м. Лиман Справа № 236/1070/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 рокусуддя Краснолиманського міського суду Донецької області ОСОБА_1, за участю: секретаря судового засідання Олійник С.М., прокурорів Прокуратури Донецькоїобласті Куцена М.С., Старікова П.О., Чередниченка О.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Управління захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, який має вищу освіту, обіймає посаду Лиманського міського голови, зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з матеріалами про адміністративне правопорушення, які надійшли до суду з Управління захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, ОСОБА_2 з 17.11.2015 і дотепер обіймає посаду міського голови. Рішенням Краснолиманської міської ради від 17.11.2015 № 7/1-2 за результатами чергових виборів було визнано повноваження ОСОБА_2 як Краснолиманського міського голови, присвоєно йому 7 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах 3 категорії посад.

За рішенням Краснолиманської міської ради від 25.03.2016 № 7/8-244 вказана міська рада була перейменована на Лиманську міську раду, отже, ОСОБА_2 з того часу є Лиманським міським головою (як голова відповідної місцевої ради).

Рішенням Лиманської міської ради від 23.03.2018 № 7/45-2007 ОСОБА_2 присвоєно 6 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах 3 категорії посад.

Нормами ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» визначено коло субєктів, на яких поширюється дія цього Закону, зокрема, відповідно до підпункту «б» п.1 ч. 1 ст. 3 згаданого Закону його дія поширюється на міських голів.

Нормами ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» міських голів зобов'язано щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (НАЗК) декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається НАЗК.

Відповідно до п.10 ч.1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відображаються видатки та всі правочини, вчинені у звітному періоді, на підставі яких у субєкта декларування виникає або припиняється право власності, володіння чи користування, у тому числі спільної власності, на нерухоме або рухоме майно, нематеріальні та інші активи, а також виникають фінансові зобовязання, зазначені у пунктах 2-9 ч.1 ст. 46 цього Закону. Такі відомості зазначаються у разі, якщо розмір відповідного видатку перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року; до таких відомостей включаються дані про вид правочину, його предмет.

29.03.2017, о 07 год. 48 хв., Лиманським міським головою ОСОБА_2 була подана щорічна декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік. Відповідно до зазначеної декларації у субєкта декларування та членів сім`ї відсутні обєкти для декларування в розділі 14 «Видатки та правочини субєкта декларування». На підставі виписки за картковим рахунком № 4627 0550 0082 7740, відкритим на імя ОСОБА_2 в АТ КБ «ПриватБанк», за період з 29.02.2016 по 24.02.2017 органом поліції були встановлені видатки, котрі перевищують 50 прожиткових мінімумів, визначених для працездатних осіб на 1 січня звітного року (тобто більше ніж 66500,00 грн.), а саме: «дата транзакції 27.09.2016; опис транзакції: медицина: Vivantes Komfortklinik St Berlin; сума у валюті картки: 292397,66 грн.».

Таким чином, за твердженням органу поліції, Лиманський міський голова ОСОБА_2 29.03.2017, о 07 год. 48 хв., подав завідомо недостовірні відомості, не вказавши видатки, на підставі яких у нього припинилось право власності на інші активи, грошові кошти у сумі 292397,66 грн., котрі були перераховані 27.09.2016 на поточний рахунок Vivantes Komfortklinik St Berlin, що є вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-6 КУпАП.

Протокол № 325 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 172-6 КУпАП, відносно ОСОБА_2 складено 23.04.2018 старшим оперуповноваженим Міжрайонного відділу № 5 (із дислокацією у м. Словянськ) Управління захисту економіки в донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України майором поліції ОСОБА_3.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вину свою у вчиненні зазначеного правопорушення не визнав, пояснив, що будь-якого умислу на скоєння правопорушення, пов*язаного з корупцією він не мав, не намагався приховати належне йому майно чи розмір отриманих ним доходів, не намагався приховати свої видатки, повязані з отриманням медичної допомоги.

ОСОБА_2 пояснив, що він страждає на тяжке захворювання. Наприкінці вересня 2016 року з його картки ним були перераховані грошові кошти в розмірі 292397,66 грн. на лікування у медичну клініку. В той час він перебував в ОСОБА_4, потребував негайного оперативного медичного втручання і необхідних грошових коштів на це.

29.03.2017 ним була подана щорічна декларація як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, заповнити яку йому допомогли працівники юридичного відділу виконкому. Щодо необхідності відображення в декларації витрат на лікування він не знав, та йому ніхто не підказав. Будь-якого умислу приховати свої видатки з приводу лікування не мав.

ОСОБА_2 не вважає себе винним, та просить закрити справу, щодо притягнення його до адміністративної відповідальності.

Прокурор Чередниченко О.В. зазначив, що ОСОБА_2 з 17.11.2015 обіймає посаду міського голови, тобто є особою уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. 29.03.2017 ОСОБА_2 подана щорічна декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік. В зазначеній декларації ОСОБА_2 не вказано видатки, на підставі яких у нього припинилось право власності на інші активи, грошові кошти у сумі 292397,66 грн., котрі були перераховані 27.09.2016 на поточний рахунок Vivantes Komfortklinik St Berlin, що є вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-6 КУпАП.

Просить притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 172-6 ч.4 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення відповідно до санкції даної статті.

Суддя, зясувавши позицію у справі присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали про адміністративне правопорушення, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Органи державної влади, їхні посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).

Нормами ст. 62 Конституції України визначено основоположні засади презумпції невинуватості. Зокрема, обов'язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення; всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Нормами п.2 ст. 6 згаданої Конвенції передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Тлумачення поняття кримінального обвинувачення у практиці Європейського суду з прав людини відрізняється своєю автономністю. Суд сприймає кримінальне обвинувачення як універсальне поняття, яке є наслідком будь-яких діянь протиправного характеру незалежно від ступеню їх суспільної небезпечності.

Зокрема, "обвинувачення" відповідно до положень статті 6 параграфа 1 може бути визначено як "офіційне повідомлення, надане особі уповноваженими представниками влади, в підтвердження того, що вона вчинила злочин", визначення, яке також відповідає критерію, що "ситуація (підозрюваного) суттєво погіршилась" (рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заява № 66561/01, п.70).

Також у рішенні від 06.09.2005 у справі «Салов проти України», заява № 65518/01, п.65, Суд зазначив, що поняття "обвинувачення" має "автономне" значення; воно повинно розумітися в сенсі Конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві. Таким чином, воно може визначатися як "офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа вчинила кримінальний злочин", визначення, яке також відповідає поняттю "впливу важливі наслідки для стану підозрюваного".

У рішенні у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17.01.1970, заява № 2689/65, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що в пункті 1 статті 6 вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером.

Суттєвою ознакою застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, що Європейський суд з прав людини не повязує термін обвинувачення із власне обвинувальним висновком, що складається органами слідства по закінченню досудового слідства. Для визначення кримінального характеру того чи іншого обвинувачення Суд застосовує три послідовні критерії (критерій національного права, критерій адресатів,критерій форми і тяжкості правових наслідків).

Враховуючи, що національним законодавством України порушення вимог щодо фінансового контролю у сфері запобігання корупції розглядається як делікт - ст. 172-6 КУпАП, вказана норма поширює свою дію на невизначене коло осіб, тягне за собою негативні наслідки для посадової особи у сфері трудових відносин, суддя у цьому випадку розглядає процедуру складання службовими особами ДЗЕ НП України щодо ОСОБА_2 протоколу у справі про адміністративне правопорушення як таку, що підпадає під дію ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відтак, ОСОБА_2 мають бути гарантовані права, передбачені п.2 ст. 6 Конвенції.

Адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.176-2 КУпАП, є пов'язаним з корупцією.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією, Конвенцією ООН проти корупції /Нью-Йорк, 31.10.2003 /, Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією/ Страсбург, 27.01.1999/, додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією / Страсбург, 15.05.2003 /, законом «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VІІ, КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

Суб'єктивна сторона правопорушень, пов*язаних з корупцією характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Умисною є форма вини, яка характеризується тим, що особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків та бажає настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставиться до їх настання чи свідомо допускає їх настання (непрямий умисел).

Необережна форма вини характеризується тим, що особа не усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, не передбачає можливість настання негативних наслідків, хоча могла і повинна була усвідомлювати та передбачати - недбалість, або коли особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків, але легковажно розраховує на ненастання таких наслідків - самовпевненість.

Умисел - це відношення пізнавальної можливості і волі субєкта до вчиненого ним діяння. Його обовязкові елементи, це повне усвідомлення протиправності скоєного діяння в його юридичних і соціально-побутових особливостях, передбачення антигромадських результатів свого діяння (бездіяльності), бажання або усвідомлене допущення настання вказаних наслідків. Відсутність умислу і необережності засвідчують про випадок - такому збігу життєвих обставин, при яких особа не усвідомлювала і не могла усвідомлювати властивостей вчиненого або не передбачала і не могла передбачати наслідків вчиненого діяння. Випадок і вина - це категорії взаємовиключні, а тому вчинення діяння або бездіяльності випадково не є умовою адміністративної відповідальності.

Згідно п.2 роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017, суб'єктивна сторона правопорушень пов'язаних з корупцією характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов'язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 (справа №1-27/2010).

Таким чином, для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.172-6 КУпАП, до суду мають бути надані докази того, що ОСОБА_2 усвідомлював суспільну небезпечність подання завідомо недостовірних відомостей у декларації, передбачав можливість настання негативних наслідків (відсутність здійснення фінансового контролю з боку держави), бажав настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання.

ОСОБА_2 зазначив, що будь-якого умислу на скоєння правопорушення він не мав, не намагався приховати належне йому майно чи розмір отриманих ним доходів, не намагався приховати свої видатки, повязані з отриманням медичної допомоги.

Прокурором під час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення не було надано до суду доказів скоєння ОСОБА_2 діяння із прямим чи непрямим умислом, з метою настання суспільно шкідливих наслідків у виді відсутності чи неможливості здійснення фінансового контролю за майновим станом певного субєкта з боку держави.

Викладені обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_2 умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП, і відповідно, про відсутність у його діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП, що є самостійною підставою для закриття провадження відносно нього.

Крім того, суддя зазначає, що у службових осіб органів прокуратури, Управління захисту економіки в Донецькій області ДЗЕ НП України відсутні повноваження на здійснення контролю і перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Інформація про можливе порушення вимог Закону «Про запобігання корупції» ОСОБА_2 була виявлена прокурором під час здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № за ЄРДР 0002962 від 23.11.2017 (правова кваліфікація ч.2 ст. 368-2 КК України).

Постановою прокурора Словянської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_5 від 20.02.2018 (а.с.14-16) отримані під час досудового розслідування окремі матеріали (у тому числі щорічна декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, подана ОСОБА_2 за 2016 рік, виписки за картковим рахунком № 4627 0550 0082 7740, відкритим на імя ОСОБА_2 в АТ КБ «ПриватБанк», за період з 29.02.2016 по 24.02.2017) були направлені до Управління захисту економіки в Донецькій області ДЗЕ НП України для вирішення питання щодо складання протоколу про можливе адміністративне правопорушення за ч.4 ст. 172-6 КУпАП.

Основними письмовими доказами, на підставі яких службові особи УЗЕ в Донецькій області ДЗЕ НП України дійшли висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-6 КУпАП, були щорічна декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, подана ОСОБА_2 за 2016 рік (а.с.27-35), виписки за картковим рахунком № 4627 0550 0082 7740, відкритим на імя ОСОБА_2 в АТ КБ «ПриватБанк», за період з 29.02.2016 по 24.02.2017 (а.с.52-62).

