КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/2608/2019 Суддя 1 інстанції - Скорик А.В.
Категорія: ч. 3 ст. 173-4 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 3 ст. 173-4 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року, ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Постановою суду встановлено, що 03.05.2019 року за адресою: АДРЕСА_2 , 10 «Б» в ЗОШ № 35 виявлено факт булінгу психологічного характеру, вчиненого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого є ОСОБА_3 , по відношенню до учня 4-А класу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: ОСОБА_5 систематично погрожував та вимагав гроші у ОСОБА_4 , внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю останнього.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Святошинського районного суду міста Києва Скоріна A.B. від 29 травня 2019 року скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю у діях складу правопорушення, передбаченого ч. З ст. 173-4 КУпАП.

За доводами апелянта, постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначає, що в протоколі суть адміністративного правопорушення, викладена в загальних рисах без конкретизації об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. З ст. 173-4 КУпАП, зокрема, в протоколі не зазначено, які саме насильницькі дії були вчинені ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього учня 4 класу, які наслідки викликали вказані дії і чи були вони взагалі, чи мало діяння систематичний характер, якщо так то в який період часу, з конкретною вказівкою на час кожної події. При цьому, зазначаючи у протоколі про адміністративне правопорушення про вчинення ОСОБА_2 психологічного булінгу, інспектор поліції не розкриває зміст таких дій або бездіяльності, і в чому конкретно це виразилось. Як наслідок, взагалі неможливо зрозуміти з протоколу, в чому обвинувачується особа.

Апелянт стверджує, що відсутність у протоколі суті адміністративного правопорушення порушує право особи на захист і унеможливлює для суду усунути зазначені недоліки самостійно, адже розглядаючи справу, суд зберігає неупередженість і не може вийти за рамки пред`явленого обвинувачення (протоколу), і так само самостійно знаходити нові обставини та підстави для засудження особи, займаючи тим самим обвинувальну позицію у справі.

ОСОБА_1 зазначає, що на вказані недоліки нею було звернуто увагу суду першої інстанції у своїх письмових поясненнях та в суді, однак суд вийшов за межі пред`явленого обвинувачення (протоколу), самостійно виклав суть адміністративного правопорушення, яка не була зазначена у протоколі, тим самим зайняв обвинувальну позицію у справі. При цьому, в порушення вимог ст. 256 КУпАП, судом у постанові взагалі не зазначено час вчинення адміністративного правопорушення.

Крім цього, апелянт вказує на те, що нею зверталася увага суду на те, до протоколу не надається жодного доказу на підтвердження даних, викладених у протоколі, щодо систематичного психологічного булінгу, який мав місце в період часу з 11.04.2019 по 22.04.2019 року, а долучені до протоколу пояснення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , є суперечливим та викликають сумніви.

ОСОБА_1 зазначає, що з пояснень ОСОБА_8 вбачається, що 11.04.2019, 16.04.2019 та 22.04.2019 до її сина ОСОБА_4 систематично підходили учні 9-В класу ЗОШ №35 ОСОБА_9 та мій син ОСОБА_2 . При цьому, 22.04.2019 року до ОСОБА_4 , як вбачається з пояснень ОСОБА_8 , підходив лише ОСОБА_9 зі своєю дівчиною, що суперечить змісту протоколу, в якому вказано, що нібито мій син 22.04.2019 року вчиняв психологічний булінг. Вчитель початкової школи ОСОБА_6 пояснила, що 22.04.2019 року ОСОБА_4 повідомив їй, що до нього підходив один із хлопців і вимагав гроші. Тоді учениця її класу показала відео, на якому ОСОБА_4 впізнав ОСОБА_11 23.04.2019 року при перегляді записів відеокамери за 22.04.2019 року ОСОБА_4 на відео впізнав її сина ОСОБА_2 . З пояснень заступника директора школи з виховної роботи ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_4 22.04.2019 року взагалі був відсутній у школі, а згодом о 16 год. ОСОБА_12 принесла доповідну записку щодо знущання над сином. 23.04.2019 року класний керівник привів ОСОБА_4 до неї, де він їй повідомив про систематичне вимагання та залякування з боку невідомих йому старшокласників. Після чого вона запропонувала переглянути відео з камер спостереження, де ОСОБА_4 впізнав мого сина ОСОБА_1 , але момент їх спілкування був у "сліпій зоні", а тому вона показала фото учнів 9-В класу, на якому ОСОБА_4 впізнав ОСОБА_11 та ОСОБА_1 .

Апелянт звертає увагу суду на те, що ОСОБА_4 пред`являються для впізнання записи з камер спостереження та фото 23.04.2019 року, де він впізнає ОСОБА_11 та ОСОБА_1 як осіб, які начебто у нього вимагають гроші, однак напередодні 22.04.2019 року мати ОСОБА_4 у своїй доповідній вже зазначає прізвища ОСОБА_11 та ОСОБА_1 , що викликає сумніви щодо достовірності обставин, викладених у письмових поясненнях зазначених вище осіб, проте суд першої інстанції не надав її доводам належної оцінки, взагалі не відобразив їх у своєму рішенні та не навів жодних мотивів їх відхилення.

