Дата документу Справа № 334/8257/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/139/19 Головуючий в 1-й інстанції - Баруліна Т.Є.
Єдиний унікальний № 334/8257/18 Доповідач в 2-й інстанції - Гріпас Ю.О.
Категорія - ч.1 ст.184 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Гріпас Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника адвоката Ярошенко О.О., апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2019 року, разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення,

в с т а н о в и в:

постановою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2019 року, до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП притягнуто ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який працює директором ТОВ «Інвест-версія», проживає за адресою: АДРЕСА_1 та оголошено йому попередження. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у сумі 384,20 грн.

В постанові зазначено, що 31.10.2018 р. відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 не виконує батьківські обов'язки по вихованню неповнолітньої дочки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає в АДРЕСА_1, яка на уроці фізкультури в СШ№50, 11.10.2018 року о 12-00 год. вдарила однокласницю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка була доставлена в обласну дитячу лікарню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджуючись з постановою суду першої інстанції просить її скасувати, а справу закрити за відсутністю складу правопорушення. В обґрунтування скарги зазначає, що постанова суду є необґрунтовано та містить підстави для закриття провадження у справі за відсутності підстав для притягнення до адміністративної відповідальності, події та складу правопорушення. Вважає, що суд неповно з'ясував всі фактичні обставини справи та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. В матеріалах справи відсутні докази ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов'язків. Пояснення, долучені до матеріалів справи не можуть бути доказами в даній справі. Фактично на уроці фізкультури відбулась сутичка та відноситься до непорозумінь, яка не містить жодних негативних суттєвих наслідків.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 зазначає, що постанову судом оголошено 14.01.2019, однак її копію судом йому не направлено та видано лише 29.01.2019. Враховуючи те, що судом було надано копію постанови з порушенням встановленого КУпАП строку, не маючи у наявності змісту оскаржуваного рішення, апелянт був позбавлений можливості обґрунтованого мотивування апеляційної скарги.

Заслухавши в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснення ОСОБА_2 та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, свідка, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд доходить наступного висновку.

У відповідності до вимог ст.294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи, що постанову судом оголошено ОСОБА_2 14.01.2019, однак її копію судом йому не направлено та надано копію цієї постанови з порушенням встановленого КУпАП строку, лише 29.01.2019, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що наведені у клопотанні обставини можна визнати як поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження і тому вказаний строк підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті.

Згідно з вимогами ст.ст. 245, 252, 278, 280 КУпАП під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об'єктивне дослідження всіх обставин справи, а при розгляді справи суддя зобов'язаний з'ясувати: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, суддею при розгляді даної справи ці вимоги закону дотримані не в повному обсязі, що призвело до неповного з'ясування обставин справи, які мають істотне значення для прийняття об'єктивного та правильного рішення в справі.

Так, відповідно до положень ст.ст. 252, 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Однак, судом першої інстанції не в повній мірі перевірено дотримання вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 049286 від 31 жовтня 2018 року вбачається, що він складений щодо ОСОБА_2 про те, що він не виконує батьківські обов'язки по вихованню неповнолітньої дочки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає в АДРЕСА_1, яка на уроці фізкультури в СШ№50, 11.10.2018 року о 12-00 год. вдарила однокласницю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка була доставлена в обласну дитячу лікарню (а.с.1).

Між тим, об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, а саме ст.150 Сімейного кодексу України, положенням якої передбачено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (із змінами та доповненнями) передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Таким чином, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов'язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов'язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Однак, всупереч вимогам ст.ст. 256, 184 КУпАП, у складеному щодо ОСОБА_2 протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, в чому конкретно полягає з його боку ухилення від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8.

Самі по собі наведені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини, а саме девіантна поведінка малолітньої ОСОБА_4, тобто, здійснення вчинків, які суперечать нормам соціальної поведінки, не дотримання чинних у суспільстві норм поведінки і їх порушення, не може бути достатньою підставою для висновку про те, що ОСОБА_2, як батько, ухиляється чи не виконує покладені на нього обов'язки по вихованню дитини.

Також апеляційним судом враховується, що відповідно до положень, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Малофєєва проти Росії" ("Malofeyeva v. Russia", рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та "Карелін проти Росії"("Karelin v. Russia" заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції не в повній мірі перевірено дотримання вимог ст.256 КУпАП уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення особою при складанні протоколу щодо ОСОБА_2

Таким чином, слід зазначити, що суд першої інстанції не дослідив та не встановив наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, диспозиція якої передбачає порушення батьківських обов'язків, які передбачені ст.150 Сімейного кодексу України.

