Справа № 404/6/19
Номер провадження 3/404/2/19
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2019 року суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда Бурко Руслан Володимирович, при секретарі Мороковій І.В., за участю прокурора Колєсніченко А.О., правопорушника ОСОБА_1 , розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда Кіровоградської області, українця, громадянина України, працюючого техніком відділення зберігання агрегатів літальних апаратів військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ,

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 02.01.2019 року № 2/19 вбачається, що ОСОБА_1 станом на 01.01.2018 р., займаючи посаду техніка відділення зберігання агрегатів літальних апаратів військової частини НОМЕР_1 , будучи згідно підпункту г пункту 1 ч.1 ст. 3 ЗУ Про запобігання корупції від 14.10.2014 р. №1700-VII, яким визначено, що суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є: військові посадові особи Збройних Сил України, суб`єктом відповідальності за порушення, пов`язані з корупцією, у період часу з 00 год. 00 хв. 01.01.2018 року до 00 год. 00 хв. 01.04.2018 року включно в порушення вимог ч.1 ст.45 Закону №1700-VII, згідно якої встановлено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством, з урахуванням п.6 р. ІІ Закону № 1975-VIII від 23.03.2017 р. (Розділ XIII "Прикінцеві положення" доповнити пунктом 5-1 такого змісту: Продовжити до 1 травня 2017 року строк подання щорічної декларації для осіб, які відповідно до цього Закону подають таку декларацію вперше"), абзацу 2 частини 5 статті 45 Закону (суб`єкти декларування, які не мали можливості до 1 квітня за місцем військової служби подати декларацію осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік у зв`язку з виконанням завдань в інтересах оборони України під час дії особливого періоду, безпосередньою участю у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, направленням до інших держав для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки у складі національних контингентів або національного персоналу, подають таку декларацію за звітний рік протягом 90 календарних днів із дня прибуття до місця проходження військової служби чи дня закінчення проходження військової служби, визначеного частиною другою статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу") пункту 1 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.0.2016 року № 2, яким визначено, що система подання та оприлюднення відповідно до Закону України Про запобігання корупції (далі - Закон) декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, розпочинає свою роботу в два етапи: перший етап - з 00 годин 00 хвилин 01 вересня 2016 року для таких типів декларацій (повідомлень) та суб`єктів декларування, зокрема щорічних декларацій за 2015 рік службових осіб, які станом на 01.09.2016 року займають згідно зі ст. 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище, а зазначені декларації подаються протягом 60 календарних днів з дати, визначеної у цьому абзаці; другий етап - з 00 годин 00 хвилин 01 січня 2017 року для всіх інших суб`єктів декларування та декларацій (повідомлень), передбачених Законом, несвоєчасно подав без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, а саме 02.04.2018 року о 18 год. 44 хв., чим вчинено адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачено ч.1 ст.172-6 КУпАП.

ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, не визнав та надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що на початку березня 2018 року він заповнив всі розділи декларації та подав її. Про те, що в дійсності подача декларації не відбулася, дізнався згодом 02.04.2018 року і того ж дня подав декларацію повторно. Будь-якого умислу приховувати свої доходи чи не подавати декларацію не мав. Зазначає, що якби він своєчасно дізнався, що декларація не подана, то одразу ж повторно її подав. У зв`язку з чим просить закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення. Крім того, вважає, що на час розгляду справи закінчилися строки, передбачені ст.38 КУпАП, що також є підставою до закриття провадження у справі.

Прокурор під час розгляду справи підтримав протокол та вважає, що в діях ОСОБА_1 є склад корупційного діяння, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП, що підтверджується матеріалами справи, та просила притягнути його до адміністративної відповідальності, наклавши адміністративне стягнення, при цьому зазначивши, що підстави для закриття провадження у справі, у зв`язку із закінченняч строків, передбачених ст.38 КУпАП відсутні.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , думку прокурора, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, у зв`язку із відсутністю достатніх доказів його вини, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Таким чином судом досліджено усі докази, які були направлені до суду разом із матеріалами справи, а також долучені учасниками під час судового розгляду. При цьому, зважаючи на раніше викладені правові положення, суд вважає неможливим збирати докази у справі на користь будь-якої із сторін з власної ініціативи, а тому розглядає справу на підставі наданих доказів.

Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення. Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, має бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною згідно з протоколом про адміністративне правопорушення.

Положеннями ч.1 ст.172-6 КУпАП визначено відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що і ставиться в провину особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Статтею 45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено обов`язок подання суб`єктами декларування щорічно до 1 квітня шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством. Також передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Крім того, визначено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік. Також передбачено, що особа, яка претендує на зайняття посади, зазначеної у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, та особа, зазначена у пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, до призначення або обрання на відповідну посаду, подає в установленому цим Законом порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Так, з наданих суду пояснень ОСОБА_1 , а також інформації про послідовність дій ОСОБА_1 , судом встановлено, що ОСОБА_1 , як суб`єкт декларування, діючи з метою та намірами на подання до 01 квітня 2018 року щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, 10.03.2018 року він дійсно, заповнивши розділи декларації, намагався подати її натиснувши кнопку «Подати документ». Тобто, ОСОБА_1 вчиняв активні дії, спрямовані на подання декларації. Після того як ОСОБА_1 02.04.2018 року дізнався про те, що його декларація відсутня у Єдиному державному реєстрі осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, він невідкладно при отриманні можливості увечері цього ж дня, 02.04.2018 року, вжив заходів щодо подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік.

Встановлені судом обставини та дії, вчинені ОСОБА_1 , об`єктивно вказують на те, що останній вживав заходи, спрямовані на дотримання вимог фінансового контролю, не мав намірів порушувати положення ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки ОСОБА_1 був переконаний, що належно виконав вимоги законодавства про подання відповідної щорічної декларації. Одразу після виявлення факту відсутності в Єдиному державному реєстрі осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування декларації 02.04.2018 року, ОСОБА_1 подав відповідну щорічну декларацію за 2017 рік. Останні дії йому ставляться в провину ОСОБА_1 та кваліфіковано за ч.1 ст.172-6 КУпАП як несвоєчасне подання без поважних причин такої декларації.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Із врахуванням загального визначення поняття адміністративного правопорушення обов`язковою ознакою будь-якого адміністративного правопорушення є вина особи у його вчиненні (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин такої декларації, передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП України.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на неподання або несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП є формальним, обов`язковим елементом його об`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне неподання або несвоєчасне подання декларації, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов`язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання декларації.

Отже, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, на переконання суду є вина суб`єкта правопорушення, який має свідомо порушувати відповідні вимоги фінансового контролю. Таке тлумачення узгоджується із твердженнями, наведеними у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» №223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року.

Раніше вказані досліджені безпосередньо у суді докази та з`ясовані обставини ставлять під обґрунтований та розумний сумнів наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення у формі прямого чи непрямого умислу, намірів та свідомого порушення вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції». Навпаки, докази вказують про вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на своєчасне виконання вимог фінансового контролю.

Відтак, встановлені судом факти вказують на відсутність в діях ОСОБА_1 умислу на порушення вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», а також не доведення перед судом достатніми та допустимими доказами поза розумним сумнівом ознак суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, та форми вини ОСОБА_1 у його вчиненні в будь-якій формі.

За викладених обставин суд вважає вину ОСОБА_1 не доведеною достатніми та беззаперечними доказами, а тому провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п.1 ст.247, п.3 ч.1 та ч.2 ст.284 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Оскільки судом встановлено відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, підстави до закриття провадження у справі відповідно до вимог п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 цього Кодексу, відсутні.

Керуючись ст.ст. 172-6 ч.1, 247 п.1, 283, 284, 285 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення через Кіровський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда Р. В. Бурко