Провадження № 33/4820/144/19
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Федорова Н. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року м. Хмельницький

Суддя Хмельницького апеляційного суду Федорова Н.О., з участю секретаря судового засідання Купельської Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2018 року, -

в с т а н о в и л а :

Цією постановою,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 352 грн. 40 коп. судового збору.

За постановою суду, ОСОБА_1 4 листопада 2018 року о 17 годині 40 хвилин по вул. Старицького, 33 в м. Хмельницькому, керував автомобілем ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння, про що свідчить результат приладу «Драгер» - тест від 04.11.2018 року № 1605 з результатом 0,78 промілле, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову суду вважає необгрунтованою, незаконною, такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, суд безпідставно розглянув справу без його участі, чим позбавив права доведення своєї невинуватості. Натомість, в день розгляду справи він перебував у лікаря.

Також, у протоколі працівниками поліції неправильно зазначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме: вул. Героїв Майдану, 54, що унеможливило його прибуття у судове засідання та участь у ньому.

Окрім того, під час його огляду, всупеч вимогам закону, були відсутні свідки такого. Разом з тим, незалежно від вищевказаного, протокол містить посилання на те, що під час його огляду свідки були присутні та зазначено, що такими були: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

З метою перевірки данного факту суд першої інстанції не викликав їх та не допитав.

Також при визначенні виду та розміру стягнення судом не взято до уваги його характеристику, те, що він є інвалідом ІІІ групи та майновий стан.

Вважає, що огляд на стан сп'яніння на місці проходив під моральним тиском поліцейських, а не добровільно.

Крім того, останні не роз'яснювали йому прав, передбачених ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.

На його думку, протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 218463 від 4 листопада 2018 року не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки у ньому відсутні дані про серію та номер пристрою за допомогою якого проводився огляд на стан спяніння, що позбавило суд можливості перевірити чи допущений такий до використання.

Вважає, що постанова суду є невмотивована, оскільки в ній відсутні будь-які докази на підтвердження порушення водієм конкретних пунктів ПДР України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляції, суд вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та обєктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та зясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону під час розгляду даної справи виконанні судом першої інстанції.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Згідно п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.п. 6, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція), огляд на стан спяніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до п. 6 Розділу ІІ вказаної Інструкції огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Незалежно від того, що ОСОБА_1, як вбачається з апеляційної скарги, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не визнав, висновок суду про наявність в його діях складу вищевказаного правопорушення ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку.

Зокрема, як правильно зазначено, вина ОСОБА_1 доводиться:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 218463 від 4 листопада 2018 року, якими підтверджується, що 4 листопада 2018 року о 17 годині 40 хвилин в м. Хмельницькому по вул. Старицького, 33, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер - 0632» в присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 При цьому, по суті порушення ОСОБА_1 у відповідній графі даного протоколу зазначив: «більше так не буду, пива пити не буду» (а.с. 1);

- даними акту огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено, що огляд проведений у звязку з виявленими ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. Результат огляду 0,78%0. З результатами ОСОБА_1 погодився, про що особисто розписався. (а.с. 2);

- даними роздруківки № 1605 з технічного засобу Drager Alkotest 6810, відповідно до якої особою, яку тестують є ОСОБА_1, результат тесту 0,78 %0 (а.с. 3);

- даними письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3, з яких слідує, що вказані особи були присутні при тому, як ОСОБА_1 за його згодою проходив огляд на стан спяніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер». Такі пояснення свідки підтвердили своїми підписами (а.с. 4);

- відеозапису з нагрудних камер поліцейських, з яких вбачається, що на пропозицію інспектора поліції пройти огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу ОСОБА_1 неодноразово ухилявся від проведення такого огляду, однак у присутності двох свідків, продував технічний прилад Драгер, результат тесту становив 0,78 %0. При цьому пояснив, що випив пива (а.с. 5).

Враховуючи сукупність вищевказаних доказів, суд першої інстанції, повно, всебічно та обєктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до викладеного доводи апеляційної скарги про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими, на увагу суду не заслуговують і спростовуються вищезазначеними доказами.

Доводи апелянта про те, що суд розглянув справу у його відсутність, чим порушив право на захист та справедливий судовий розгляд, є безпідставними.

Відповідно до ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у пятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про час і місце розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про те, що розгляд справи відбудеться 19 листопада 2018 року о 10 год. 00 хв. у Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області, про що останній розписався особисто. Отже, апелянт був належним чином повідомлений про розгляд справи 19 листопада 2018 року у Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду ним надано не було. Крім того, не було додано жодних документів на підтвердження перебування його у лікаря.

Частиною 3 статті 268 КУпАП передбачений виключний перелік статей при розгляді справ за якими присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обовязковою. Категорія справ за ст. 130 КУпАП до вказаного переліку не входить, а тому присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за даною статтею у судовому засіданні не є обовязковою.

А тому, суд першої інстанції правильно, на виконання вимог ст. 277 КУпАП, з дотриманням строків розгляду даної справи, здійснив її судовий розгляд у відсутність ОСОБА_1

Окрім того, в апеляційній інстанції було відновлене право ОСОБА_1 як на особисту участь у судовому засіданні, так і на доведення своєї невинуватості належними та допустимими доказами. Однак, апелянт таким правом не скористався.

Твердження ОСОБА_1 про те, що працівник поліції ввів його в оману, неправильно зазначивши адресу розгляду справи у Хмельницькому міськрайонному суді суд до уваги не приймає, враховуючи наступне.

