Справа № 415/8651/18
Провадження № 33/810/12/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» січня 2019 року м.Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Луганського апеляційного суду Руденко В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м.Лутугине Луганської області, одруженого, який має на своєму утриманні неповнолітню доньку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого на посаді головного фахівця відділу цивільного захисту Лисичанського міського управління ГУ ДСНС України у Луганській області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на постанову судді Лисичанського міського суду Луганської області від 28 листопада 2018 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ,-

В с т а н о в и в :

Постановою судді Лисичанського міського суду Луганської області від 28 листопада 2018 року громадянина ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строк на один рік. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно постанови суду 21 жовтня 2018 року о 15 годині 30 хвилин в м.Лисичанську по вул. Мендєлєєва, ОСОБА_2 керував транспортним засобом - автомобілем ВАЗ 21124-125-51, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою алкотестера «Драгер» або в медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції особою, яка притягається до відповідальності - ОСОБА_2, подано апеляційну скаргу, в якій він просить змінити рішення місцевого суду та звільнити його від адміністративної відповідальності, з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу Лисичанського міського управління ГУ ДСНС України.

В обґрунтування своїх доводів апелянт вказує, що його не було повідомлено про час та місце розгляду справи, жодної повістки він не отримував, а тому, відповідно до положень ст.268 КУпАП, суд першої інстанції не мав права розглядати справу за його відсутністю.

Зазначає, що він дійсно дуже кається в скоєному, усвідомив свою провину, не має повторності та позитивно характеризується, а тому на підставі ст.21 КУпАП вважає, що є всі підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд трудового колективу.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги, просив її задовольнити та передати його на поруки Лисичанського міського управління ГУ ДСНС України у Луганський області, працівником якого він є.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та перевіривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується, зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №142380 від 21.10.18 року (а.с.1) та актом огляду на стан алкогольного сп'яніння (а.с.3), складених у присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, їх письмовими поясненнями, які підтвердили факт відмови водія ОСОБА_2 від проходження ним огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою алкотестера «Драгер» (а.с.4,5); протоколом про адміністративне затримання ОСОБА_2 від 21.10.2018 року (а.с.2), а також рапортами патрульних поліцейських Олійник О.В. і Малікова О.В. (а.с.6,7) та відеозаписом правопорушення з нагрудних камер спостереження працівників поліції (а.с.12).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не оспорює факт вчинення ним адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, при обставинах, встановлених оскаржуваною постановою місцевого суду.

Отже висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованими, належним чином мотивованими, підтверджуються сукупністю зібраних, перевірених під час судового розгляду та наведених у рішенні суду доказів.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення судом першої інстанції вимог ст.268 КУпАП щодо розгляду справи за його відсутності з огляду на таке.

Згідно з приписами ч.2 ст.268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 -172-9, 173, 173-2, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов'язковою.

Відповідно до ч.1 ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, місцевим судом вживалися заходи щодо належного повідомлення ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки за адресою, зазначеною ним особисто під час складання протоколу про адміністративне правопорушення - м.Лисичанськ, кв.50-років Перемоги,51/12, але її було повернуто до суду «Укрпоштою», як невручену (а.с.15).

Після чого, постановою судді Лисичанського міського суду Луганської області від 13.11.2018 року на підставі ст.268 КУпАП, з метою дотримання прав особи, що притягується до адміністративної відповідальності, було вирішено піддати ОСОБА_2 приводу у судове засідання через органи поліції на 28 листопада 2018 року (а.с.16), але рішення суду залишилося не виконаним згідно рапорту ст.ДОПСП Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області капітана поліції Остапенка С.В. (а.с.18).

Отже суд першої інстанції, дотримуючись визначених ч.1 ст.277 КУпАП строків розгляд справ про адміністративні правопорушення, та враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, з аналогічних питань, зокрема рішень у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, «Олександр Шевченко проти України» від 26.04.2007, «Трух проти України» від 14.10.2003, в яких зазначено, що особа у розумінні інтервалу часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження, обґрунтовано прийняв рішення у справі за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності, на підставі наявних та досліджених судом доказів.

Окрім того, права ОСОБА_2, передбачені ст.268 КУпАП, відновлені шляхом можливості відстоювати свою позицію в апеляційному суді.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо можливості звільнення його на підставі ст.21 КУпАП від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.21 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Згідно доданої до апеляційної скарги довідки-заяви т.в.о. начальника Лисичанського міського управління ГУ ДСНС України у Луганській області Роднюка Д.С. (а.с.32), ОСОБА_2 дійсно працює у зазначеній організації на посаді головного фахівця відділу цивільного захисту з 14.11.2014 року, та ця посада пов'язана з керуванням автомобілем. За місцем роботи ОСОБА_2 характеризується позитивно та наявність у нього водійського посвідчення є умовою для виконання виробничих обов'язків. Тому керівництво Лисичанського міського управління ГУ ДСНС України у Луганській області просить звільнити ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу.

Між тим, суд апеляційної інстанції вважає, що ця заява, як і доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки наявність самої заяви керівника установи, без надання протоколу засідання трудового колективу про вирішення питання про звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу, не може бути умовою для розгляду цього питання судом.

Окрім того, суд апеляційної інстанції враховує підвищену суспільну небезпечність даної категорії правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП, у вчиненні якого ОСОБА_2 визнано винним, та який вчинив дане правопорушення під час перебування на державній службі і своїми діями не сприяє зміцненню законності, запобіганню правопорушенням, вихованню громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Сам ОСОБА_2, як водій транспортного засобу, порушуючи вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, згідно до яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та відмовляючись від законних вимог працівників патрульної поліції від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку, повинен був знати про можливі наслідки своєї поведінки у вигляді притягнення до адміністративної відповідальності та позбавлення його права керування транспортними засобами.

Отже апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строк на один рік, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Лисичанського міського суду Луганської області від 28 листопада 2018 року є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни або скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову судді Лисичанського міського суду Луганської області від 28 листопада 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ ЛУГАНСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО