Провадження № 3/761/7612/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Мєлєшак О.В., прокурора Усік В.П., особи відносно якої складенні протоколи про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією ОСОБА_1 , його представників - адвокатів Чмель І.М. та Коваленка Д.Л., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління захисту економіки у м. Києві ДНЗ НП України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, радник візового відділу Управління консульського забезпечення Департаменту консульської служби, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколів № 546 та № 547 від 04.09.2019 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, складених старшим о/у УЗЕ у м. Києві ДЗЕ НП України Катом О.Ю. ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що будучи суб`єктом, на якого поширюються вимоги ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення встановленого законом десятиденного строку, не повідомив НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, з моменту отримання доходу у вигляді дарунку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 вартістю 100 000 гривень, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, тобто понад 88 100 грн. Отже ОСОБА_1 звинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-6 КУпАП. Крім того ОСОБА_1 звинувачується у тому, що будучи суб`єктом, на якого поширюються вимоги ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення встановленого законом десятиденного строку, не повідомив НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, з моменту отримання доходу у вигляді дарунку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 вартістю 200 000 гривень, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, тобто понад 88 100 грн.Таким чином ОСОБА_1 звинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 - адвокат Чмель І.М. та адвокат Коваленко Д.Л. кожен окремо заперечували проти даних, що наведенні у протоколі, зазначаючи, що дійсно 07.12.2018 між ОСОБА_1 та його матір`ю було укладено два договори про наміри. За змістом вказаних договорів йдеться про дарування житлового будинку та земельної ділянки з відстрочкою володіння, користування та розпорядження даним майном дарувальником, тобто ним не раніше 26.03.2019.

На виконання домовленості за договорами про наміри - 14.12.2018 між ОСОБА_1 та його матір`ю укладені у нотаріуса два договори дарування житлового будинку та земельної ділянки та в той же день зареєстровані в ЄДР нерухомого майна, проте як зазначалось в договорах про наміри від 07.12.2018 володіння, користування й розпорядження майном в нього виникає 26.03.2019, у зв`язку з тим, що мати проживала в даному житловому будинку, який розташований на вказаній земельній ділянці. Таким чином, ОСОБА_1 було подано 31.03.2019 декларацію про суттєві зміни в майновому стані вчасно, тобто в передбачений законодавством десятиденний строк.

Крім того, адвокат Чмель І.М. зазначив, що складання та вручення протоколу було виконано з порушенням норм КУпАП, що випливає з досліджених у судовому засіданні відеозаписів на яких працівники поліції намагались вручити ОСОБА_1 протоколи про адміністративні правопорушення.

Так із вказаних доказів по справі вбачається, що невстановленими особами у невстановлений спосіб, без повідомлення посади, місця роботи та прізвища ім`я та по батькові здійснено відео запис, який не містить роз`яснення ОСОБА_3 сутті скоєного правопорушення, не ознайомлено останнього з його правами та обов`язками. Також не міститься в матеріалах справи повідомлення про виклик останнього для складання та вручення протоколу про адміністративне правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-6

КУпАП.

З урахуванням вказаного вище вважав, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 172-6 КУпАП».

ОСОБА_1 підтримав позицію свого представника, крім того зазначив, що будь-яких намірів щодо приховування набутого у власність майна він не мав, вказане майно він вніс до щорічної декларації, яка була подана подано 31.03.2019.

Прокурор уважав доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, а його доводи та його представників такими, що не заслуговують на увагу.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його представників, думку прокурора, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією, суд дійшов до наступного висновку.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган /посадова особа/ встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган /посадова особа/ оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган /посадова особа/ при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суди мають також з`ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв`язку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, суди зобов`язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом «Про запобігання корупції», КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_1 будучи суб`єктом, на якого поширюються вимоги ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення встановленого законом десятиденного строку, не повідомив НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, з моменту отримання доходу у вигляді дарунку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 вартістю 100 000 гривень, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, тобто понад 88 100 грн. Крім того, ОСОБА_1 будучи суб`єктом, на якого поширюються вимоги ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення встановленого законом десятиденного строку, не повідомив НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, з моменту отримання доходу у вигляді дарунку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 вартістю 200 000 гривень, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, тобто понад 88 100 грн.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

За змістом норми ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, склад правопорушення є формальним. До формальних належать склади, в яких немає ознаки настання шкідливих матеріальних наслідків. Обов`язковим елементом складу вказаного адміністративного правопорушення є умисна дія - умисне неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, який бере участь у розгляді справи, зобов`язані довести суду наявність у діях особи умислу на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

Отже, суб`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Поряд з цим, за аналізом ст. 10 КУпАП, де передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків та ст. 11 КУпАП, де вказано, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати.

Зважаючи на те, що законом в диспозиції ч.2 ст.172-6 КУпАП не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таку ж думку висловила й судова палата у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією від 22 травня 2017 року, вказала, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність у нього умислу на уникнення фінансового контролю за отримання дарунку у виді житлового будинку та земельної ділянки заслуговують на увагу, оскільки вони підтверджуються повідомленням про суттєві зміни у майновому стані суб`єкта декларування відповідно до Єдиного державного реєстру декларації ОСОБА_1 від 31.03.2019, де відображена дана інформація, що в свою чергу свідчить про вчинення дій, направлених на декларування майнового стану особи, а не на ухилення від такого декларування.

Даних на спростування цього твердження, в матеріалах справи немає.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов`язані з корупцією» №13 від 25 травня 1998 року, суди при розгляді справ про правопорушення, пов`язані з корупцією повинні також з`ясовувати мотив і характер вчиненого діяння.

Як встановлено під час судового розгляду в діях ОСОБА_1 мотивів на уникнення фінансового контролю проданого майна, оскільки набуте у власність майно суб`єктом декларування у законний спосіб про, що подано відповідну інформацію про суттєві зміни майнового стану.

Таким чином, встановлено, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у нього були відсутні мотиви вчинити порушення закону, він не бажав його порушити, поза його волею перебував свідомий допуск настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Крім того, заслуговують на увагу доводи представника ОСОБА_1 про порушення порядку визначеного нормами КУпАП складання та вручення протоколу, що випливає з досліджених у судовому засіданні відеозаписів, з яких вбачається що особами, у невстановлений спосіб, без повідомлення посади, місця роботи та прізвища ім`я та по батькові здійснено відео запис, який не містить роз`яснення ОСОБА_3 сутті скоєного правопорушення, не ознайомлено останнього з його правами та обов`язками. Також у матеріалах даної справи відсутні відомості щодо повідомлення про виклик особи для складання та вручення протоколу про адміністративне правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Окрім того, у матеріалах даної справи міститься рапорт ст.. оперуповноваженого МРВ №5 УЗЕ у м. Києві ДНЗ НП України Ю.О. Кот про те, що ним 04.09.2019 було здійснено виїзд за місцем роботи ОСОБА_1 з метою підписання та вручення протоколів про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією за ч.2 ст.172-6 КУпАП, однак останній фактично відмовився від ознайомлення з правами, підписанням та отриманням вказаних протоколів. Разом з тим, вказаний рапорт не приймається судом до уваги оскільки не містить дати його складання.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладене, оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, суддя прийшов до висновку, що відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст172-6КУпАП.

Керуючись ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року /із відповідними змінами/, ст.ст. 245, 246, 247, 251, 252, 268, 278, 279, 280, 284, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-6 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суду м. Києва.

Суддя: