П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Солом'янського районного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 121 КУпАП,-

за участю особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2,

захисника Короленка Т.Л.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Солом'янського районного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 121 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три місяці.

Відповідно до постанови, ОСОБА_2 28 листопада 2018 року в 19 год. 30 хв., керуючи автомобілем «ДАФ», номерний знак НОМЕР_1, рухався біля будинку № 2 по вул. Великій кільцевій дорозі в м. Києві та в порушення п. 101, 10.3 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Шкода», номерний знак НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Крім того, 28 листопада 2018 року в 19 год. 30 хв. ОСОБА_2 повторно керував автомобілем «ДАФ», номерний знак НОМЕР_1, на осях якого були встановлені ним різні протектори.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити постанову суду в частині накладення на нього адміністративного стягнення та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

Апелянт звертає увагу на те, що відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, проте, на його думку, суд першої інстанції цього не врахував та не дослідив під час ухвалення рішення.

ОСОБА_2 зазначає, що на даний час він користується автомобілем в робочих цілях. Зазначає, що єдиним джерелом його доходів є робота водієм, а без права керувати транспортними засобами він не зможе працювати та утримувати свою сім'ю.

З огляду на викладене, апелянт просить пом'якшити йому адміністративне стягнення.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника Короленка Т.Л., які підтримали апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що під час розгляду справи суд першої інстанції цих вимог закону дотримався в повній мірі.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Викладений у постанові судді висновок про доведеність вини ОСОБА_2. у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 121 КУпАП є законним та обґрунтованим, та ніким не оскаржується.

За доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 не заперечує, що вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, ч. 4 ст. 121 КУпАП, проте вважає, що судом при вирішенні питання про вид стягнення не в повній мірі враховано особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, які пом'якшують відповідальність, відсутність обставин, які обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 порушив п.п. 10.1, 10.3, 31.4.5.2 ПДР України, повторно керував автомобілем «ДАФ», номерний знак НОМЕР_1, на осях якого були встановлені ним різні протектори та перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, що підтверджуються матеріалами справи.

В доводах апеляційної скарги та в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 не зазначає, що визнає свою вину у вчиненому та щиро кається.

Більше того, в апеляційному суді сам ОСОБА_2 та його захисник зазначали, що винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення є саме ОСОБА_4, оскільки останній є власником автомобіля та ним було випущено автомобіль на маршрут з даними технічними несправностями, чим порушено вимоги ПДР України.

Апелянт вважає, що в його діях будь - яких порушень ПДР України немає.

На думку апеляційного суду, такі доводи не ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах.

Статтею 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності.

Відповідно до постанови суду, встановлено, що саме ОСОБА_2 був водієм автомобіля «ДАФ», на осях якого були встановлені ним різні протектори, що фактично не оспорює апелянт. Тому він і повинен нести відповідальність за ст. 121 КУпАП. Оскільки судом розглядається протокол, складений щодо ОСОБА_4, давати оцінку діям інших осіб на предмет наявності в їх діях складу адміністративного правопорушення, суд такого права позбавлений.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини, а саме, що ОСОБА_2 повторно керував автомобілем «ДАФ», на осях якого були встановлені ним різні протектори, що не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

На думку апеляційного суду, доводи апелянта про те, що судом першої інстанції накладено на нього занадто суворе адміністративне стягнення є непереконливими.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Обираючи вид адміністративного стягнення, суд мотивував, чому він вважає за необхідне накласти адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду, що саме такий вид адміністративного стягнення відповідатиме його меті.

Ані ОСОБА_2, ані його захисником не надано суду доказів, ким він працює на підприємстві в ОСОБА_4 і що входить в його службові обов'язки, у зв'язку з чим автомобіль ним використовується для службових поїздок.

З огляду на це, апеляційний суд вважає, що підстав для зміни постанови суду немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Солом'янського районного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 121 КУпАП, залишити без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун