ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №643/9414/18 Суддя 1-ї інстанції: Теслікова І.І.
Провадження № 33/818/8/19
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.01.2019 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., за участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 06.09.2018 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Московського районного суду м. Харкова від 06.09.2018 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: м. Харків, пров. Ак. Павлова, 19, був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 09.07.2018 року о 20:09 керуючи автомобілем ВАЗ 2101, державний номер НОМЕР_1, в м. Харкові по вул. Ак. Павлова, в районі будинку 110, став учасником дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) та мав ознаки алкогольного сп'яніння, а саме : характерний запах алкоголю з порожнини рота, порушена координація рухів, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» та в закладі охорони здоров'я, відмовився у встановленому законом порядку, в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 06.09.2018 року скасувати.

В скарзі вказує, що на його вимогу працівниками поліції не було надано документів на підтвердженні справності «Драгеру», та зазначає, що огляд на стан алкогольного сп'яніння необхідно було проводити відносно обох водіїв, які стали учасниками дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд розглядає вимоги апелянта в межах заявлених ним вимог та їх обґрунтувань, і вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні апеляційних вимог, апеляційний суд виходить з того, що згідно наявного в матеріалах справи відеозапису, ОСОБА_2 09.07.2018 року став учасником дорожньо-транспортної пригоди, одразу після цієї події він поводив себе агресивно, на чисельні пропозиції працівників поліції пройти огляд на предмет встановлення стану алкогольного сп'яніння в присутності свідків відмовився, і при цьому не вимагав у працівників поліції надати для ознайомлення документи на підтвердження справності технічного приладу, та не пояснював причину відмови. Під час тривалих суперечок з працівниками поліції та іншим учасником дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 нецензурно висловлювався, показував непристойні жести.

В судовому засіданні було допитано інспектора патрульної поліції зводу № 2 батальйону № 1 роти № 2 Зінченко М.С., який повідомив суду, що під час встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_5 у нього було виявлено ознаки алкогольного сп'яніння, та йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, від якого ОСОБА_2 відмовився, при цьому поводив себе агресивно.

Апеялційний суд критично розцінює пояснення допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_6, яка повідомила, що 09.07.2018 року їхала в одному автомобілі разом з ОСОБА_2, запевнивши, що він був тверезий, оскільки цей свідок зазначила, що одразу після дорожньо-транспортної пригоди вона покинула місце, та не бачила і не чула розмови ОСОБА_2 з працівниками поліції.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Таким чином апеляційний суд розглянувши вимоги апелянта погоджується з висновком суду першої інстанції, шо вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 040482 від 09.07.20178 року, поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, наявним відеозаписом подій.

Також апеляційний суд не бере до уваги доводи апелянта щодо не проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди, оскільки предметом розгляду є протокол про адміністративне правопорушення серії БД №040482 від 09.07.2018 року відносно ОСОБА_2

Враховуючи вище викладене, вважаю, що постанова від 06.09.2018 року є законною і обґрунтованою, та підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 06.09.2018 року без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду В.П. Цілюрик