Провадження №3-в/760/2/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Зелінська М.Б., за участю прокурора Кучера Ю.А., представників особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши адміністративну справу за заявою ОСОБА_2, які діють в інтересах ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови судді Солом'янського районного суду м. Києва від 13.07.2016 у справі №760/21995/15-п про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Бобровиця Чернігівської області, місце роботи: начальник відділу підготовки кадрів та планування, Департамент менеджменту персоналу МЗС, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,ідентифікаційний номер НОМЕР_1, про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною ч.1 ст.172-7 КУпАП України,

В С Т А Н О В И В :

13 липня 2016 року постановою судді Солом'янським районним судом м. Києва розглянуто адмінматеріал у справі № 760/21995/15-п про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-7 КУпАП, що надійшов з Київської місцевої прокуратури №9 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та винесено постанову про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

Заява обгрунтовується наступним: нововиявленою обставиною, яка не була відома суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути є постанова Солом'янського районного суду м. Києва від 02.08.2018 у справі № 760/9367/15-п (яка набрала законної сили 14.08.2018 року

про закриття провадження відносно ОСОБА_3 щодо порушення митних правил, передбачених ч.1 ст. 483 Митного кодексу України, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення та постанова Київського апеляційного суду від 23.11.2018 року, якою постанову від 02.08.2018 року залишено без змін.

В судовому засіданні адвокати ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які діють в інтересах ОСОБА_3 заяву підтримали та просила задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував протии розгляду заяви, так як вважає,що такий розгляд суперечить вимогам законодавства.

Заслухавши адвокатів, прокурора, перевіривши матеріали адміністративної справи, заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови судді Солом'янського районного суду м. Києва від 13.07.2016, суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ст.8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Частина перша статті 55 Конституції України передбачає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Ця норма зобов'язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене.

Частина перша статті 55 Конституції України відповідає зобов'язанням України, які виникли, зокрема, у зв'язку з ратифікацією Україною Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, Конвенції про захист прав і основних свобод людини (Рим, 1950 рік), що згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

На це вказується також у Рішенні Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп, згідно з яким відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене. Відповідні рішення Конституційного Суду України констатують можливість перегляду та оскарження судових рішень у всіх випадках, крім тих, коли закон містить пряму і конкретну заборону на такий перегляд та оскарження, зокрема: рішення від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 (абзац другий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини); рішення від 28 квітня 2010 року № 12-рп/2010 (абзац другий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини); рішення від 8 липня 2010 року № 18-рп/2010 (абзац четвертий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини); рішення від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011 (абзац третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини); рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012 (абзац третій, четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини); рішення від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012 (абзац четвертий підпункту 5.1 пункту 5 мотивувальної частини); рішення від 22 квітня 2014 року № 4-рп/2014 (абзац четвертий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини), а також зобов'язують суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист: рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп (пункт 2 мотивувальної частини); рішення від 16 листопада 2000 року 13-рп/2000 (абзац другий пункту 6 мотивувальної частини).

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» констатовано, що Конституцією України кожній людині гарантовано право звернутись до суду для захисту своїх конституційних прав і свобод.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо. Положення цього Кодексу поширюються і на адміністративні правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачена законами, ще не включеними до Кодексу.

Разом з тим згідно із ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Законом України № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997, Україна визнає на своїй території дію ст.25 Конвенції про визнання компетенції Європейської комісії з прав людини та ст.46 Конвенції про визнання обов'язковою без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Порядок реалізації Конвенції та рішень ЄСПЛ визначено Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до ч.1 ст.17 цього Закону суди при розгляді справ застосовують Конвенцію 1950 р. і практику ЄСПЛ як джерело права.

У зв'язку з тим, що провадження у справах про адміністративне правопорушення вважається кримінальним у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до нього застосовуються норми Кримінального процесуального кодексу України, які передбачають перегляд рішення за нововиявленими обставинами та містять перелік даних обставин.

Відповідно до ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Нововиявленими обставинами визнаються обставини, які не були відомі суду під час ухвалення судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Статтею 460 КПК України визначено, що учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.461 КПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.

Частиною четвертою ст.461 КПК України передбачено, що за наявності обставин, які підтверджують невинуватість засудженого або вчинення ним менш тяжкого кримінального правопорушення, перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами строками не обмежено.

Отже, для розгляду даної заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 13.07.2016 р. у справі № 760/21995/15-п підлягають застосуванню норми Кодексу України про адміністративні правопорушення з урахуванням норм Кримінального процесуального кодексу України, які передбачають порядок та строки перегляду рішень за нововиявленими обставинами.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами; нововиявленими обставинами визнаються: 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Нововиявленою обставиною, яка не була відома суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути є постанова Солом'янського районного суду м. Києва від 02.08.2018 у справі № 760/9367/15-п (яка набрала законної сили 14.08.2018 року) про закриття провадження відносно ОСОБА_3, щодо порушення митних правил, передбачених ч.1 ст. 483 Митного кодексу України, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно з пп. 1 частини 1 статті 247 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Згідно зі статтею 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість судового рішення.

Мотивувальна частина Постанови, що підлягає перегляду, базується на наступних обставинах щодо порушення вимог та обмежень, встановлених законодавством про запобігання і протидію корупції:24.11.2014 через пункт пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» Львівської митниці на митну територію України з Німеччини, на транспортному засобі за реєстраційними номерами НОМЕР_3/НОМЕР_4 ввезено легковий автомобіль «Mercedes-Benz S500 4Matic», номер кузова НОМЕР_2; в якості підстави для переміщення автомобіля подано товаросупровідні документи та митну декларацію б/н від 24.11.2014 ;у графі 36 декларації (Преференція) зазначено код «302 302 302» (звільнення від сплати мита, акцизного збору та податку на додану вартість при ввезенні автомобіля працівником дипломатичної служби). Загальна сума звільнення від митних платежів згідно графи 47 митної декларації складає 928 505, 84 грн. при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами звільняються від оподаткування митними платежами.

Вбачається, що при оформленні ввезення на митну територію України транспортного засобу «Mercedes-Benz S500 4Matic» використано передбачені п.п. «б» п. 11 ч. 10 ст. 374 МК України (в редакції від 26.10.2014) пільги по звільненню від оподаткування митними платежами, наявні в ОСОБА_3, як працівника дипломатичної служби в межах строку довготермінового відрядження.

При оформленні автомобіля на ім'я та на користь ОСОБА_3, останнім використано службові повноваження та пов'язані із ними пільги, визначені митним законодавством, а отже допущено суперечність між особистими майновими інтересами, а саме у несплаті необхідних платежів, та службовими повноваженнями, наявність яких вплинула на вчинення відповідних дій при виконанні наданих йому як працівнику дипломатичної служби повноважень.

Отже, у Постанові, що підлягає перегляду, судом встановлено наявність складу адміністративного правопорушення щодо порушення вимог та обмежень, встановлених законодавством про запобігання і протидію корупції, а саме - допущено суперечність між особистими майновими інтересами, а саме у несплаті необхідних платежів при митному оформленні транспортного засобу, та службовими повноваженнями, наявність яких вплинула на вчинення відповідних дій при виконанні наданих йому як працівнику дипломатичної служби повноважень.

При цьому, у постанові Солом'янського районного суду м. Києва від 02.08.2018 у справі № 760/9367/15-п встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення при митному оформленні транспортного засобу у відношенні до ОСОБА_3, виконання підписів під час митного декларування не ним, відсутність довіреностей на інших осіб, відсутність ОСОБА_3 в пункті пропуску «Шегині» та відсутність права власності на транспортний засіб.

Судом зазначено наступне:

Присутність декларантів або уповноважених ними осіб під час митного оформлення є обов'язковою, що визначено положеннями статті 249 МК України, а факт прийняття митної декларації, згідно частини 6 статті 264 МК України, засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів. Тобто, посадова особа вказаного державного органу при прийняття митної декларації повинна була пересвідчитися хто саме її подає, перевіривши правомочності особи.

Довіреності на представництво інтересів митні документи не містять.

В матеріалах справи міститься ряд товаросупровідних документів, на яких містяться підписи, виконані від імені ОСОБА_3, в тому числі, й на митній декларації. Разом з тим, той факт, що підписи на вказаних документах виконані не ОСОБА_3, а іншою особою, підтверджується Висновком судово-почеркознавчої експертизи документів за № 778/тдд від 15.09.2017, проведеної Київським міським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000642 від 24.01.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 КК України.

Крім того, згідно листа Державної прикордонної служби України ЗРУ Мостинський прикордонний загін вбачається, що 24.11.2014 запис про перебування на території пункту пропуску «Шегині» ОСОБА_3 відсутній та відповідно перепустка не видавалася.

