Номер провадження 33/816/411/19 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 592/13465/19 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 Р. М. на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 11.09.2019, якою на

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 КУпАП накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн із позбавленням права керування т/з на строк 1 рік,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

захисника адвоката Бровка Р. М.,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 адвокат БРОВКО Р. М. просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, оскільки протокол про адміністративне правопорушення та письмові пояснення свідків не є доказами, ОСОБА_3 відмовився пройти огляд на стан сп`яніння тільки на місці зупинки т/з, а в медичному закладі був згоден, однак працівники поліції відповідне прохання проігнорували та не забезпечили його доставку до найближчого закладу охорони здоров`я протягом двох годин, що підтверджується відсутністю направлення на огляд водія з метою виявлення стану сп`яніння. При цьому ОСОБА_3 не мав ознак алкогольного сп`яніння, а тому вимога поліцейського пройти огляд була необґрунтованою. Крім того, судом не враховано доводів сторони захисту, наведених у поясненнях, долучених до матеріалів справи.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 11.09.2019 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 384,20 грн судового збору.

Згідно постанови судді, 29.08.2019 о 21:04 в м. Суми по вул. Іллінська, 8 ОСОБА_3 керував т/з ВАЗ 21099 н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Alcotest 6820 ARHE-0214 та у СОНД категорично відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Вислухавши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника Бровка Р. М., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 2 ст. 7 КУпАП), а завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 277507 від 29.08.2019, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що водій ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Зазначені висновки судді суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, належним чином вмотивовані і ґрунтуються на досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах.

Зокрема, факт вчинення ОСОБА_3 правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, об`єктивно підтверджується, крім зазначеного вище протоколу про адміністративне правопорушення, іншими доказами у справі, а саме:

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , згідно яких 29.08.2019 близько 21:20 у їх присутності ОСОБА_3 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора Alcotester Drager та в медичному закладі. Також ОСОБА_3 ознайомлений зі змістом ст. 63 КУ і ст. 268 КУпАП;

- відеозаписами з патрульного поліцейського автомобіля та персонального мобільного відеореєстратора працівника поліції, з яких убачається як екіпажом патрульної поліції зупинений т/з під керуванням водія ОСОБА_3 , під час спілкування з яким виникла підозра, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим йому запропоновано пройти відповідний огляд на місці, на що він повідомив, що згоден пройти огляд тільки у закладі охорони здоров`я. Через деякий час ОСОБА_3 у присутності двох свідків знову запропоновано пройти огляд на місці за допомогою спеціального пристрою або ж у закладі охорони здоров`я, на що він категорично відмовився. Також водію роз`яснені права згідно ст. 63 КУ та ст. 268 КУпАП;

- письмовими поясненнями працівника поліції ОСОБА_6 , наданих апеляційному суду, яка підтвердила викладені нею у протоколі про адміністративне правопорушення обставини керування ОСОБА_3 т/з із ознаками алкогольного сп`яніння та відмови пройти медичний огляд у встановленому законом порядку як на місці зупинки т/з, так і у СОНД.

Відповідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч. 2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, оскільки ці пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у письмових поясненнях обставини.

Вказана правова позиція не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, що узагальнені та уточнені ЄСПЛ в своєму рішенні у справі «Аль- ОСОБА_7 й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom, заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п. п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у цьому конкретному випадку, на переконання апеляційного суду, мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона захисту через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.

Зокрема, письмові пояснення цих свідків не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності. При цьому стороною захисту також не заперечується наявність на місці вчинення правопорушення вказаних вище свідків.

З огляду на викладене, аналізуючи зазначені вище положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, у тому числі і показаннями ОСОБА_3 , який категорично заперечив свою вину у вчиненні правопорушення за обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові судді, а тому ці пояснення і не заслуговують на увагу, оскільки суперечать фактичним обставинам та повністю суперечать дослідженими доказами по справі, а тому їх необхідно вважати недостовірними доказами захисту.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а навпаки, наполягав на його в закладі охорони здоров`я, то вони не відповідають відеозапису із відеореєстратора поліцейського, який міститься на оптичному диску у справі під № , з якого вбачається, що близько 21:24 ОСОБА_3 у присутності двох свідків відмовився пройти огляд на місці за допомогою спеціального технічного засобу та в медичному закладі.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на відеофайл під № є необгрунтованими, оскільки зафіксована на ньому згода ОСОБА_3 пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я не відображає всіх обставин проведеного відносно нього працівниками поліції огляду та подій, що мали місце, в цілому, так як зазначено вище, в послідуючому ОСОБА_3 усе-таки відмовився від нього.

Відсутність у справі направлення водія на огляд для виявлення стану алкогольного сп`яніння до закладу охорони здоров`я не тільки не спростовує факту відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп`яніння, а й навпаки підтверджує його, оскільки таке направлення виписується працівником поліції тільки у випадках, коли є бажання особи пройти огляд у закладі охорони здоров`я, а у випадках відмови проходити цей огляд таке направлення не видається і відмова фіксується у інший спосіб.

Про наявність у працівника поліції цілком обґрунтованих та об`єктивних підстав вважати, що ОСОБА_3 підлягав огляду на стан алкогольного сп`яніння, свідчили такі ознаки як запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, що відповідає п. 2-4 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Зазначені вище обставини враховані суддею суду першої інстанції при прийнятті рішення, а тому відповідні доводи захисника також не заслуговують на увагу.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні відносно ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього, цей протокол розглянутий суддею суду першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, які у своїй сукупності і взаємозв`язку разом з дослідженими в суді апеляційної інстанції доказами є достатніми для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279 і 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 11.09.2019 відносно ОСОБА_2 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 М. на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.