Положенням вказаної статті Сімейного кодексу передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Під час апеляційного розгляду, досліджено всі обставини справи, а також надані суду докази, за результатом якого, жодних порушень батьківських обов'язків, передбачених ст.150 СК України не встановлено.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП, обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

Згідно статті 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Проте, належних, допустимих та беззаперечних доказів, які б у своїй сукупності свідчили про те, що ОСОБА_2, як батько, ухиляється чи не виконує покладені на нього обов'язки по вихованню дитини, матеріали справи не містять.

З пояснень свідка ОСОБА_6 - практичного психолога гімназії №50 м. Запоріжжя, вбачається, що наприкінці жовтня 2018 року до психологічної служби звернулась адміністрація гімназії з проханням поспостерігати за учнями 3-Б класу. Під час спостереження за класом встановили, що виникали конфліктні ситуації. Коли з'ясувалось, що був конфлікт на уроці фізкультури, була проведена розмова з обома дівчатками та їх батьками. Навчаючись в 3-Б класі ОСОБА_4 була ізольована, пригнічена, інші діти її ігнорували, однак вона не проявляла в цій ситуації агресії. Такі відносини склались з учнями 3-Б класу через відношенням батьків цих дітей до сім'ї ОСОБА_4, які не хотіли приймати останніх в колектив класу.

Характеризуючи ОСОБА_4, свідок пояснила, що дівчинка розвинена, її позашкільне життя організоване, батьки дуже уважні до дитини, фізично її не карають, ознак жорстокого поводження в сім'ї ОСОБА_4 немає, дівчинка вихована, не агресивна, відкрита до спілкування, займається в багатьох кружках, в неї добре розвинутий словарний запас, охайно одягнена, завжди готова до уроків.

Жодних даних, які б свідчили саме про ухилення або не виконання ОСОБА_2, як батьком, обов'язків по вихованню дитини, не має.

Після переведення ОСОБА_4 до іншого класу (3-А) не виникало жодних конфліктних ситуацій, на даний час відсутні будь-які претензії від батьків учнів 3-А класу.

Опитана під час апеляційного розгляду за клопотанням адвоката Ярошенка О.О. в присутності психолога ОСОБА_6 та батька ОСОБА_2 малолітня ОСОБА_4 пояснила про те, що з батьком у неї добрі стосунки, батько займається її вихованням, приділяє достатньо уваги. Відносини у школі з однокласниками у неї добрі, її ніхто не ображає.

Проте і в протоколі про адміністративне правопорушення, і в постанові суду з посиланням на вказаний протокол, не зазначено яким саме чином ОСОБА_2 не виконував свої батьківські обов'язки, при цьому не зазначено в чому саме проявилося таке неналежне їх виконання і чим конкретно це підтверджено.

Окрім того, як визначено постановою судді ОСОБА_2 не виконував батьківські обов'язки по вихованню своєї неповнолітньої доньки, яка вчинила сварку з однокласницею, в результаті чого остання потрапила до лікарні з тілесними ушкодженнями.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не мав достатньо допустимих доказів для встановлення винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, визначив його винуватість доведеною помилково, недостатньо врахувавши закріплений в Конституції України принцип презумпції невинуватості особи.

Крім того, під час апеляційного розгляду справи встановлено, що ОСОБА_4 виховується в добропорядній сім'ї, батьки приділяють належну увагу вихованню доньки, цікавляться шкільним та позашкільним життям дитини.

З пояснень ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду встановлено, що фактично судового засідання в суді першої інстанції не відбулось, він спочатку навіть не зрозумів, що відбувається судове засідання, судом не досліджено ні протокол, складений щодо нього, ні матеріали справи. Судом позбавлено особу надавати пояснення, заявляти клопотання.

Таким чином, враховуючи пояснення особи, притягнутої до адміністративної відповідальності та зогляду на зміст оскаржуваної постанови, суддею проведено судовий розгляд без з'ясування всіх обставин справи в їх сукупності, перевірки їх на відповідність вимогам чинного законодавства, що мають значення для правильного вирішення справи.

В постанові суду вказано, що ОСОБА_2 свою вину не визнав та надав пояснення щодо обставин справи, визнаючи винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення судом формально вказано на наявність вини особи та перелічено наявні в матеріалах справи докази, без обґрунтування та мотивування висновку про наявність вини та спростування позиції правопорушника.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, апеляційний суд доходить висновку, що сукупністю зібраних та досліджених судом доказів не доведена наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ГР № 049286 від 31 жовтня 2018 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2019, якою ОСОБА_2притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду Ю.О. Гріпас