З огляду на те, що при подачі митному органу та відповідно посвідчення на відповідність їх копій мав бути присутній безпосередньо ОСОБА_3 чи його представник, приймаючи до уваги, що 24.11.2014 ОСОБА_3 на території пункту пропуску «Шегині» був відсутній та відповідно перепустка йому не видавалася, за відсутністю у матеріалах справи довіреності на вчинення певних процесуальних дій від імені ОСОБА_3 його представником та з урахуванням Висновку почеркознавчої експертизи вбачається, що доводи митного органу про подання саме ОСОБА_3 документів для митного оформлення є недоведеними.

Згідно ухвали Солом'янського районного суду від 09.12.2016 у справі №760/21064/16-к вбачається, що транспортний засіб було повернуто його власнику ОСОБА_5. Як вбачається з даної ухвали, ОСОБА_5 не укладав договір купівлі-продажу на транспортний засіб «Mercedes - Benz S500 4 Matic» та відповідно, право власності належить Фірмі ОСОБА_5, а не ОСОБА_3 З огляду на викладене вище, вказані обставини свідчить, що ОСОБА_3 не був власником вказаного вище автомобіля та відповідно не здійснював дії щодо його перевезення через митний кордон.

Доказів на спростування вказаних вище обставин справи, митним органом не надано.

Таким чином, відомості про порушення саме ОСОБА_3 митних правил, передбачених ч.1 ст.483 Митного кодексу України, викладені у протоколі Київської міської митниці від 02 січня 2015 року, не відповідають дійсності.

Отже, обставини у представлених судових рішеннях випливають із одних і тих же правовідносин - митного оформлення транспортного засобу «Mercedes-Benz S500 4Matic», номер кузова НОМЕР_2.

Проте, у Постанові, що підлягає перегляду, додатково встановлювався похідний факт - наявність суперечності між особистими майновими інтересами та службовими повноваженнями і неповідомленні про існування конфлікту інтересів.

Вважаємо, що оскільки у справі № 760/9367/15-п безпосередньо досліджено обставини митного оформлення транспортного засобу, а тому Постанова від 02.08.2018р. є преюдиційною для справи №760/21995/15-п про наявність корупційного правопорушення, та підлягає врахуванню судом під час перегляду Постанови від 13.07.2016 р.

Отже, у зв'язку з винесенням та набранням законної сили постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 02.08.2018 у справі № 760/9367/15-п, про закриття провадження відносно ОСОБА_3 щодо порушення митних правил, передбачених ч.1 ст. 483 Митного кодексу України, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та постанови Київського апеляційного суду від 23.11.2018 року про залишення зазначеної постанови без змін, наявні обставини для перегляду Постанови від 13.07.2016 р.

Крім того, 24.01.2015 року на підставі матеріалів Київської міської митниці було порушено кримінальну справу за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4. ст.358 Кримінального кодексу України, внесеного до ЄРДР за № 0000642, а документи щодо митного оформлення транспортного засобу вилучено.

11.12.2015 р. прокуратурою Солом'янського району м. Києва складено протокол стосовно ОСОБА_3 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-7 КУпАП.

При цьому повісткою від 03.12.2015 ОСОБА_3 було викликано до прокуратури Солом'янського району м.Києва на допит як свідка у кримінальній справі № 0000642 від 24.01.2015, проте допиту не було проведено, натомість вручено завчасно підписаний заступником прокурора Солом'янського району м. Києва протокол від 11.12.2015р. про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-7 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення від 11.12.2015 року, постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 13.01.2016 року, повернуто до прокуратури Солом'янського району м. Києва для доопрацювання та зазначено про необхідність визначитися щодо підсудності даної справи за результатами належної перевірки наявних у справі матеріалів.

26.02.2016 року у приміщенні прокуратури Солом'янського району м. Києва складено новий протокол, проте вже іншою посадовою особою та іншого органу прокуратури, а саме - прокурором Київської місцевої прокуратури № 9, без зазначення підстав та повноважень на його складання.

Листом Соломянського управління поліції від 15.02.2016 р. № Д-5411/125/55/03-2016 підтверджено, що ОСОБА_3 не є стороною кримінального провадження (копія листа додається, додаток 9), у рамках якого оформлено протоколи від 11.12.2015 р. та 26.02.2016 р.

