Жодних відомостей щодо звернення ОСОБА_3 до належних органів з відповідною скаргою на предмет фальсифікації матеріалів провадження, не надано, тому вказані твердження апелянта розцінюю як спосіб захисту з метою уникнення від адміністративної відповідальності.

Доводи апелянта в частині відсутності належних доказів його направлення на огляд в заклад охорони здоров'я, а також його відсторонення від керування транспортним засобом, як на підставу незаконності дій працівників полії, також не є слушними, оскільки суд розглядає справу в межах висунутого обвинувачення, яке в даному конкретному випадку стосується відмови ОСОБА_3 пройти огляд на стан сп'яніння у передбаченому законом порядку, тобто за порушення п. 2.5 ПДР України, що містить в собі окремий склад правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не потребує додаткових доказів щодо безумовного перебування особи в стані алкогольного сп'яніння.

Під час апеляційного перегляду, не встановлено з боку працівників патрульної поліції порушень вимог ст. 266 КУпАП в частині порядку направлення водія для огляду на стан алкогольного сп'яніння, а вказані вище доводи апелянта не спростовують порушення ОСОБА_3 саме п. 2.5 ПДР України.

Доводи захисника на предмет того, що для повного з'ясування обставин по справі суду першої інстанції необхідно було допитати свідків, вважаю безпідставними, оскільки жодного клопотання з цього приводу матеріали провадження не містять. Крім того, свідки, в даному конкретному провадженні, засвідчили виключно відмову ОСОБА_3 від проходження огляду в передбаченому законом порядку та наявність в нього ознак алкогольного сп'яніння, що викладено в їх письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи.

Наведені письмові пояснення свідків отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами, відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності.

Щодо тверджень захисника в частині відсутності рішення суду про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, то воно не також є слушним, оскільки вказане рішення не має жодного значення для вирішення питання щодо винуватості ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, звертаю увагу, що згідно пояснень іншого учасника ДТП - ОСОБА_5, останній відмовився від оформлення ДТП(а.п. 4), що в свою чергу виключає як складання протоколу про адміністративне правопорушення з цього приводу, так й винесення рішення суду.

Враховуючи наведене вище, вважаю, що в діях ОСОБА_3 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується наявними та дослідженими доказами, тому поза всяким розумним сумнівом винуватість ОСОБА_3 у порушенні ним п. 2.5 ПДР України доведена.

Проте, відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП строків накладення адміністративного стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що подія правопорушення мала місце 22.09.2018 року, на момент ухвалення рішення судом апеляційної інстанції сплинув, передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення, що, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, є безумовною підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв'язку із закінченням, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.10.2018 року щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати.

Прийняти нову, якою ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження по справі закрити, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло