ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження: 33/819/54/19 Доповідач: Кутурланова О.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2019 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Херсонського апеляційного суду Кутурланова О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Херсоні апеляційну скаргу Твердохлеб Олени Валеріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2018 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду 05 жовтня 2018 року о 17 год. 05 хв. ОСОБА_3 у м. Херсоні по вул. Полтавській, біля буд.74 керував автомобілем Toyota Avensis, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп'яніння, від проходження у передбаченому порядку медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 «Правил дорожнього руху» (далі - Правила) та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, Твердохлеб О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з'ясування судом обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги Твердохлеб О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_3 посилається на відсутність доказів, що саме ОСОБА_3 керував транспортним засобом та порушення судом норм процесуального права щодо неналежного повідомлення ОСОБА_3 про розгляд справи.

Також апелянт зазначає, що інспектором поліції не було доставлено ОСОБА_3 до медичного закладу з метою огляду на стан наркотичного сп'яніння.

Одночасно апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження Твердохлеб О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_3, посилається на те, що він не був присутній в судовому засіданні під час ухвалення постанови і копію постанови не отримував. Постанова була отримана лише 28.12.2018 року адвокатом Твердохлеб О.В.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 а) Правил, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КупАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 Правил водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 023850 від 5 жовтня 2018 року, ОСОБА_3 05 жовтня 2018 року о 17 годині 45 хвилин керував транспортним засобом Toyota Avensis, державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Полтавській, 74 у м.Херсоні з ознаками наркотичного сп'яніння, від проходження у передбаченому порядку медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил (а.с.3).

Протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП складено з дотриманням вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а тому суддя місцевого суду обґрунтовано визнав відомості, що у ньому містяться, як доказ у справі про адміністративні правопорушення.

Зазначені в протоколі обставини підтверджуються також письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відповідно до яких ОСОБА_3 , який керував автомобілем Toyota Avensis, д/н НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: звужені зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, підвищена жвавість мови, при цьому від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння в медичному закладі відмовився (а.с.5,6).

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом в стані наркотичного сп'яніння, а за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Доводи апелянта щодо не встановлення факту керування ОСОБА_3 транспортним засобом у стані наркотичного сп'яніння не є доказом відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки протокол про вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_3 складено у зв'язку з відмовою особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тобто за порушення ним п. 2.5 Правил, а не за вчинення адміністративного правопорушення, яке полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Посилання апелянта на те, що його не було доставлено до медичного закладу з метою огляду на стан наркотичного сп'яніння не заслуговують на увагу, оскільки зазначені доводи спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, показами працівника поліції ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції та відеофіксацією порушення.

Крім того, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 зауважень чи заперечень до складеного протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП не висловлював. Про наявність заперечень щодо порядку проведення огляду на стан сп'яніння ОСОБА_3 також не зазначав. Також слід зазначити, що в протоколі наявний підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тобто ОСОБА_3, що свідчить про ознайомлення останнього зі змістом протоколу. Також своїм підписом в протоколі ОСОБА_3 засвідчив роз'яснення йому його прав та обов'язків, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП і повідомлення про час і місце розгляду справи.

Посилання на те, що ОСОБА_3 не керував транспортним засобом спростовуються показами працівника поліції ОСОБА_6 і відеофіксацією вчиненого правопорушення з яких вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_3 спочатку було зупинено за порушення п.2.9 ПДР та скоєня правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КпАП, а саме керування транспортним засобом з номерним знаком закріпленим у не встановленому для цього місці, а вже у подальшому, з огляду на стан водія та виявлені ознаки наркотичного сп'яніння водію у присутності двох свідків запропонували пройти медичний огляд на що він відмовився. При цьому з наведених суду доказів вбачається, що під час з'ясування обставин правопорушення, ОСОБА_3 не заперечував обставин особистого керування транспортним засобом.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Враховуючи наведене, проходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя районного суду дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, підстав для скасування постанови судді районного суду відносно ОСОБА_3 немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Херсонського

апеляційного суду О.В.Кутурланова