Справа № 265/5456/19
Провадження № 3/265/2216/19
П О С Т А Н О В А

31 жовтня 2019 року місто Маріуполь

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області Мельник І.Г., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, за ст.130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А:

12 серпня 2019 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серія БД № 170087 від 04.08.2019 року, складеного відносно ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Відповідно до даних протоколу, 04 серпня 2019 року о 15 годині 50 хвилин по вулиці Виноградній, біля будинку 1, у Лівобережному районі міста Маріуполя, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ 21150, номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився з використанням технічного засобу Drager Alkotest 6810, результат позитивний 2,47% проміле алкоголю, від проходження огляду на стан сп`яніння в міському наркологічному диспансері м. Маріуполя відмовився в присутності двох свідків у встановленому законом порядку.

За п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП - оскільки він у порушення п. 2.9 а Правил дорожнього руху України керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

Повістки про виклик до суду на ім`я ОСОБА_1 двічі надсилались рекомендованою поштою на адресу його проживання, зазначену у протоколі про адміністративне правопорушення, однак останній до суду не прибув. Кореспонденція повернута до суду без отримання адресатом, за закінченням строку зберігання. Крім того, повістка про виклик до суду на ім`я ОСОБА_1 розміщувалась на офіційному веб-сайті «Судова влада України». Однак ОСОБА_1 до суду жодного разу не прибув, про причини неможливості явки не повідомив, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КупАП, щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи, це можливо у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст.6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст.6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Таким чином, доступ до суду є аспектом права на справедливий суд, порушення якого (права на доступ) неодноразово визнавалось ЄСПЛ, зокрема в справах «Кутіч проти Хорватії», заява № 487778/99 п.25, ЄСПЛ 2002-II, «Меньшакова проти України», заява № 377/02 від 08.04.2010 року.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу одним із багатьох прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки без поважної причини у судові засідання ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про день та час слухання справи заздалегідь, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що призводить до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті, та те, що строки притягнення до адміністративної відповідальності та накладення стягнення дуже обмежені.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 , який знав, що справа розглядатиметься Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя, однак своїм обов`язком явки до суду за викликом знехтував.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасникам справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Встановлені судом обставини вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення; письмовими поясненнями свідків, відеофіксацією скоєного правопорушення.

Згідно результату технічного засобу Drager Alkotest 6810 № ARНК 0561, здійсненого 04 серпня 2019 року о 15-39 годині, рівень алкоголю в крові ОСОБА_1 склав 2,47 %

Таким чином, суддя вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, підтверджена наведеними доказами.

Призначаючи ОСОБА_1 стягнення, суддя виходить з наступного.

За положеннями ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі за текстом КУпАП):

1.Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

2. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

На підставі наведеного, враховуючи, що правопорушення, вчинене ОСОБА_1 відноситься до правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, суддя вважає необхідним призначити йому стягнення у вигляді штрафу у розмірі, передбаченому санкцією статті 130 частини 1 КУпАП,з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП з порушника на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 384,20 гривень.

На підставі ст. 130 ч. 1 КУпАП України, керуючись ст.ст. 8, 33, 40-1, 280, 282, 283 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та покласти на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік..

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Постанова набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя І.Г. Мельник