У матеріалах справи відсутні дані дослідчої перевірки та не враховано, що ОСОБА_3 не є стороною кримінального провадження, а також його заяви до слідчого Солом'янського управління поліції в м.Києві М.В.Боголюб про проведення почеркознавчої експертизи та перевірку використання його персональних даних іншими особами, хоча ці документи долучено до матеріалів кримінального провадження, у рамках якого оформлено адміністративний матеріал (копії заяв ОСОБА_3 з підписом слідчого М.В.Боголюб про отримання додаються, додатки 5, 8).

Вважаю, що протокол від 26.02.2016 складено неуповноваженою особою, - тобто прокурором нижчого рівня та іншої прокуратури.

Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» «змінити, доповнити, відкликати, відмовитися від позову (заяви, подання), апеляційної, касаційної скарги, заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України має право прокурор, який її подав, або прокурор вищого рівня».

Проте у протоколі Київської місцевої прокуратури № 9 від 26.02.2016 р. та Постанові, що підлягає перегляду, не міститься посилань на нормативно-правові акти щодо організаційно-правового зв'язку між прокуратурою Солом'янського району м. Києва та Київською місцевою прокуратурою № 9, до якої протокол від 11.12.2015 р. направлено на доопрацювання.

До протоколу від 26.02.2016 року не долучено документів, що підтверджували б надання ОСОБА_3 повноважень на виконання функцій держави.

Пункт 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.05.1998 «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов'язані з корупцією» визначено, що «У випадках складення протоколу неуповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст.256 КпАП, неприєднання до нього документів, що підтверджують надання особі, яка притягається до відповідальності, повноважень на виконання функцій держави, чи копії постанови суду (при повторному притягненні особи до відповідальності на підставі Закону) суддя зобов'язаний своєю постановою повернути протокол відповідному правоохоронному органу для належного оформлення».

Крім того, у матеріалах справи наявна довідка МЗС України від 25.12.2015 № 201/36-919-5159, що ОСОБА_3 завершив роботу у закордонній дипломатичній установі та після цього не був призначений на будь-яку іншу посаду, а з 30 вересня 2014 року по 17 травня 2015 року знаходився у відпустці і не виконував службових обов'язків.

Отже, протокол від 26.02.2016 оформлено та подано до суду без долучення до нього обов'язкових додатків, визначених Постановою Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.05.1998 р.

Подані прокуратурою до суду відомості суперечать порядку перебування громадян у зоні митного контролю, що підтверджується відомостями Державної прикордонної служби та Державної фіскальної служби.

Зазначені відомості Державної прикордонної служби наявні у матеріалах кримінального провадження, про що ОСОБА_3 повідомлено листом Соломянського управління поліції у м. Києві від 25.01.2016 № Д-194/125/55-16, проте прокуратурою вказана інформація не долучена до матеріалів справи та не доведена до відома суду.

Водночас відомостями Державної прикордонної служби підтверджено, що ОСОБА_8 не перетинав державний кордон та не відвідував пункт пропуску «Шегині», що встановлено відомостями з Книги видачі бланків перепусток для відвідування пункту пропуску «Шегині» та з бази даних «Відомостей про осіб, які перетнули державний кордон» .

До того ж, листом Державної фіскальної служби від 20.04.2017 № 5518/Д/99-99-18-01-02-14 (копія додається, додаток 13) надано роз'яснення про порядок перебування громадян у зоні митного контролю, яким передбачено обов'язкове оформлення письмового дозволу за рішенням керівника митного поста за погодженням з керівником охорони державного кордону.

При цьому письмовий дозвіл на перебування ОСОБА_3 у пункті пропуску у матеріалах справи відсутній, а отже він не міг здійснювати митне оформлення транспортного засобу.

Прокуратурою не долучено до адміністративного матеріалу наявний у матеріалах кримінального провадження лист компанії «Віктор Хейдель» від 07.12.2015, яким підтверджено, що ОСОБА_3 не підписував договір-купівлі продажу, у зв'язку з чим право власності належить компанії «Віктор Хейдель» (копія заяви ОСОБА_3 та листа компанії «Віктор Хейдель» з підписом слідчого М.В.Боголюб про отримання цих документів додаються, додатки 4, 5), що свідчить про вибіркове формування матеріалів адміністративної справи.

Таким чином, адміністративний матеріал був сформований без належної перевірки, що вплинуло на ухвалення постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 13.07.2016 року, у якій зазначено, що ОСОБА_3 при ввезенні на митну територію України та митному оформленні транспортного засобу, допущено реальний конфлікт інтересів.

