Справа № 367/8997/19
Провадження №3/367/3241/2019
ПОСТАНОВА
Іменем України
13 листопада 2019 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Кафтанов В.В., розглянувши матеріали, які надійшли з військової прокуратури Дарницького гарнізону про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідн. номер відсутній, громадянина України, прож.: АДРЕСА_1 , солдат ВЧ № НОМЕР_1 ;

за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП,-
в с т а н о в и в:

Солдат ОСОБА_1 стрілець 2 відділення 2 навчального взводу 2 навчальної роти військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з вимогами ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), який затверджений Законом України № 548-ХІV від 24.03.1999 року, військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки.
Відповідно до ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна, зокрема, зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до обов`язків, військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Відповідно до вимог ст. 16 Статуту, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в Україні особливий період настав з дня набрання чинності Указу Президента України від 17.03.2014 року № 03 «Про часткову мобілізацію», продовжено його Указом Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» і триває по цей час.
Відповідно до вимог ч.ч. 3, 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», часткова мобілізація може проводитися в окремих місцевостях держави, а також стосуватися певної частини національної економіки Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
З моменту оголошення мобілізації чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Згідно з вимогами п. 10 ст. 1 Закону України «Про оборону України» - особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацією, а відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 затвердженого Законом України від 15.01.2015 року № 113-VIІІ, на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва оголошена часткова мобілізація.
За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в Україні особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.
В ч. 4 статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в Україні зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.
Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.
Водночас статтею 1 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.
Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає підстави стверджувати, що стан особливого періоду не припинявся та діє до цього часу.
Наведена правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду від 16.02.2015 року у справі № 800/582/14.
Встановлено, що 23.10.2019 року близько 21:55 стрілець 2 відділення 2 навчального взводу 2 навчальної роти військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_1 без дозволу командування частини самовільно залишив територію частину військової частини НОМЕР_1 , ( АДРЕСА_1 ). Близько 09:20 24.10.2019 року солдата ОСОБА_1 силами пошукової команди військової частини НОМЕР_1 розшукано та доставлено до військової частини.
Свою відсутність на військовій службі у період з 23.10.2019 року по 24.10.2019 року військовослужбовець пояснює тим, що вчинок був не обдуманий та вину визнає.
Таким чином, військовослужбовець строкової служби солдат ОСОБА_1 в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, близько 21:55 23.10.2019 року, самовільно, без поважних причин залишив територію військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), чим вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовець строкової служби, в умовах особливого періоду.
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.
Правопорушник на розгляд справи з`явився, вину визнав, надав пояснення.
Вина ОСОБА_1 в скоєні адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи:
- протоколом про адміністративне правопорушення № 50 від 08.11.2019 року, згідно якого солдат ОСОБА_1 близько 21:55 23.10.2019 року самовільно, без поважних причин залишив територію військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), чим вчинив самовільне залишення військової частини в умовах особливого періоду;
- копіями матеріалів службового розслідування.
Обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_1 є щире каяття.
Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.
Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, суд вважає, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення у виді штрафу, застосування до нього адміністративного стягнення у виді арешту суд вважає недоречним.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Керуючись ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд, -

п о с т а н о в и в :

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.
Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 145 (ста сорока п`яти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2 465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) грн. 00 коп.
Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: В.В. Кафтанов