Справа № 196/224/19
№ провадження 3/196/100/2019
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2019 смт. Царичанка

Суддя Царичанського районного суду Дніпропетровської області Зубій А.В., за участі секретаря судових засідань Дорошенко В.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 ,

за ст. 130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

До Царичанського районного суду Дніпропетровської області надійшов протокол БД № 329040 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП та матеріали додані до вказаного протоколу.

08 травня 2019 року до канцелярії суду адвокат Руденко А.В. надав заяву про відвід судді Зубій А.В. оскільки суддя грубо порушила право на захист його підзахисного ОСОБА_1 , який не міг бути присутнім на судовому засіданні через перебування на стаціонарному лікуванні.

В судовому засіданні ОСОБА_2 заяву про відвід судді підтримав, просив її задовольнити, мотивуючи тим, що суддя Зубій А.В. призначене судове засідання на 08 год.30 хв. 08.05.2019р. проводила без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, хоча ОСОБА_1 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Заслухавши думку адвоката Руденка А.В., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи заяви про відвід судді, які жодними доказами не підтверджені, суд приходить до такого висновку.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Норми чинного Кодексу України про адміністративні правопорушення не регулюють порядок вирішення клопотання про відвід судді, який розглядає справу, суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.1996 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У відповідності до ст.1 ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім`я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

П.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України, та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Так у відповідності до п.п. 49-54 рішення Європейського Суду з прав людини, Справа "Білуха проти України" (Заява N 33949/02) від 9.11.2006 року, яке є остаточним відповідно до умов, зазначених у п. 2 статті 44 Конвенції: 49. Відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться". Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві.

Наявність безсторонності, відповідно до п.1 ст.6 Конвенції, має визначатись за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 43).

Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Згідно зі ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Відповідно до п. 1.1 Бангалорських принципів поведінки судді, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі.

Незважаючи на наведені обставини, до заяви не долучено жодного доказу на підтвердження вказаних у ній фактів, сама заява не містить обґрунтування в чому саме суд допустив порушення. Як пояснив адвокат Руденко А.В., у нього було недостатньо часу для належного обґрунтування заяви про відвід, що суд не вважає достатньою підставою для задоволення вказаної заяви. Враховуючи викладене, а також ту обставину, що 09 травня 2019р. закінчується строк притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Руденко А.В., суд, зважаючи на відсутність жодної мотивації та належного обґрунтування поданої заяви про відвід, розцінює подачу цієї заяви як спосіб затягування розгляду справи, у зв`язку з чим подана заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.246 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні заяви про відвід судді Зубій А.В. по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП відносно гр. ОСОБА_1 .

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя А.В.Зубій