ОСОБА_1 стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення, який було складено щодо мене, сам по собі, без доказів на підтвердження викладених в ньому обставин, не може бути безспірним доказом винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП, приймаючи рішення про її винуватість, суддя формально послався в постанові на протокол про адміністративне правопорушення, за межі якого він вийшов, що є недопустимим, пояснення свідків та наявні в матеріалах справи інші докази, проте належної оцінки усім доказам не надав і залишив поза увагою питання щодо суперечності цих доказів, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявності в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП.

Також апелянт зазначає, що в постанові зазначено про те, що поясненнями ОСОБА_4 та письмовими матеріалами підтверджено факт вчинення психологічного цькування ОСОБА_9 та ОСОБА_18 , хоча відносно ОСОБА_9 матеріали справи про адміністративне правопорушення не розглядалися, таким чином суддя порушив принцип презумпції невинуватості, оскільки визнав провину особи щодо якої справу не розглядав.

Крім цього вказує на те, що зміст постанови суду містить посилання на статті Сімейного кодексу України щодо обов`язку батьків виховувати свою дитину, що є незрозумілим для апелянта, оскільки вона ніколи не ухилялася від виконання батьківських обов`язків та протокол за ст. 184 КУпАП за невиконання обов`язків щодо виховання дитини щодо неї не складався.

Наведені обставини, на думку апелянта, свідчать про упередженість та необ`єктивність судді при розгляді цієї справи.

ОСОБА_8 та представник служби у справах дітей та сім?ї Святошинської районної в м. Києві Державної адміністратиції, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися. Разом з тим від начальника служби у справах дітей та сім?ї Святошинської районної в м. Києві Державної адміністратиції надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 у відсутність представника служби. Від ОСОБА_8 також надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність і відсутність її сина - ОСОБА_4.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, вивчивши матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, а судове рішення згідно закону повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП - орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 256 КУпАП та вимог «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України за № 1376 від 06.11.2015 року та ст. 256 КУпАП у протоколі про адмінправопорушення поряд з іншим, повинно бути чітко зазначено місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення зазначеним у статті КУпАП за якою складено протокол, а до протоколу повинні бути додані докази вчиненого правопорушення.

При цьому суть адміністративного правопорушення має бути конкретною за змістом, викладеною з урахуванням суб`єктивних та об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 173-4 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 060381 від 03.03.2019 року щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст. 173-4 КУпАП, у період часу з 11.04.2019 року по 22.04.2019 року за адресою: м. Київ, вул. Г. Юри, 10-Б, в приміщенні ЗОШ №5 учень 9-го класу неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , систематично вчиняв психологічний булінг по відношенню до малолітнього учня 4-го класу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю останнього.

Відповідно до ч.3 ст. 173-4 КУпАП, адміністративна відповідальність батьків настає за вчинення малолітніми або неповнолітніми особами віком від 14 до 16 років булінгу (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п.31 ст. 1 Закону України "Про освіту" - типовими ознаками булінгу (цькування) є: систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності); дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

З аналізу вказаного протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть адміністративного правопорушення, викладена в загальних рисах без конкретизації об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП, зокрема, в протоколі вказано про вчинення ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_4 психологічного булінгу, проте, не конкретизовано, які саме насильницькі дії були вчинені порушником по відношенню до потерпілого та коли саме.

Відтак, в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не в повній мірі виписана об`єктивна сторона складу інкримінованого правопорушення.

Разом з тим, в порушення вимог ст. 278 КУпАП, місцевий суд притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-4 КУпАП, при тому, що дані матеріали слід було направити на доопрацювання.

Невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону унеможливлює прийняття у справі законного й обґрунтованого судового рішення. Тому без усунення зазначених вище недоліків протоколу про адміністративне правопорушення розгляд справи є неможливим.

Відповідно до ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі.

Верховним Судом України визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення (п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14).

Зазначені вище недоліки при підготовці матеріалів справи про адміністративне правопорушення позбавляють апеляційний суд можливості належно оцінити наявні матеріали для прийняття законного та обґрунтованого рішення про наявність чи відсутність вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП.

Враховуючи те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки суть адміністративного правопорушення, викладена в загальних рисах без конкретизації об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП, що є перешкодою розгляду справи по суті, а норма закону про перевірку суддею правильності його складення дотримана не була, враховуючи положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд виходить за межі апеляційної скарги та приходить до висновку, що матеріали необхідно повернути для їх доопрацювання з метою усунення вищевказаних недоліків. З цих підстав інші доводи апеляційної скарги судом не перевіряються.

Керуючись ст.ст. 278, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень - скасувати.

Матеріали справи про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.173-4 КУпАП повернути до Святошинського УП ГУНП в м. Києві для належного оформлення у відповідності до вимог КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал