№ 536/1849/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року Суддя Кременчуцького районного суду Полтавської області Клименко Світлана Миколаївна за участю правопорушника ОСОБА_1, розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого підсобним працівником на ПП «Кремтеплобудплюс», паспорт ЕВ № 171865 виданий 06 липня 2007 року Онуфріївським РВ УМВС України в Кіровоградській області

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 023550 від 04 листопада 2018 року ОСОБА_1 04 листопада 2018 року об 11 год. 40 хв. по вулиці Центральній в селі Чикалівка керував транспортним засобом мопедом з ознаками алкогольного спяніння, від проходження огляду на стан спяніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, пояснив, що він не перебував у стані алкогольного спяніння, спиртних напоїв не вживав, поїхав з братом по гриби на саморобному мопеді, брата залишив в лісі, сам поїхав до магазину за пачкою цигарок та слабоалкогольним напоєм для брата. Коли повертався з магазину, його зупинили поліцейські та звинуватили у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, відібрали мобільний телефон. Пройти огляд на стан спяніння на місці не пропонували, говорили, що в них не має прибору. Зразу сказали їхати до наркодиспансеру, але він не міг залишити на дорозі мопеда і не мав при собі грошей, щоб повернутися з лікарні додому, а поліцейські сказали, що додому його везти не будуть. Протокол підписав, бо боявся, що працівники поліції заберуть в нього мопеда, посвідчення водія в нього не має.

Інспектор Дмитренко В.І., яким було складено протокол про адміністративне правопорушення, пояснив, що 04 листопада 2018 року він патрулював в складі екіпажу патрульної поліції на автодорозі в селі Чикалівка, був помічений чоловік на мопеді, що рухався невпевнено та без шолому. Водія було зупинено, під час спілкування останній вів себе нервово, відчувався різкий запах алкоголю з порожнини рота. На пропозицію пройти огляд на стан спяніння на місці або проїхати до наркодиспансеру, водій відмовився в присутності свідків, про що і було складено протокол.

Свідок ОСОБА_2 пояснив, що 04 листопада 2018 року вони з ОСОБА_1, який був за кермом мопеда, поїхали до лісу по гриби. Брат поїхав до магазину за цигарками, довго не повертався, він йому телефонував, але ніхто не брав слухавки. Вирішив піти назустріч пішки. Коли підходив, побачив брата, що стояв на узбіччі та поліцейських, що відїжджали. Зазначив, що ОСОБА_1 алкоголю при ньому не вживав.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідності, інспектора, свідка, дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що матеріалами справи не доведено наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного спяніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (п. 3 розділу І Інструкції).

В порушення вимог п. 6 розділу І Інструкції, що огляд на стан спяніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, поліцейський СРПП №3 Кременчуцького районного відділення поліції Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_3 не запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів, оскільки докази про це відсутні, а правопорушник це заперечує.

Поданий, як доказ, відеозапис з мобільного телефону поліцейського, відомості про який не зазначено в протоколі, суд відхиляє, та визнає недопустимим.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зазначені в протоколі, та їх пояснення подані, як доказ відмови правопорушника пройти освідчення на стан алкогольного спяніння в спеціальному лікувальному закладі, суд не приймає, так як зазначені свідки на виклик в судове засідання для дачі показань не зявилися, хоча була повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Інші докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відсутні і джерела їх здобуття вичерпані.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 251 КУпАП вважаю такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення у звязку з їх невідповідністю нормам ст. 256 КУпАП виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути безпечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення Європейського суду з прав людини від 18 січня 1978 у справі «Ірландія проти Сполученого королівства»), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

З огляду на викладене, у відповідності до положень ст.252 КУпАП, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням положень ст. 254 КУпАП та вимог зазначеної Інструкції, вважаю, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, водій ОСОБА_1 не порушував вимоги п.п. 2.5, 2.9 Правил дорожнього руху України, а відтак він не підлягає адміністративній відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 283, 284 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП провадженням закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду на протязі 10 днів з дня її винесення.

СуддяОСОБА_6