Справа № 738/451/19 Головуючий у 1 інстанції Сова Т. Г.
Провадження № 33/4823/177/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2019 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд у складі судді судової палати у кримінальних справах Баглая І.П.,

з участю прокурора Карася В.М.,

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою прокурора на постанову Менського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2019 року.

Цією постановою справи №738/451/19 (провадження № 3/738/100/2019) та №738/452/19 (провадження №3/738/101/2019) об`єднані в одне провадження з присвоєнням №738/451/19 (провадження №3/738/100/2019), а об`єднане провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , складу правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Місцевий суд зазначив, що, згідно протоколу №54 про адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією від 26 лютого 2019 року, складеного оперуповноваженим міжрайонного відділу № 3 (м. Мена) Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України лейтенантом поліції ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Державної установи «Домницький виправний центр №135», тобто у відповідності до пп. «д» п. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» №1700-VII від 14.10.2014 року, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, у порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», під час припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави, несвоєчасно, без поважних причин, 17 січня 2019 року, шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, за формою, що визначається Національним агентством з питань запобігання корупції, хоча був звільнений 25 липня 2017 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З протоколу №55 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 26 лютого 2019 року, складеного тим же ОСОБА_2 , слідує, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Державної установи «Домницький виправний центр № 135», у відповідності до пп. «д» п. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14.10.2014 року, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, у порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», у встановлений законом термін наступного року після припинення діяльності, шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, несвоєчасно, без поважних причин, 17 січня 2019 року подав декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за минулий (2017) рік, за формою, що визначається Національним агентством, хоча мав би подати її до 01 квітня 2018 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Місцевий суд прийшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 такої ознаки складу інкримінованих правопорушень як умисел на їхнє скоєння і закрив провадження

В апеляційній скарзі прокурор просить постанову місцевого суду скасувати та ухвалити нову, визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні інкримінованих адміністративних правопорушень і притягнути до адміністративної відповідальності у виді 850 грн. штрафу. Вважає безпідставним посилання місцевого суду на зайнятість протягом 2017-2019 років ОСОБА_1 , відсутність у нього часу для заповнення декларації, пов`язану з «новою роботою заклопотаність, новим родом діяльності, зміною сталого способу життя, навантаженням, пов`язаним з вивченням нових нормативних актів». Суд також вважав, що оскільки в діянні ОСОБА_1 не доведено умислу на вчинення інкримінованих правопорушень, то відсутні склади цих діянь. З наведеними доводами суду не погоджується виходячи з матеріальних норм права, фактичних даних, що є у справі, та їх всебічної, повної та об`єктивної оцінки в сукупності, відповідно до вимог статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Так, відповідно до протоколів про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 ставилось у провину несвоєчасне подання декларації при звільненні та щорічної, тобто вчинення правопорушень, передбачених частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Такі обов`язкові для корупційного правопорушення ознаки його суб`єктивної сторони, як умисел, корисливий або інший особистий інтерес та інші, про які зазначив суд, не є обов`язковими для правопорушень, пов`язаних з корупцією, до яких відноситься і вчинені ОСОБА_1 діяння. Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 був ознайомлений з вимогами Закону України «Про запобігання корупції» (у тому числі про це зазначено у поясненні, наданому при складанні протоколу про вчинення адміністративного правопорушення і про що ОСОБА_1 зазначав у судовому засіданні), за 4 місяці до звільнення ОСОБА_1 було подано щорічну декларацію за 2016 рік, він своєчасно отримав електронний цифровий підпис для подання декларацій, що є достатнім для настання відповідальності за умисне невиконання цього обов`язку. За таких обставин, на думку автора апеляційної скарги, очевидним є умисне порушення ним встановленого Законом України «Про запобігання корупції» терміну подання декларацій. У ході розгляду справи ОСОБА_1 не наведено жодного доводу про наявність об`єктивних обставин, які б перешкодили йому подати декларації вчасно.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства, по між іншим, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Стаття 250 Кодексу України про адміністративні правопорушення зобов`язує прокурора в обов`язковому порядку приймати участь в провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 1724 1729 цього Кодексу.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про наявність у прокурора права на апеляційне оскарження даної категорії справ.

У той же час, із матеріалів справи, пояснень сторін обвинувачення та захисту, доводів апеляційної скарги вбачається, що вона не обґрунтована.

В апеляційному суді ОСОБА_1 підтвердив, що під час його роботи в Державній установі «Домницький виправний центр №135», у рамках службової підготовки працівникам установи і йому теж довели до відома про існування Закону України «Про запобігання корупції». За цим законом, ще працюючи у вказаному центрі, він один раз подавав щорічну, за 2016 рік, декларацію і незабаром звільнився. Коли у січні 2019 року йому зателефонували із податкової і повідомили, що він мусив свого часу подати декларації у зв`язку із звільненням і щорічну, він практично зразу ж це зробив. Раніше він цього не зробив, бо не знав про такий свій обов`язок і ніхто йому цього не роз`яснив.

У судовому засіданні прокурор не зміг привести аргументи які заслуговували б на увагу, що повідомлення з роз`ясненням інспектора групи по роботі з персоналом Закону України «Про запобігання корупції» (а.с. 17) адресоване « ОСОБА_3 !» без зазначення прізвища і адреси та за відсутності даних про ознайомлення з ним ОСОБА_1 , адресоване саме йому.

Не заслуговує на увагу і посилання сторони обвинувачення на частину 1 статті 172-6 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка «… розташована у його Главі 13-А, що має назву «Адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією… та … абзац 11 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», що діяння, яке не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині 1 статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність є корупційним.

ОСОБА_1 заявив, що має професію столяра, з юриспруденцією не знайомий і наполягав, що умислу на порушення закону не мав, а як тільки дізнався про такий обов`язок - тут же подав декларації.

Оскільки інкриміновані діяння не містять ознак корупції, а лише порушують встановлені Законом вимоги, заборони та обмеження, жодних даних про обізнаність ОСОБА_1 з цими вимогами нема, а ознайомлення з наявністю Закону не можна вважати ознайомленням з його вимогами, тому апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість постанови місцевого суду.

Посилання сторони обвинувачення, що умисел, корисливий або інший особистий інтерес та інші, про які зазначив суд, не є обов`язковими для правопорушень, пов`язаних з корупцією, до яких відноситься і вчинені ОСОБА_1 діяння не ґрунтуються на Законі, а окрім того ця ж сторона зазначає, що інкриміновані діяння не містять ознак корупції.

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а постанову Менського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2019 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяІ. П. Баглай