Справа № 302/366/18
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

15.01.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу в частині доводів клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яку подав керівник Хустської місцевої прокуратури Зовдун С. П. (далі - прокурор),

в с т а н о в и в :

постановою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24 квітня 2018 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець АДРЕСА_1, громадянин України, неодружений, не працюючий, не судимий,

визнаний винним у вчиненні передбаченого ст. 183-1 КУпАП адміністративного правопорушення і на нього накладено адміністративне стягнення у виді виконання суспільно корисних робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн..

Із постанови судді вбачається, що на виконанні в Міжгірському РВ ДВС перебуває виконавче провадження АСВП № 33868097 із примусового виконання виконавчого листа № 2-268, виданого 08.08.2012 Міжгірським районним судом Закарпатської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини його доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно. 15.08.2012 на підставі вищевказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження. Боржник ОСОБА_2 за виконавчим листом належно не сплачував аліменти на утримання дітей. Згідно з розрахунком державного виконавця від 01.02.2018 заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.02.2018 становить суму 71219,01 грн., яка сукупно перевищує суму платежів (аліментів) за шість місяців із дня пред'явлення виконавчого документу до виконання.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді від 24.04.2018, а також про скасування постанови та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення. Посилається на те, що строк на апеляційне оскарження пропустив із поважних причин, оскільки участь прокурора в розгляді даної категорії справ не передбачена законом, а про існування оскаржуваної постанови прокурору стало відомо лише з відповіді суду № 302/366/18/2444/18 вих. від 14.12.2018. Стверджує, що під час розгляду справи та винесенні оскаржуваної постанови, суд першої інстанції не врахував те, що період заборгованості ОСОБА_2 виник до набрання чинності ст. 183-1 КУпАП, у зв'язку із чим, його не може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, встановлене Законом, що набрав чинності вже після його вчинення, так як Закон, що встановлює адміністративну відповідальність не має зворотної сили в часі.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення задоволенню не підлягає з таких підстав.

Частиною 2 статті 294 КУпАП передбачено, що постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів із дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений із поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Вищевказана норма ч. 2 ст. 294 КУпАП забезпечує, за аналогією із правом на доступ до суду, закріпленим у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законну мету й не порушує саму сутність цього права.

Апеляційний суд може поновити строк на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, якщо його було порушено з поважних причин (хвороба, відрядження, стихійне лихо, хвороба близьких родичів тощо).

Апеляційний суд виходить із того, що про поважність причин на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об'єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, які виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що оскаржувана постанова винесена 24.04.2018, що свідчить про те, що, відповідно до ст. 294 КУпАП, останнім днем подання на неї апеляційної скарги є 04.05.2018.

З матеріалів справи також убачається, що апеляційну скаргу прокурор подав до Міжгірського районного суду Закарпатської області 21.12.2018, тобто із пропуском передбаченого ч. 2 ст. 294 КУпАП десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови від 24.04.2018 (майже через 8 місяців із моменту винесення постанови).

Підстави, на які прокурор посилається у підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження (участь прокурора в розгляді даної категорії справ не передбачена законом, обізнаність про існування оскаржуваної постанови прокурором лише 14.12.2018), апеляційний суд не може визнати поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження з огляду на наступне.

Так, як убачається з доводів клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, прокурор не посилається на те, які саме причини, що можуть визнаватися судом поважними, перешкодили йому реалізувати свої повноваження, у тому числі й прийняти участь у розгляді справи судом першої інстанції та подати апеляційну скаргу в установлений законом строк.

Разом із цим, за змістом ч. 1 ст. 287 КУпАП (у редакції зі змінами від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ), постанова в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором лише у випадках, передбачених частиною 5 ст. 7 цього Кодексу, якою передбачено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч. 1 ст. 287 та ч. 5 ст. 7 КУпАП кореспондуються з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого однією з функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст. 26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно із судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Однак, оскаржуваною постановою заходи примусового характеру, пов'язані з обмеженням особистої свободи громадян, не застосовувались, у тому числі з обмеженням особистої свободи гр. ОСОБА_2, що також свідчить про те, що в даному випадку прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч. 5 ст. 7 КУпАП та не має законодавчо визначених повноважень на оскарження судового рішення згідно зі ст. 287 КУпАП та ч. 2 ст. 294 КУпАП, якою визначено вичерпний перелік осіб, які наділені правом на апеляційне оскарження, і прокурор, як учасник провадження в справах про адміністративні правопорушення, виключений із зазначеного переліку суб'єктів апеляційного оскарження на підставі Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ, шляхом внесення змін у ч. 2 ст. 294 КУпАП, тобто позбавлений права оскаржувати рішення судів першої інстанції, постановлені за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Тому, наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи про поновлення строку на апеляційне оскарження, на переконання апеляційного суду, не дають підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, у зв'язку із чим, апеляційна скарга, подана із пропуском строку на апеляційне оскарження, підлягає поверненню апелянту.

При прийнятті рішення про відмову прокурору в поновленні строку на апеляційне оскарження та повернення апеляційної скарги апеляційний суд також враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що прокурором не наведено поважних причин і не надано жодних доказів у підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення та повноважень на апеляційне оскарження судового рішення; що пропущений строк є значним; що необґрунтоване поновлення процесуального строку на оскарження судового рішення, у тому числі й особі, яка не має на це права, порушує принцип юридичної визначеності і перешкоджає своєчасному виконанню рішення суду, яке набуло законної сили.

Разом із тим, апеляційний суд зазначає, що при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

подане керівником Хустської місцевої прокуратури Зовдуном С. П. клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення залишити без задоволення й відмовити у поновленні пропущеного строку.

Апеляційну скаргу, яку подав керівник Хустської місцевої прокуратури Зовдун С. П. на постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24 квітня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КУпАП, - повернути керівнику Хустської місцевої прокуратури як особі, що її подала.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан