Справа № 462/7560/18 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 33/811/536/18 Доповідач: Гуцал І. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року суддя cудової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду ОСОБА_1, з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

постановою судді Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 352,40 грн.

Згідно постанови судді Яремчук В.С. 21.11.2018 року, близько 22 год., керувував транспортним засобом марки «Хундай», номерний знак RPR 21975, на вул. Повітряна, 46 у м. Львові, з ознаками алкогольного спяніння. Від проходження медичного огляду на стан спяніння ОСОБА_2 у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР.

На постанову судді суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 10.12.2018 року скасувати та закрити провадження у справі відносно нього у звязку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого, ч.1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що він не був присутній при розгляді справи в суді першої інстанції, оскільки повідомлення про час та місце розгляду справи на адресу його проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходили. Крім того, в матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що йому було вручене повідомлення про розгляд справи. Розгляд справи у його відсутності позбавив його можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема давати пояснення, заявляти клопотання про допит свідків.

Крім того, зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, у який саме спосіб (на місці із застосуванням спеціальних засобів чи в найближчому закладі охорони здоровя) він на вимогу працівника поліції повинен був пройти огляд. У протоколі про адміністративне правопорушення не викладено обставин і не зазначено доказів, які б свідчили, що він керував транспортним засобом. Щодо інформації, яка є на відео, то вона не підтверджує факт його керування транспортним засобом.

Вказує, що пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які долучені до матеріалів справи, складені ними не власноручно, а на бланках та з виправленнями, тому такі пояснення свідків не можна вважати доказами у справі.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

Висновки судді суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими та стверджуються сукупністю досліджених та перевірених в судовому засіданні доказів.

Зокрема, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 400390 від 21.11.2018 року (а.с. 1), 21 листопада 2018 року, о 22 год. 38 хв., ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Хундай», номерний знак RPR 21975, на вул. Повітряна, 46 у м. Львові, з ознаками алкогольного спяніння. Від проходження медичного огляду на стан спяніння ОСОБА_2 у встановленому законом порядку у присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР. Від підпису та надання пояснень ОСОБА_2 відмовився, про що в протоколі позначена відповідна відмітка.

Згідно з поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 6, 7), такі 21 листопада 2018 року, о 22 год. 43 хв., у м. Львові на вул. Чижевського, 61 були запрошені в якості свідків при складанні протоколу у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 В їх присутності вказаний водій відмовився у встановленому законом порядку пройти огляд на стан алкогольного спяніння, про що засвідчили своїми підписами.

Таким чином, наявними у справі доказами стверджується факт відмови ОСОБА_2 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного спяніння, що є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що працівниками поліції у протоколі не зазначено, у який саме спосіб він відмовився на вимогу працівників поліції пройти огляд, тому він вважає, що не порушував п. 2.5 ПДР, то такі суддя апеляційного суду вважає безпідставними. Слід зазначити, що водій, повинен знати Правила дорожнього руху, зокрема п.2.5 ПДР, згідно з яким водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відтак відмова від виконання вимог поліцейського тягне за собою порушення ПДР та є адміністративним правопорушенням.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки він транспортним засобом не керував, то такі не заслуговують на увагу та спростовуються даними відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, долученого до матеріалів справи (а.с. 5).

З даного відеозапису також вбачається, що працівник поліції пропонував ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі. Тому доводи апеляційної скарги про відсутність формулювання у протоколі про адміністративне правопорушення, у який саме спосіб працівники поліції пропонували йому пройти огляд, не заслуговують на увагу.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно неприпустимості пояснень свідків, які, на думку апелянта, дані ними під диктовку працівників поліції, то такі не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, оскільки такі пояснення засвідчені особистими підписами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Щодо покликань в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_2 був позбавлений права подавати пояснення при розгляді справи в суді першої інстанції, заявляти клопотання про допит свідків, оскільки розгляд справи відбувся у його відсутності, то слід зазначити, що така можливість йому та його захиснику була надана при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, проте його захисником не було надано будь-яких інших доказів, які б спростовували вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3.04.2008 року зазначив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження».

Таким чином, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, також зобовязана добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки.

Ураховуючи вищенаведене, суддя апеляційного суду приходить до переконання, що рішення судді суду першої інстанції грунтується на основі всебічно, повно та обєктивно зясованих обставин справи, вина ОСОБА_2 доводиться допустимими, належними та достатніми доказами у справі.

Призначене ОСОБА_2 адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення та є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а, отже, підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2018 року відносно ОСОБА_2 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Гуцал І.П.