Провадження № 33/4820/143/19
Справа № 671/2411/18 Головуючий в 1-й інстанції Павлова А. С.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Федорова Н. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року м. Хмельницький

Суддя Хмельницького апеляційного суду Федорова Н.О., з участю секретаря судового засідання Купельської Н.П., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, захисника адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 8 лютого 2019 року, -

в с т а н о в и л а :

Цією постановою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительку АДРЕСА_1, приватного підприємця,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 384 грн. 20 коп. судового збору.

За постановою суду, ОСОБА_1 11 листопада 2018 року о 21 год. 20 хв. по вул. Незалежності в м. Волочиську Хмельницької області поблизу АЗС «ОККО» керувала автомобілем марки «Ніссан», н.з. 534-58ОА з ознаками алкогольного спяніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан спяніння відмовилась у присутності двох свідків.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вважає постанову незаконною у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд не зясував причину зупинки її транспортного засобу працівниками поліції, що потягло незаконність всіх подальших дій поліцейських.

На місці зупинки транспортного засобу їй не розяснювалися права, передбачені ст. 268 КУпАП, а отже вона була позбавлена можливості ними скористатись. Окрім того, вона попереджала поліцейського про те, що за національністю є молдаванкою та лише частково розуміє українську мову. Натомість, він на це не реагував, говорив швидко, внаслідок чого вона не розуміла всієї суті розмови.

В матеріалах справи відсутнє направлення водія на медичний огляд, що свідчить про те, що поліцейський не направляв її у встановленому законом порядку у заклад охорони здоров'я для проведення такого.

Судом безпідставно взято до уваги письмові пояснення свідків, так як останні жодного разу не з'являлись в судове засідання.

Суд не взяв до уваги того, що в акті огляду на стан алкогольного сп'яніння відсутня дата його складання.

Суд залишив поза увагою те, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 026238 від 11.11.2018 року вказано «проходити експертизу на місці зупинки», однак згідно п. 2.5. ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти медичний огляд, що вказує на порушення порядку проходження огляду на стан сп'яніння.

Що ж стосується даних, які містяться на відеозаписі події, то такі є неналеженими доказами, через те, що зібрані з порушенням вимог закону. Так, вказані записи є не безперервнимими, а записані та надані суду частинами.

Всупереч вимогам закону, її не було відсторонено від керування автомобілем, автомобіль не арештований, для керування іншому водієві не переданий. Отже, в стані сп»яніння вона не знаходилась.

Також судом не перевірено правомірність перебування, зупинки, перевірки документів та складання адміністративного протоколу працівниками СРПП Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області на іншій території обслуговування (Волочиського р-ну), яка не входить до території обслуговування Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_1 та її захисника адвоката ОСОБА_2 на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені в ній доводи, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляції, суд вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та обєктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та зясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону під час розгляду даної справи виконанні судом першої інстанції.

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 не визнала своєї вини, її винуватість у вчиненні вищезазначеного адмінправопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, досліджених як судом першої інстанції, так і апеляційним судом.

Зокрема, даними:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 026238 від 11.11.2018 року, відповідно до яких 11 листопада 2018 року о 21 год. 20 хв. в м. Волочиськ по вул. Незалежності поблизу АЗС «ОККО», ОСОБА_3 керувала транспортним засобом «Nissan», д.н. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Проходити експертизу на місці зупинки за допомогою приладу «Drager», а також в медичному закладі відмовилась в присутності двох свідків (а.с.1);

- акту огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно яких водій ОСОБА_3 відмовилась проходити огляд у присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.3);

- письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, згідно яких 11 листопада 2018 року о 21 год. 25 хв. вони були запрошені працівниками поліції у якості свідків при складанні протоколу про адмінправопорушення за ст. 130 КУпАП відносно водія ОСОБА_1 У їх присутності остання відмовилася проходити огляд на стан спяніння. Такі пояснення свідки підтвердили своїми підписами (а.с.4-5);

- даними відеозаписів, з якими ознайомився апеляційний суд, та з яких вбачається, що на пропозицію інспектора поліції пройти огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів та у медичному закладі ОСОБА_1 відмовилась (а.с.33).

Враховуючи сукупність вищевказаних доказів, суд першої інстанції, повно, всебічно та обєктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав її винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дані докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Докази, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не розяснювались права ст. 268 КУпАП є безпідставними. Так, в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 026238 від 11.11.2018 року зазначено, що особі повідомлялись вищевказані права. Окрім того, такі їй розяснювались як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді.

Доводи ОСОБА_1 про те, що фактично було порушено її право на захист, оскільки вона є за національністю молдаванкою та до кінця не розуміла суті розмови між нею та поліцейським, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до оглянутого паспорту вона є громадянкою України, чітко відповідала на всі поставлені українською мовою головуючою питання, клопотань про надання їй перекладача не заявляла.

Що стосується відсутності у матеріалах справи направлення апелянтки на медичний огляд, то слід виходити з наступного.

Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається з вищевикладених досліджених судом доказів, ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду на стан спяніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі. Отже, підстави надавати (виписувати) їй направлення для проходження такого у медичному закладі у поліцейського були відсутні.

Твердження апелянта про те, що письмові пояснення свідків є неналежним доказом у справі, оскільки такі свідки не надали свої покази в суді першої інстанції, апеляційний суд до уваги не приймає з наступних підстав.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Наявні у справі письмові пояснення свідків отримані у встановленому законом порядку та є належними та допустимими доказами.

Докази на підтвердження протилежного, в матеріалах справи відсутні.

Окрім того, суд першої інстанції прийшов до висновку, що докази, які наявні у матеріалах справи є достатніми та необхідними для встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції. Натомість, будь-які клопотання про допит свідків судом апеляційної інстанції матеріали справи не містять.

Що стосується відсутності у акті огляду дати та часу відмови від проходження огляду на стан спяніння, то такі не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП саме у час та місці, вказаному у протоколі, оскільки підтверджуються сукупністю вищевказаних зібраних по справі доказів, зокрема даними: протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 026238 від 11.11.2018 року, акту огляду на стан алкогольного спяніння, письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Що стосується посилання у протоколі про адміністративне правопорушення на те, що ОСОБА_1 відмовилась від проходження експертизи на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, а не від огляду, то вказана описка також не спростовує факту відмови апелянти саме від огляду на стан спяніння, оскільки остання у судовому засіданні підтвердила вказаний факт, пояснивши, що не захотіла продувати саме технічний пристрій, а не проходити експертизу.

Доводи про те, що відеозапис не може бути належним доказом, оскільки він записаний частинами, апеляційний суд до уваги не приймає.

У Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня норма, яка б передбачала правове визначення понять належності та допустимості доказів у справах про адміністративні правопорушення. Тому суд вважає, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінально-процесуальному законодавстві.

Так, відповідно до приписів ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснила, що розмова між нею та поліцейськими тривала близько 40 хвилин. Матеріали справи містять диск із відеозаписом тривалістю лише близько півтори хвилини. Разом з тим, дані, які містяться на ньому, відповідають дійсності та правдиво відображають події, які відбувались того дня. Отже, диск з відеозаписом події є належним доказом у справі, який підтверджує наявність обставин, що описані вище.

Що стосується відсутності в матеріалах справи акту відсторонення від керування транспортним засобом, суд до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_1 в апеляційному суді пояснила, що після зупинки транспортного засобу працівниками поліції вона не продовжувала керувати автомобілем. Отже, підстав її відсторонювати від керування транспортним засобом у поліцейських не було.

Доводи щодо правомірності перебування, зупинки, перевірки документів та складання адміністративного протоколу працівниками СРПП Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області на іншій території обслуговування Волочиського району, яка не входить до території обслуговування Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області, апеляційний суд до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII, поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань.

Згідно ч. 1 ст. 18 вказаного Закону поліцейський зобовязаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обовязки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обовязків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоровя; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у звязку з виконанням службових обовязків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 цього ж Закону поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобовязаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Як вбачається з даних доручення № 212, виданого начальником поліції ОСОБА_6 від 09.11.2018 року, ним доручено Красилівському ВП, Хмельницькому РВнП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області 10 та 11 листопада 2018 року направити в оперативне підпорядкування УПД ГУНП в Хмельницькій області по 2 працівники з числа підпорядкованого особового складу на службових автомобілях для відпрацювання Хмельницької області.

Отже, працівниками поліції Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області було правомірно зупинено автомобіль під керуванням ОСОБА_1 на території Волочиського району та складено протокол щодо апелянта.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

З огляду на викладене, суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовані повно та обєктивно. Вина ОСОБА_1 доведена повністю, а її дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно. Тому твердження апелянта про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставним.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік і відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 8 лютого 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 залишити без змін, а її апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду ОСОБА_7