Як вбачається із відповіді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, адміністрацією установи роботу організовано так, що будь-яка особа, відвідувач суду, яка виявляє, чи тільки думає про виявлення бажання уточнити інформацію, яка її цікавить, отримує її в повному обсязі.

Підстави вважати, що права гр. ОСОБА_1 були обмежені в силу заповнення відповідної графи протоколу адресою суду по вул. Героїв Майдану, 54, в м. Хмельницькому, чи відмова надати інформацію про фактичне місце розгляду отриманих матеріалів, виключається.

Отже, апелянт не був позбавлений можливості отримання повної інформації щодо місця розгляду його справи в Хмельницькому міськрайонному суді.

Крім того, ОСОБА_1 особисто вказує, що в день розгляду його справи відвідував лікаря, а отже у судове засідання не з'явився. Натомість, жодних підтверджуючих документів щодо перебування ним у лікаря саме 19 листопада 2018 року суду не надав, будь-яких заяв та клопотань не надіслав.

Твердження про те, що ОСОБА_1 не було роз'яснено його прав, передбачених ст. 268 КУпАП та 63 Конституції України, є безпідставним.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 218463 від 4 листопада 2018 року зазначено, що особі повідомлялись вищевказані права. Даний протокол підписаний ОСОБА_1 особисто.

Доводи апелянта про те, що огляд на стан сп'яніння на місці він проходив під моральним тиском поліцейських є безпідставними та спростовуються даними наявного у справі відеозапису з нагрудних камер поліцейських.

Так, із вказаного відеозапису, файл +, вбачається, що ОСОБА_1 на пропозицію інспектора поліції пройти огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу неодноразово ухилявся від проведення такого огляду. Однак, за його особистою згодою у присутності двох свідків продув технічний прилад Драгер. Докази, які б підтверджували наявність будь-якого морального тиску з боку поліцейських в матеріалах справи відсутні.

Отже, огляд на стан спяніння на місці ОСОБА_1 пройшов добровільно.

Доводи апеляційної скарги про те, що не відповідає дійсності присутність свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 під час його огляду є надуманими.

Як вбачається із відеозапису нагрудних камер поліцейських, наявного в матеріалах справи (а.с. 6), ОСОБА_1 проходив огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків. Їх присутність чітко вбачається на вказаному відеозаписі.

Крім того, пояснення таких свідків, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 наявні у матеріалах справи (а.с. 4), підписані ними власноручно.

Вказані свідки зазначені і в акті огляду на стан алкогольного сп'яніння (а.с. 2), де вони також особисто розписались. У данному акті зазначені і їх адреси.

Твердження апелянта про те, що при розгляді справи судом першої інстанції була допущена неповнота, так як не були допитані поліцейські та свідки, суд до уваги не приймає, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які заяви та клопотання ОСОБА_1 про допит таких.

Окрім того, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що докази, наявні у справі, є достатніми та необхідними для встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи щодо неврахування судом при накладенні стягнення особової характеристики, групи інвалідності, майнового стану, апеляційний суд до уваги не приймає , оскільки вказані обставини жодним чином не зменшують ступінь суспільної небезпечності вчиненного адміністративного правопорушення та не можуть бути підставою для звільнення особи від накладення стягнень, яке передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАп.

Твердження про те, що протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в такому відсутні дані про серію та номер пристрою, за допомогою якого проводився огляд на стан сп'яніння, що позбавило суд можливості перевірити чи допущений такий до використання, на увагу суду не заслуговує.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема даних протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 218463 від 4 листопада 2018 року, огляд ОСОБА_1 на стан спяніння проводився із застосуванням приладу «Драгер - 0632» (а.с. 1). Крім того, в акті огляду та у роздруківці приладу «Драгер» вказано повну назву приладу Драгер, а саме: Алкотест 6810 прилад ARBH 0632.

Отже, протокол повністю відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Натомість, згідно даних сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA-MI/1-96-2014, виданого 1 вересня 2014 року фірмі Drager Safety AG and CO. KGaA, Німеччина, копія якого надана апеляційному суду на запит, засвідчує, що на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики тип засобів вимірювальної техніки «Газоаналізатори Аlcotest … Interlock XT…, зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за № У788-14.

Міжповірочний інтервал, встановлений під час затвердження типу не більше 1 року.

29 листопада 2017 року газоаналізатор Аlcotest 6810 № ARВН-0632 виробник Drager Safety AG and CO. KGaA, Німеччина, за допомогою якого проводився огляд ОСОБА_1. на стан спяніння, пройшов повірку в результаті якої встановлено, що він відповідає вимогам Методики повірки МПУ 066/05-2013. Зазначене підтверджується копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 12-01/9092 від 29 листопада 2017 року (чинне до 29 листопада 2018 року).

Доводи про те, що в постанові суду відсутні будь-які докази в підтвердження порушення водієм конкретних пунктів ПДР України є безпідставними.

Так, відповідно до постанови суду, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказане зазначено і в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 218463.

Оскільки водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, що підтверджується зібраними у справі доказами, то він порушив пункт 2.9 «а» Правил дорожнього руху, про що правильно зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення та в оскаржуваній постанові.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

З огляду на викладене, суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовані повно та обєктивно. Вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно. Тому твердження апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими та безпідставним.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1. в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік і відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду ОСОБА_6