Підтвердженням відсутності права власності на ТЗ є також лист Київської міської митниці від 31.08.2016 р. № 6049/10/26-70-2002, у якому констатовано відсутність у митниці документів з приводу ввезення автомобіля Mercedes-Benz. У листі вказано також, що матеріали справи, які зберігаються у Соломянському районному суді м. Києва, виключають можливість встановити власника, імпортера або правонаступника транспортного засобу.

Ухвалою Солом'янського районного суду від 09.12.2016 р. у справі № 760/21064/16-к, встановлено факт того, що договір купівлі-продажу на транспортний засіб не було укладено, а його власником являється інша особа, ніж ОСОБА_3 - компанія «Віктор Хейдель» Звертаю увагу суду, що у графі 44 (подані документи) МД 24.11.2014 р. відсутня інформація про договір купівлі-продажу транспортного засобу.

Листом Київської міської митниці від 04.05.2018 № 3358/10/26-70-20-02 повідомлено про повернення автомобіля Mercedes-Benz S500 власнику на підставі Ухвали Солом'янського районного суду від 09.12.2016 № 760/21064/16-к. Ця Ухвала суду винесена в рамках кримінального провадження, стороною якого ОСОБА_3 не є, а ці відомості стали відомі після отримання листа Київської міської митниці.

Таким чином, відсутність при митному оформленні договору купівлі-продажу автомобіля Mercedes-Benz S500 стало основою для винесення Ухвали від 09.12.2016 року у справі №760/21064/16-к про повернення транспортного засобу його власнику.

З огляду на те, що протокол від 26.02.2016 складено неуповноваженою особою Київської місцевої прокуратури № 9 у приміщенні прокуратури Солом'янського району з порушенням норм процесуального та матеріального права, без приєднання до протоколу обов'язкових додатків, а також подано до суду на підставі неперевірених даних, які у подальшому спростовано постановою Солом'янського районного суду м.Києва від 02.08.2018, постанова Солом'янського районного суду м.Києва від 13.07.2016 підлягає перегляду за нововиявленими обставинами.

Крім того, судом невраховані обставин під час винесення Постанови, що підлягає перегляду.

Частиною другою ст.251 КУпАП визначено, що обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що докази мають встановлюватися відповідно до національного законодавства (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок їх збирання має відповідати основним правам, визначеним Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Перевірка всіх обставин справи для передачі їх до суду є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

У свою чергу постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 13.07.2016р. винесено без належного аналізу та перевірки поданих доказів, а також за відсутності відповідних документів та без обов'язкових додатків до протоколу, визначених Постановою Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.05.1998 року.

Так, у Постанові, що підлягає перегляду, відсутня аргументація, які саме функції держави виконував ОСОБА_3, оскільки такі відомості відсутні у додатках до протоколу.

В постанові суду від 13.07.2016 року не вказано причинно-наслідковий зв'язок між діянням, яке ОСОБА_3 не здійснював, що встановлено постановою суду від 02.08.2018 року, та виконанням ним функцій держави у контексті довідки МЗС України від 26.12.2015 № 201/36-919-5159, якою підтверджено, що після завершення роботи в закордонній дипломатичній установі він не був призначений на іншу посаду та знаходився у відпустці, а тому відповідно і не виконував службових обов'язків.

Отже, висновок суду від 13.07.2016 року, що ОСОБА_3 при ввезенні на митну територію України та митному оформленні «Mersedes-Benz S500 4Matic», номер кузова № НОМЕР_2, допущено реальний конфлікт інтересів, є необґрунтованим, оскільки він не ввозив транспортний засіб та не є його власником, а тому відповідно в нього відсутні суперечності між майновими інтересами та службовими повноваженнями.

Крім того, у постанові Солом'янського районного суду м.Києва від 13.07.2016 не було вказано об'єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7, щодо події, часу, місця та способу його вчинення.

Відповідно до ч. 3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, вже після набрання законної сили постановою Солом'янського районного суду м.Києва від 13.07.2016 року стали відомі факти та істотні обставини, які не були відомі суду під час ухвалення судового рішення і які самі по собі та разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність цієї постанови, тому її належить переглянути.

