Справа № 212/9736/19
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 грудня 2019 року м. Кривий Ріг
Суддя Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Дехта Р.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 за ст. 164 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
18 листопада 2019 року у провадження Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.
Відповідно до протоколу серії ГП №305514 про адміністративне правопорушення, зазначено, що 03 жовтня 2019 року об 15 години 31 хвилина за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Женевська, 3-а, ОСОБА_1 здійснила реалізацію дизельного пального у кількості 2 літрів за 48,0 гривень без наявної ліцензії на право здійснення вказаного виду господарської діяльності, чим порушила порядок здійснення господарської діяльності.
Під час розгляду справи ОСОБА_1 зазначила, що вину у скоєнні адміністративного правопорушення не визнає, просить суд прийняти законне рішення, від дачі поясне нень на підставі статті 63 Конституції України відмовляється.
Суддя встановив, що до матеріалів справи долучено пояснення громадянина ОСОБА_2 (дата не зазначена), якому ОСОБА_2 зазначає, що придбав 2 літра дизельного палива за ціною 24 гривні 50 копійок за літр.
В судовому засіданні судом встановлено, що протоколі зазначено, що ОСОБА_1 здійснила реалізацію дизельного пального у кількості 2 літрів за 48,0 гривень.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.
Згідно рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.
Отже, з урахуванням вказаних вимог закону вбачається, що на особу, яка склала протокол відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП покладено обов`язок надати суду отримані у відповідності до вимог діючого законодавства докази, за результатами послідовного аналізу та оцінки, в яких не залишиться місце сумнівам, щодо вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення. Проте наявність вказаних сумнівів не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом". Разом з тим, адміністративний матеріал містить лише протокол про адміністративне правопорушення без будь-яких інших доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.
Отже, навіть не зважаючи на відсутність в матеріалах справи про адміністративне правопорушення будь-яких доказів вини ОСОБА_1 , сам протокол наданий співробітником поліції не містить жодних відомостей стосовно здійснення ОСОБА_1 саме господарської діяльності, а не діяльності стосовно господарчого забезпечення негосподарюючих суб`єктів. Оскільки, сам по собі запис в протоколі про адміністративне правопорушення «встановлений факт реалізації ОСОБА_1 дизельного палива, без наявної ліцензії на право здійснення відповідної господарської діяльності, без документів державної реєстрації суб`єкта господарювання», який по суті є адміністративним обвинуваченням, не містить складу адміністративного правопорушення оскільки в ньому відсутні твердження особи, яка склала протокол, про зайняття ОСОБА_1 саме господарською діяльністю (реалізацію продукції, що має цінову визначеність).
Більше того, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів стосовно наявності, відсутності державної реєстрації ОСОБА_1 як суб`єкта господарювання, а також наявності чи відсутності у вказаної особи ліцензій (довідок з уповноважених органів реєстрації тощо).
Поряд з цим, слід зазначити, що враховуючи положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України», рішення від 09.06.2011 року, «Малофєєва проти Росії», рішення від 30.05.2013 року, «Карелін проти Росії», рішення від 20.09.2016 року, беручи до уваги склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.164 КУпАП України, необхідно виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суддя з огляду на матеріали справи та пояснення представника правопорушника, дійшов наступного висновку.
Так, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
У відповідності зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, що закріплено ст. 252 КУпАП.
Детально вивчивши та дослідивши протокол про адміністративне правопорушення, суддя приходить до висновку, що факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного порушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП не знаходить свого підтвердження, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені свідки правопорушення, не надані їх пояснення, при цьому матеріали справи окрім протоколу про адміністративне правопорушення та рапорту не містять жодного іншого доказу на підтвердження вини ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.
Таким чином, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суддя дійшов висновку, що докази здобуті при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення, не підтверджують склад адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 передбачений ст. 164 ч. 1 КУпАП, а тому, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю.
Згідно ст. 247 КУпАП, розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. ст. 38, 247 п. 7, 284 КУпАП, суддя
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст.164 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Апеляційна скарга подаються до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя Р.В.Дехта