ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №621/2388/18 Суддя 1-ї інстанції: Овдієнко В.В.
Провадження № 33/818/22/19
Категорія: ст.ст.124, 122-4, ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.01.2018 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., за участю захисника особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 124, 122-4, ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Зміївського районного суду Харківської області від 15.11.2018 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Зміївського районного суду Харківської області від 15.11.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4, ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, 20 серпня 2018 року о 22:40 годині в с. Таранівка Зміївського району Харківської області по вул. Харківській в районі будинку №154 ОСОБА_2 під час керування належним ОСОБА_4 автомобілем "ГАЗ-2705", реєстраційний номер НОМЕР_1, на ділянці дороги, що має по одній смузі руху в кожному напрямку, діючи на порушення вимог пункту 11.3 Правил дорожнього руху, де передбачено, що на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об'їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем "DAF", реєстраційний номер НОМЕР_2, з напівпричепом, реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_5, який рухався в зустрічному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до пункту 2.10 а) Правил дорожнього руху у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди. Однак, після зіткнення вказаних транспортних засобів водій ОСОБА_2 не виконав зазначену вимогу пункту 2.10 а) Правил дорожнього руху та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.

В подальшому, 21 серпня 2018 року в період часу до 04:50 години в м. Змієві Харківської області по вул. Донецькій, буд. 26 (адреса Зміївського ВП ГУНП у Харківській області), де ОСОБА_2 перебував у зв'язку з оформленням матеріалів вказаної дорожньо-транспортної пригоди, на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, у присутності двох свідків, ОСОБА_2 відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, яким передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дії водія ОСОБА_2 кваліфіковані як порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за що передбачено відповідальність ст.124 КУпАП; залишення водіями транспортних засобів на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, за що передбачено відповідальність ст.122-4 КУпАП; відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за що передбачено відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Зміївського районного суду Харківської області від 15.11.2018 року скасувати, провадження за ч.1 ст.130, ст.122-4 КУпАП закрити у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, за ст.124 КУпАП закрити, та передати його на поруки трудового колективу.

В апеляційній скарзі її автор вказує, що фактичні обставини, встановлені судом, не відповідають дійсності, оскільки він не зникав з місця ДТП, а був направлений співробітниками поліції до поліцейського відділення, одразу з місця ДТП, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, а також потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Наголосив, що в матеріалах провадження відсутні докази на яких зафіксовано пропозицію співробітників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, оскільки алкотестер був відсутній у співробітників поліції, що також підтверджується показаннями свідків та потерпілих.

Крім того зазначив, що судом не було враховано його щире каяття, повне відшкодування матеріальних та моральних збитків, відсутність до нього претензій з боку потерпілих, а також те, що він працює водієм експедитором і це єдиний його дохід.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріли справи, вважаю за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_3 наголошувала, що матеріали провадження не містять докази, які підтверджують вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ч.1 ст.130 КУпАП України, та зазначила, що письмові пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які були надані нею до суду першої інстанції спростовують висновки суду щодо того, що ОСОБА_2 зник з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційний суд вважає такі посилання хибними, оскільки з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 під час керування належним ОСОБА_4 автомобілем "ГАЗ-2705", реєстраційний номер НОМЕР_1, на ділянці дороги, що має по одній смузі руху в кожному напрямку, в порушення вимог пункту 11.3 Правил дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем "DAF", реєстраційний номер НОМЕР_2, з напівпричепом, реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_5, який рухався в зустрічному напрямку. Після зіткнення вказаних транспортних засобів водій ОСОБА_2 не виконав вимоги п. 2.10 Правил дорожнього руху та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. В подальшому, 21 серпня 2018 року в період часу до 04:50 години в приміщенні Зміївського ВП ГУНП у Харківській області, де ОСОБА_2 перебував у зв'язку з оформленням матеріалів вказаної дорожньо-транспортної пригоди, на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, у присутності двох свідків, ОСОБА_2 відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху.

Ці обставини встановлені на підставі наявних матеріалах справи доказів, які відповідають положенням ст. 251 КУпАП, а саме відібраними належною посадовою особою письмовими поясненнями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_5, відповідно до яких, свідок ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_5 повідомили, що ОСОБА_2 допустив зіткнення з автомобілем «DAF», після чого останній зник з місця вчинення ДТП та згодом повернувся, де був затриманий співробітниками поліції. Крім того свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в цих письмових поясненнях повідомили, що в приміщенні Зміївського ВП ГУНП у Харківській області у водія ОСОБА_2 були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння та співробітниками поліції ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, від чого останній відмовився в їх присутності.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Враховуючи вище викладене, вважаю, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо того, що він у співробітників поліції був відсутній алкотестер не підтверджуються матеріалами провадження.

Посилання апелянта на надані захисником суду першої інстанції письмові пояснення свідків апеляційний суд до уваги не бере, оскільки ці особи не допитувались судом з причини, чому вони давали пояснення працівникам поліції, які за змістом відрізняються, а крім того їхні пояснення, які були відібрані працівниками поліції образу після дорожньо-транспортної пригоди повністю узгоджуються з іншими доказами по справі. .

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4, ч. 1 ст.130 КУпАП підтверджується матеріалами справи: протоколами про адміністративні правопорушення серії БД №014663, серії БД №014664, серії БД №014662 від 21.08.2018 року, додатком до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №014662, а саме схемою наслідків дорожньо-транспортної пригоди без потерпілих, яка сталася 20.08.2018 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_8,ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_5

Вказаним доказам суддею суду першої інстанції дана належна та об'єктивна оцінка, зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_2 з яким погоджується і апеляційний суд, та вважає, що підстав для скасування постанови від 15.11.2018 року за доводами апеляційної скарги немає.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Зміївського районного суду Харківської області від 15.11.2018 року у відношенні ОСОБА_2 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду В.П. Цілюрик