Провадження №3/592/1682/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Литовченко Олександр Володимирович, розглянув справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Сумського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Сумській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

за ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення АПР18 №254769 від 10.07.2019 року ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за те, що 01.07.2019 року о 06 год. 00 хв. він за місцем спільного мешкання АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_2 , під час сварки ображав словами нецензурної лайки, погрожував, чим завдав шкоду психічному здоров`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав.

З долученого до матеріалів пояснень ОСОБА_2 від 01.07.2019 року вбачається, що 01.07.2019 року син почав йому погрожувати фізичною розправою та ображав нецензурною лайкою.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 від 10.07.2019 року, останній вказав, що 01.07.2019 року у нього з батьком виник словесний конфлікт у зв`язку з тим, що він постійно чіпляється до його сім`ї.

Проаналізувавши протокол про адміністративне правопорушення АПР18 №254769 від 10.07.2019 року та надані докази, суд вважає, що будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинив насильство в сім`ї, зокрема які б підтверджували об`єктивну сторону інкримінованого правопорушення матеріали справи не містять.

Санкція ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачає стягнення крім інших видів стягнення також адміністративний арешт, що полягає у ізоляції від суспільства та прирівнюється до арешту у кримінальних провадженнях. Тому за своєю суттю та в силу суворості санкції фактично носить кримінальний характер, тому на справу про адміністративне правопорушення розповсюджуються усі гарантії ст.6 Конвенції та, відповідно, й статті 2 Протоколу 7 до Конвенції.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Тобто, аналізуючи вказану норму Закону чітко вбачається, що адміністративне стягнення може бути застосоване виключно до особи, яка вчинила адміністративне правопорушення.

У відповідності з вимогами ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Основними засадами судочинства є:

1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом;

2) забезпечення доведеності вини;

3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Таким чином, суд зазначає, що застосовуючи принцип презумпції невинуватості, ОСОБА_1 не повинен доказувати свою невинуватість у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а його вина повинна бути доведена співробітниками патрульної поліції, які склали відносно нього протокол.

Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У порушення вказаних вимог закону протокол Серії АПР18 №254769 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено поліцейським 10.07.2019, тоді як події, які стали підставами для складання цього протоколу, та які зазначені в ньому відбувалися 01.07.2019 (а.с.1). Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що у поліцейського були складнощі з виявленням особи, яка вчинила правопорушення. Додаткові пояснення ОСОБА_1 від 10.07.2019 при складанні протоколу не відбиралися та в матеріалах справи відсутні. Враховуючи наведене, вважаю цей протокол недопустимим доказом у справі, який не може бути прийнятий судом.

У протоколі зазначена як свідок ОСОБА_4 та додано її пояснення. Згідно наданих останньою пояснень вказала, що її дід ОСОБА_2 01.07.2019 о 06-00 годині гучно стукав у двері до їхньої кімнати, голосно кричав, вимагав прибрати собаку, яка ,начебто, заважала спати тітці, інваліду 1 групи, ображав її батька нецензурною лайкою. Розбудив усіх жителів будинку та погрожував будь-яким способом виселити їх.

Таким чином, матеріали даного провадження про адміністративне правопорушення не містять жодного належного та допустимого доказу, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП та які б підпадали під ознаки психологічного насильства в сім`ї.

Отже, встановлені при розгляді справи обставини свідчать про відсутність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,- суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п. 50-55 Рішення від 06.09.2005 р.) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Крім того, у справі «Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom» (№ 46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»,- визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини. Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведені судом висновки щодо недоведеності наявності в діянні особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ознак складу правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, провадження по справі підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.173-2, 247 п.1, 284 ч.1 п.3 КУпАП,

постановив:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Сумського Апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Литовченко