Справа № 467/398/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді Явіци І.В.

з участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, приватного підприємця, ПП Граніт, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ :

Суд визнав доведеним, що 23 лютого 2019 року о 14 год. 00 хв. на вул. Дружби Народів в м. Южноукраїнську ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ 21013, д.н.з. НОМЕР_1 , маючи ознаки наркотичного сп`яніння, а саме : порушення мови, координації рухів та відсутність реакції зіниці ока на світло.

Від проходження огляду на стан сп`яніння в Комунальному закладі Южноукраїнська міська лікарня ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків.

Таких висновків суд дійшов оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, ураховуючи положення ст. 251 КУпАП щодо доказів та встановивши обставини, які регламентовані ст. 280 цього ж Кодексу, тобто ті, що підлягають доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Сам же ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причин своєї неявки не повідомив, жодних заяви чи то клопотань до суду не направляв, викликався для розгляду справи неодноразово шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, у тому числі, й шляхом розміщення оголошення на веб порталі судової влади України.

Та пропри таке суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з огляду на таке.

Зокрема, адреса ОСОБА_1 , що вказана в протоколі про адміністративне правопорушення, перевірена судом шляхом надання запиту до відповідного орагну місцевого самоврядування щодо зареєстрованого місця проживання останнього.

Крім того, ОСОБА_1 неодноразово викликався в судове засідання, проте, судові повістки повертались до суду з відміткою За не запитом.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення, який підписаний особою, що притягається до адміністративної відповідальності, містить відмітку про розгляд справи Арбузинським судом Миколаївської області, а як наслідок, суд робить висновок про зловживання ОСОБА_1 своїми процесуальними правами.

Так, у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Та у цьому випадку особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, свого обов`язку у частині належного користування правами виконано не було, що у сукупності із обставинами, викладеними вище, говорить про затягування судового провадження з боку ОСОБА_1 , з урахуванням ще й строків накладення адміністративного стягнення, визначених ст. 38 КУпАП.

З таких обставин, суд вважає за можливе розглянути питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за його відсутності, з огляду на положення ч.2 ст. 268 КУпАП, оскільки присутність особи про розгляді такого роду справи про адміністративне правопорушення не визнається законодавцем обов`язковою, що, у свою чергу, не дає змоги піддати її приводу.

Тож, за таких обставин, у ракурсі вимог ст. 280 КУпАП, суд, виходив із такого.

Зокрема, вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями), зобов`язують водіїв на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність же за ст. 130 КУпАП настає, серед іншого, і у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У свою чергу, порядок такого огляду, тобто, виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція).

Зокрема, згідно п.2 Розділу І вказаної Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками ж наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість ( п.4 Розділу І Інструкції).

Та у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я, що прямо визначено у пункту 12 Інструкції.

Відповідно ж до пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 року), судам слід ураховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Та у цьому випадку суд установив, що ОСОБА_1 дійсно відмовився від огляду на стан спяніння у найближчому закладі охорони здоровя КЗ Южноукранська міська лікарня, що слідує із даних протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 260755 від 23 лютого 2019 року, який підписано особою, що притягається до адміністративної відповідальності, без зауважень.

Крім того, відомості, що свідчать про факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, містяться у письмових поясненнях самого ОСОБА_1 від 23 лютого 2019 року та письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 від 23 лютого 2019 року та ОСОБА_3 від 23 лютого 2019 року.

Усі ці докази, у їх сукупності, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у справі, як то, щодо часу, місця, способу вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, суд сприймає їх як належні, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у цьому провадженні і мають для нього значення, а також допустимими, так як підстав вважати, що вони отримані з порушенням встановленого законом порядку немає.

Суд, попри таке, однак, не бере до уваги докази, що свідчать про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП, проте, вважає за необхідне урахувати їх при вирішенні питання стосовно міри адміністративного стягнення, а так само суд відхиляє і відеозапис, що міститься на компакт диску, доданого до протоколу.

Зокрема, матеріали справи не містять жодних даних про застосування технічних засобів фіксації, характеристики цих технічних засобів, а так само, умов і порядку їх використання, що дає підстави сумніватись у допустимості такого доказу, тобто, факту його отримання у законний спосіб, принаймні, у порядку ст. 40 Закону України Про Національну поліцію №580-VIII від 02 липня 2015 року.

Між тим, суд не позбавлений можливості встановити обставини, із числа регламентованих ст. 280 КУпАП, як то, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, на підставі даних протоколу про адміністративне правопорушення та письмових пояснень свідків, що додані до нього, яких у сукупності достатньо для прийняття відповідного рішення.

А тому, з огляду на наведене, у ракурсі установлених судом фактичних обставин справи шляхом встановлення юридично значущих ознак, визначення правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненої дії конкретному складу правопорушення, передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення, суд вважає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.2 ст. 130 КУпАП, оскільки він повторно протягом року вчинив порушення із числа передбачених ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме : повторно протягом року відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, як особа, яка керує транспортним засобом.

Суд, крім цього, ураховував практику Європейського суду з прав людини, зокрема, його рішення у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («OHalloran and Francis v. the United Kingdom») [GC] no. 15809/02 і 25624/02 ECHR 29.06.2007, яким постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Щодо наявності ознаки повторності у даному випадку, суд враховує факт притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, що мало місце 07 березня 2018 року, у той час, як повторно вчинив аналогічне правопорушення 23 лютого 2019 року, що установлено судом під час розгляду цієї справи.

За такого, суд визнав повністю доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП за обставин, установлених судом.

При накладені адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд враховує обставини визначені ст. 33 КУпАП, як то, характер вчиненого правопорушення, зокрема, підвищений ступінь його суспільної небезпеки, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, та не убачає, в розумінні ст.ст. 34, 35 КУпАП, обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність останнього і вважає за необхідне накласти адміністративне стягнення згідно санкції ч. 2 статті 130 КУпАП, яке за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

На підставі ст. 40-1 КУпАП, за умови накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, із нього належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на день розгляду справи становить 384 грн. 20 коп. ( ч.5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674 VI).

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 33-35, 130, 221, 247, 251-252, 283-285 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 20 740 (двадцять тисяч сімсот сорок) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп. на користь держави.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України.

Суддя І.В. Явіца