Зважаючи на зазначені вище нововиявлені обставини та на підставі норм прямої дії Конституції України, положень національного законодавства, а також міжнародно-правових договорів та рішень Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, а також зважаючи на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 02.08.2018 року, постанову Київського апеляційного суду від 23.11.2018 року

Встановлено, що після набрання законної сили постанови судді Солом»янського районного суду м. Києва від 08.07.2016 стали відомі істотні факти та обставини, які мають істотне значення для її вирішення і не були відомі суду, не розглядалися, не досліджувалися та не оцінювалися під час судового розгляду, і як наслідок, підтверджують помилковість висновків судді.

Постановою судді Солом'янського районного суду від 13.07.2016 визнано винним ОСОБА_9 у вчиненні дміністративного правопорушення, передбасеного ч.1 ст.172-7 КУпАП

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, закрити у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Згідно ст. 124 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов'язковим до виконання(ухвала ВАСУ від 20.04.2017року).

Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на захист та права на оскарження рішень суду, крім випадків прямо передбачених законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено право особи на ефективний засіб юридичного захисту, відповідно до якого кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Конституційний Суд України зазначає, що оскарження, перегляд судового рішення можливе в усіх випадках, крім тих, коли закон містить пряму заборону на такий перегляд (рішення від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 (абз. другий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини); рішення від 28 квітня 2010 року № 12-рп/2010 (абз. другий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини); рішення від 8 липня 2010 року № 18-рп/2010 (абз. четвертий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини); рішення від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011 (абз. третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини); рішення від 25 квітня 2012 року1 № 11-рп/2012 (абз. третій, четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини); рішення від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012 (абз. четвертий підпункту 5.1 пункту 5 мотивувальної частини); рішення від 22 квітня 2014 року № 4-рп/2014 (абз. четвертий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Відповідно до ст.2 КУпАП зазначено, що законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Право на перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами належно не врегульовано Кодексом України про адміністративні правопорушення, як і не передбачено положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення прямої заборони перегляду постанов за нововиявленими обставинами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, провадження у справах про адміністративне правопорушення, вважається кримінальним у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини від 30.10.2014 року у справі «Швидка проти України»).

З огляду на викладене вище та приймаючи до уваги норми прямої дії Конституції України, положення національного законодавства, а також міжнародно-правові договори та рішення Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, вважаю, що реалізація права на судовий захист, шляхом подання заяви про перегляд рішення у даній справі підлягає регулюванню за аналогією закону.

Оскільки, провадження у справах про адміністративне правопорушення вважається кримінальним до нього застосовуються норми Кримінального процесуального кодексу України, які передбачають перегляд рішення за нововиявленими обставинами та містять перелік даних обставин.

Відповідно до ст. 459 КПК України зазначено, що судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявлепими обставинами. Нововиявленими обставинами визнаються: інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Відповідно до ст. 460 КПК України зазначено, що учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявлепими обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.

Згідно до ст. 463 КПК України зазначено, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.

Відповідно до ст. 467 КПК України зазначено, що суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції. Судове рішення за наслідками кримінального провадження за пововиявленими обставинами може бути оскаржене в порядку, передбаченому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції. З набранням законної сили новим судовим рішенням втрачають законну силу судові рішення інших судів у цьому кримінальному провадженні.

Доказів на спростування вказаних вище обставин справи, прокурором не надано.

Таким чином, відомості про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення ,передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП, викладені у протоколі прокурора Солом'янського району м. Києва від 11.12.2015 року, не відповідають дійсності.

Вищезазначені обставини є суттєвими та істотними, а тому є підставою для перегляду судом раніше постановленого рішення, оскільки виключає вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а відтак слугує підставою для прийняття рішення про закриття адміністративного провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП відносно ОСОБА_3, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обставини щодо наявності подання митному органу документів з ознаками підробки та встановлення відповідної особи, підлягають перевірці в рамках кримінального провадження, що внесено до ЄРДР за № 0000642 від 24.01.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 КК України.

З огляду на викладене вище, заява адвоката ОСОБА_2, яка подана в інтересах ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст.ст.7, 172-7,245,247,283,285,287,288, 294, 296 КУпАП, ст.459-467 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву адвоката про перегляд за нововиявленими обставинами постанови судді Солом'янського районного суду м. Києва від 13.07.2016 року- задовольнити.

Постанову судді Солом'янського районного суду від 13.07.2016 року про визнання винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП та закриття провадження у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, скасувати.

Закрити провадження відносно ОСОБА_3 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-7 КУпАП , за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного через Солом'янський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя М.Б. Зелінська