ПОСТАНОВА

КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

28 січня 2019 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Журавель О.О., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника ДяченкаВ.І., розглянувши матеріали справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_2, з апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 - адвоката ДяченкоВ.І. на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 листопада 2018 року, -

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

З протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 вбачається, що 03.08.2018 року приблизно о 12 годині 15 хвилин в м. Біла Церква по вул. Гайок, 4, на території «Авіаремонтного заводу» ОСОБА_2 не врахував дорожню обстановку, виїжджаючи на дорогу з прилеглої території на велосипеді «Віпер», не надав дорогу автомобілю марки «Honda CR V» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4, в результаті чого сталось зіткнення. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а велосипедист ОСОБА_2 незначні тілесні ушкодження.

Своїми діями гр. ОСОБА_2, порушив п.п. 2.3-б, 10.2,6,7 « Правил Дорожнього руху України».

Не погодившись із постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 листопада 2018 року, захисник ОСОБА_2 - адвокат Дяченко В.І. подав апеляційну скаргу посилаючись на те, що думка суду є передчасною і побудованою на показаннях свідка - працівника Білоцерківського ВП ОСОБА_5., який приймав рішення у справі не у повній мірі з'ясувавши всі важливі деталі справи, не дослідивши обставин справи, які мають істотне значення для виникнення ДТП, що сталась 03.08.2018 року на території бувшого «Авіаремонтного заводу» в місті Біла Церква, Київської області.

_______________________________

Справа № 33/824/1545//2018

Категорія: ст. 124 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Бобкова Н.В.

Апелянт зазначає, що твердження прилегла територія не може бути застосованим до даного перехрестя доріг, оскільки автомобільна дорога по якій рухався ОСОБА_2 має продовження після перехрестя, на якому сталося ДТП, ця автомобільна дорога покрита таким же дорожнім покриттям (асфальтом) як та автомобільна дорога по якій рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_4, знаків пріоритету на цьому перехресті не встановлено, а тому при проїзді перехрестя водії транспортних засобів повинні були керуватися вимогами п. 16.12 Правил дорожнього руху України: На перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов'язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух (нові зміни від 15.11.2017 року), і вимоги цієї норми права не були виконані водієм ОСОБА_4

З двох сторін частини автодороги, по якій рухався велосипедист ОСОБА_2 встановлений дорожній знак 3.21 «В'їзд заборонено», але на даному перехресті велосипедист ОСОБА_2 не заїжджав на частину автодороги на якій встановлювались обмеження руху для транспортних засобів, а виїжджав з цієї частини автодороги не маючи ніяких обмежень виїзду, наближаючись до перехрестя з правої сторони.

Дія дорожнього знака 3.21 не поширюється на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами. Зона дії знака - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту.

Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету, тобто до автодороги на якій встановлений дорожній знак 3.21 може прилягати прилегла територія, а не як автодорога на якій встановлений дорожній знак 3.21являється прилеглою територією, автостоянок, автозаправок та ін. на даній ділянці автодороги не встановлено.

Твердження працівника Білоцерківського ВП ОСОБА_5 про те, що на території «Авіаремонтного заводу» рух здійснюється за встановленими маршрутами, являється особистою думкою працівника поліції, який приймав процесуальне рішення у справі, жодним нормативно-правовим актом не підтверджується.

Твердження «виїхав з кущів», яке неодноразово перераховується в судовому рішенні, не відповідає дійсності, оскільки велосипедист виїхав на перехрестя не з кущів, а рухався по автомобільній дорозі, яка перетинається з іншою автомобільною дорогою, по якій рухався автомобіль під керуванням водія ОСОБА_4

Твердження працівника Білоцерківського ВП ОСОБА_5 «Проїзд заборонено» за вимогами Правил дорожнього руху України не являється тотожнім твердженню «Прилегла територія», крім того такого дорожнього знаку - «Проїзд заборонено» не існує у часі і просторі.

Крім того, до велосипедиста ОСОБА_2 не правильно були застосовані норми права п.п. 2.3-б, 10.2, 6.7 Правил дорожнього руху України, які на думку суду ОСОБА_2 порушив.

Апелянт зазначає, що аналіз дій водія ОСОБА_4 дає підстави вважати, що саме нею було допущено порушення вимог Правил дорожнього руху, а саме п.п. 2.3-б, 12.1, 12.3, 12.9-б, 16.12. ПДР України - це ті вимоги ПДР України, яких не дотрималась водій ОСОБА_4 та здійснила наїзд на велосипедиста.

На цих підставах апелянт просить скасувати Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 листопада 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та закрити справу за відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2

Оскільки, інший учасник ДТП ОСОБА_4 була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи апеляційним судом, про що є дані в матеріалах справи, до початку розгляду справи клопотання про відкладення розгляду справи від неї не надходило, а тому, суд вважає можливим розглянути справу без її участі.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, його захисника Дяченка В.І., перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, вивчивши матеріали справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_2 приходжу до висновку, що постанова судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 листопада 2018 року підлягає скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Постанова судді про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення має бути обґрунтована достатніми і незаперечними доказами (сукупність даних протоколу про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновки експерта, тощо).

Однак при розгляді даної справи суддя всупереч вимогам ст. 280 КУпАП, не вжив заходів для належноїперевірки обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та фактично визнав ОСОБА_2 винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП без будь-якого судового розгляду, не дослідивши не тільки його пояснення і заперечення, а й тих незначних доказів, що містяться в матеріалах справи, не давши їм належну й об'єктивну оцінку.

Так, диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу автомобільних доріг вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

При цьому, умовами настання саме адміністративної відповідальності є наявний причинний зв'язок між порушеннями правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди, а також відсутність наслідків діяння у вигляді, зокрема, спричинення учасникам ДТП середньої тяжкості чи тяжких тілесних ушкоджень (у противному випадку діяння кваліфікується як злочин).

Як встановлено в апеляційному засіданні в наслідок ДТП, яка відбулася 3 серпня 2018 року близько 12 год. 15 хв. в місті Біла Церква по вул. Гайок, 4 за участі водія ОСОБА_4 та велосипедиста ОСОБА_2, останній отримав тілесні ушкодження, а саме: струс головного мозку та садна правого гомілковоступневого суглобу, що підтверджується наданими медичними документами - виписка з медичної карти стаціонарного хворого № 8695, листки непрацездатності (Серії АДТ № 026197 та № 026200), які видані Білоцерківською міською лікарнею №2.

Отже, тілесні ушкодження, що отримав ОСОБА_2 внаслідок ДТП, призвели до тривалого розладу здоров'я строком понад 21 день, а тому їх можна віднести до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Заподіяння ж внаслідок ДТП фізичної шкоди у вигляді середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що є в даному випадку, тягне за собою кримінальну відповідальність, передбачену ст. 286 КК України.

Водночас з матеріалів справи слідує, що відомості до ЄРДР за фактом ДТП, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, органами досудового розслідування внесені не були, при цьому, орган дізнання послався на те, що відсутні дані які б вказували на наявність кримінального правопорушення.

Однак, такі висновки органів поліції не узгоджуються та прямо суперечать із наданих в апеляційному засіданні доказами, а саме, медичними документами з яких встановлено, що в наслідок ДТП ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, що призвели до тривалого розладу здоров'я строком понад 21 день, та ступінь тяжкості цих ушкоджень за наслідками ДТП може утворювати об'єктивну сторону складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

У відповідності до вимог ст. 253 КУпАП, якщо при розгляді справи орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування.

З огляду на вищевказане, суд апеляційної інстанції на даний час позбавлений можливості прийняти остаточне рішення по даній справі, а тому постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 листопада 2018 року підлягає скасуванню з направленням матеріалів справи органу досудового розслідування - Білоцерківському відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області для прийняття рішення у відповідності до вимог законодавства.

Оскільки апеляційні вимоги захисника в частині закриття провадження у справі відносно ОСОБА_2, враховуючи вищенаведене, є передчасними, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційної інстанції -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 - адвоката Дяченко В.І. на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 листопада 2018 року - задовольнити частково.

Постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 листопада 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП - скасувати.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення за фактом ДТП за участі водія ОСОБА_4 та велосипедиста ОСОБА_2, направити органу досудового розслідування - Білоцерківському відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області для розгляду справи по суті відповідно до вимог закону.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду О.О.Журавель