Зазначена декларація була отримана слідчим Лиманського відділення поліції Словянського ВП ГУ НП у Донецькій області ОСОБА_6 на підставі ухвали слідчого судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 27.04.2017 по справі № 236/1192/17 під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження № за ЄРДР 0000120 від 14.04.2017 року, правова кваліфікація ст. 366-1 КК України (а.с.21-35).

Виписки з рахунку ОСОБА_2 у АТ КБ «ПриватБанк» були отримані слідчим Словянського ВП ГУ НП у Донецькій області ОСОБА_7 на підставі ухвали слідчого судді Словянського міськрайонного суду Донецької області від 04.07.2017 по справі № 243/5901/17 під час здійснення досудового розслідування кримінальних проваджень № за ЄРДР 0000120 від 14.04.2017, правова кваліфікація ст. 366-1 КК України (а.с.48-51).

Крім того, суддя звертає увагу, що зі змісту запитів Управління захисту економіки в Донецькій області ДЗЕ НП України про надання інформації від 11.05.2018 № 2174/39/104/03-2018, адресованого голові Лиманської міської ради ОСОБА_2 (а.с.67-68), від 11.05.2018 № 2175/39/104/03-2018, адресованого начальнику Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради ОСОБА_4 (а.с.73-74), від 11.05.2018 № 2176/39/104/03-2018, адресованого начальнику Лиманського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_8 (а.с.76), від 18.05.2018 № 2334кі/39/104/03-2018, адресованого начальнику ГУ ДМС України в Донецькій області ОСОБА_9 (а.с.78) вбачається, що службовими особами саме цього органу Національної поліції проводилась перевірка дотримання вимог антикорупційного законодавства Лиманським міським головою ОСОБА_2

Однак відомості про можливе порушення вимог Закону «Про запобігання корупції» ОСОБА_2 жодним чином не були зареєстровані в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події відповідного органу поліції, хоча така реєстрація є прямою вимогою внутрішніх правових актів Національної поліції України (наприклад, п.п.1-6 розділу ІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 № 1377, зареєстрованої у МЮУ 01.12.2015 за № 1498/27943).

З матеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_2 проводилась виключно працівниками ДЗЕ НП України, які робили запити, збирали докази, складали протокол про адміністративне правопорушення.

Матеріали провадження не містять інформації щодо обсягу службових повноважень ст. оперуповноваженого МРВ № 5 (із дислокацією у м. Словянськ) Управління захисту економіки Департаменту захисту економіки Національної поліції України майора поліції ОСОБА_3.

(зокрема, щодо наявних правомочностей складати протоколи у справах про адміністративні правопорушення), інформації щодо граничного строку перебування цієї особи на вказаній посаді. Посадова інструкція старшого оперуповноваженого ОСОБА_3 на підтвердження у нього відповідних повноважень до суду не надана.

У матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки відносно ОСОБА_2, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки, яке було б адресоване Управлінню захисту економіки в Донецькій області ДЗЕ НП України, та інше.

За статтями 174-4 172-9 КУпАП, проведеним аналізом законів України «Про запобігання корупції», «Про національну поліцію», «Про прокуратуру», «Про Службу безпеки України», «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» не виявлено у органів Національної поліції, органів прокуратури, органів СБУ, повноважень та механізмів для проведення контролю щодо своєчасності подання повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб*єкта декларування.

Згідно із п. 3 розділу ІІІ Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України від 07.11.2015 № 81, покладення на Департамент обов'язків, що не належать або виходять за межі його компетенції не допускається.

З рішення НАЗК № 1375 від 08.12.2017 вбачається, що Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику (частина 1 статті 4 Закону України «Про запобігання корупції»).

Відповідно до п.1, п.п.1 п.3, п.5 розділу 1 Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.02.2017 № 56, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції». Контроль здійснюється на засадах верховенства права, через працівників структурного підрозділу його апарату, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції, та автоматично засобами програмного забезпечення Реєстру.

Згідно із п.1 розділу II Порядку НАЗК проводить щодо декларацій такі види контролю:

1)щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль.

Згідно із п.2 - п.5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб'єкта декларування та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Департамент захисту економіки Національної поліції України не відноситься до суб'єктів, які наділені правом перевірки як декларацій осіб, уповноважених на здійснення функцій держави або місцевого самоврядування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов'язана зі здійсненням цієї функції.

Службові особи ДЗЕ НП України відповідно до п.4 розділу II згаданого Порядку виключно у разі встановлення факту неподання декларації або подання завідомо недостовірних відомостей суб'єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, мають право як спеціально уповноважений суб'єкт у сфері протидії корупції на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Нормами ст. 255 КУпАП передбачено право уповноважених на те посадових осіб органів внутрішніх справ (Національної поліції) складати протоколи про адміністративне правопорушення за ст.ст. 172-4 - 172-9 КУпАП.

Статтею 251 КУпАП обов'язок щодо збирання доказів покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Разом з тим, Закон України «Про запобігання корупції», який є основним спеціальним Законом у сфері боротьби з корупцією, тільки НАЗК наділяє правом здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (ст.11 цього Закону).

Статтею 49 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов'язані перевіряти факт подання суб'єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти НАЗК про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

Якщо за результатами контролю встановлено, що суб'єкт декларування не подав декларацію, НАЗК письмово повідомляє такого суб'єкта про факт неподання декларації, і суб'єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

Одночасно, Національне агентство письмово повідомляє про факт неподання декларації спеціально уповноваженим суб'єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, вищому органу управління відповідного громадського об'єднання, іншого непідприємницького товариства про факт неподання декларації відповідним суб'єктом декларування.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про запобігання корупції» повна перевірка декларації полягає у зясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення субєктом декларування діяльності, повязаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.

Обовязковій повній перевірці також підлягають декларації, подані іншими субєктами декларування, у разі виявлення у них невідповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю.

НАЗК проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

У разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний субєкт декларування, та спеціально уповноважені субєкти у сфері протидії корупції.

Отже, всі обов'язкові дії по проведенню контролю та перевірки, у тому числі після встановлення, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію чи відобразив у декларації недостовірні відомості, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності. Натомість органи Національної поліції позбавлені контролюючої функції.

Такий висновок узгоджується з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.04.2018 у справі № 814/886/17, де Суд зазначив, що НАЗК здійснює повну перевірку декларацій у порядку, передбаченому ст. 50 Закону України «Про запобігання корупції». Здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб'єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції НАЗК.

Вища рада правосуддя в своєму рішенні від 17.07.2018 (справа № 2297/0/15-18) зауважила, що «…за змістом функціональних обов'язків поліція належить до правоохоронних, а не контролюючих органів, її працівники здійснюють виключно оперативно-розшукові заходи. Вжиття превентивних поліцейських заходів урегульовано статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію», при цьому проведення перевірок дотримання вимог антикорупційного законодавства цим Законом до таких заходів не віднесено. Натомість в Україні діє ціла низка нормативно-правових актів у сфері запобігання та протидії корупції, а також контролю за надходженням коштів до державного бюджету та їх використання, які визначають як перелік суб'єктів контролю, так і їх повноваження щодо здійснення відповідних функцій. Зокрема, вжиття заходів щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, контроль і перевірка декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, згідно зі статтею 11 Закону України «Про запобігання корупції» покладено на Національне агентство з питань запобігання корупції».

З огляду на викладене, на підставі аналізу зазначених нормативних актів суддя вважає, що перевірка у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 здійснена не уповноваженим органом, ця обставина дає підстави визнати недопустимими всі докази у справі.

Зазначене свідчить про відсутність у діянні ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-6 КУпАП, в зв'язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 245, 246, 247, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв'язку з відсутністю в діях цієї особи складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Постанова судді може бути оскаржена особою, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, до Донецького апеляційного суду через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня її ухвалення.

Постанова судді набирає законної сили після спливу визначеного законом строку на її апеляційне оскарження.

Суддя -