П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м.Волноваха
Суддя Волноваського районного суду Донецької області Безрук Т.В., розглянувши матеріали адміністративної справи стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у Миколаївській області, головного сержанта розвідувального взводу 1 десантно- штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , що мешкає по АДРЕСА_1 , ІНН відсутній, військовий квиток НОМЕР_2 , виданий 15.05.2012 року ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
щодо скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП ,

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 0269 від 24.01.2019 року, 23.01.2019 року представниками військової служби правопорядку військової комендатури м.Маріуполь був виявлений факт самовільного залишення місця служби військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 зі зброєю.

Проведеною перевіркою встановлено, що головний сержант розвідувального взводу 1 десантно- штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 в умовах особливого періоду всупереч вимогам ст.ст.11,16,119,120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV недбало поставився до виконання службових обов`язків в частині, що стосується контролю та організації внутрішньої служби ввіреного йому підрозділу, а саме: не організував належний внутрішній розпорядок у ввіреному йому підрозділі, не організував належного контролю за особовим складом, не здійснив належного контролю за несенням внутрішньої служби особовим складом, допустив потрапляння військовослужбовця ввіреного йому підрозділу до НЗФ, не доповів своєчасно командиру про самовільне залишенняі місця служби зі зброєю солдатом ОСОБА_2 , чим не надав змоги провести розшукові заходи щодо своєчасного повернення його до підрозділу.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано по ч.2 ст.172-15 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься його заява про визнання ним провини та про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що провадження у справі відносно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП з таких підстав.

За ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
У відповідності з ч. 1 ст. 172-15 КУпАП, до адміністративної відповідальності притягаються військові службові особи у разі недбалого ставлення до військової служби, по ч.2 - за ті ж дії, вчинені в умовах особливого періоду.

Статтею 364 КК України встановлено визначення терміну службових осіб, якими є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.
Службова діяльність припускає, що службові особи наділяються не тільки правами і повноваженнями за службою, але й виконують певні службові обов`язки.
Невиконання або неналежне виконання таких обов`язків тягне за собою відповідальність за службову недбалість.
Об`єктивною стороною недбалості є несумлінне ставлення до службових обов`язків, які на неї покладені, що виражається у їх невиконанні, неналежному виконанні, що знаходяться у причинному зв`язку з наслідками, що настали.
З витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.10.21018 року за № 262 встановлено перебування головного сержанта розвідувального взводу 1 десантно- штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 на посаді командира відділення розвідувального взводу десантно- штурмового батальйону.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 в умовах особливого періоду всупереч вимогам ст.ст.11,16,119,120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV недбало поставився до виконання службових обов`язків в частині, що стосується контролю та організації внутрішньої служби ввіреного йому підрозділу, а саме: не організував належний внутрішній розпорядок у ввіреному йому підрозділі, не організував належного контролю за особовим складом, не здійснив належного контролю за несенням внутрішньої служби особовим складом, допустив потрапляння військовослужбовця ввіреного йому підрозділу до НЗФ, не доповів своєчасно командиру про самовільне залишенняі місця служби зі зброєю солдатом ОСОБА_2 , чим не надав змоги провести розшукові заходи щодо своєчасного повернення його до підрозділу.

Відповідно до ст.119 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир взводу в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність взводу (групи, башти) та успішне виконання ним бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за збереження і стан озброєння, боєприпасів, техніки та майна взводу (групи, башти), за підтримання внутрішнього порядку у взводі (групі, башті). Командир взводу (групи, башти) підпорядковується командирові роти (бойової частини) і є прямим начальником усього особового складу взводу (групи, башти).

Згідно положень ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, посадовою особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення, доказів покладення на ОСОБА_1 обов`язків, до яких він поставився недбало, не надано. Окрім того, не зазначено, які ж саме його дії ( або бездіяльність) свідчать про скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, тобто, відсутня об`єктивна сторона правопорушення.
Згідно зі ст.129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, а тому суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення і правосуддя.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зокрема, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Беручи до уваги вищенаведені обставини, суд вважає не доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП, оскільки вона не підтверджена належними та допустимими доказами, а тому провадження в справі у відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.9, 172-15, 221, 247, 280, 284 КУпАП,

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Т.В. Безрук