Номер провадження: 33/813/760/19
Номер справи місцевого суду: 502/575/19
Головуючий у першій інстанції Манжос Н. В.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Кравця Ю.І, за участю секретаря судового засідання Ткачука В.О., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , прокурора Тарасюк Ю.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Кілійського районного суду Одеської області Манжос Н.В. від 25.04.2019 року,

встановив

Постановою судді Кілійського районного суду Одеської області від 25.04.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Тирасполь Республіки Молдова, громадянку України, працюючу на посаді державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень те державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців виконавчого комітету Кілійської міської ради Одеської області, одружену, на утриманні одна неповнолітня дитина, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

В оскаржуваній постанові районний суд зазначив, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №213 від 20.03.2019 року, ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді старшого державного виконавця Кілійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, будучи особою яка припиняє діяльність пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за власним бажанням, відповідно до ч.1 ст.86 Закону України «Про державну службу», згідно наказу начальника управління від 26.11.2018 року № 1559-к «Про звільнення ОСОБА_1 », як суб`єкт декларування, несвоєчасно подала без поважних причин декларацію особи перед звільненням, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Відповідно до абзацу 3 п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції», вказані дії містять ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилалася на те, що у неї не було умислу на несвоєчасне подання декларації, вона намагалася своєчасно подати декларацію, але не змогла цього зробити через обставини, що не залежали від неї, а також на те, що матеріали справи не містять доказів наявності у неї умислу та корисливого або іншого особистого інтересу, чи інтересу третіх осіб, мало місце порушення строку розгляду справи, в матеріалах справи відсутні відомості про проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно неї, а також результати такої перевірки, тож посадові особи Департаменту захисту економіки Національного поліції України могли скласти протокол лише після отримання письмового повідомлення з НАЗК, всі дії щодо збирання доказів проведені не уповноваженим органом, тож є недопустимими і мають слугувати підставою для скасування постанови суду, суд неповно встановив обставини, які мають значення для справи.

За таких обставин апелянт просить скасувати постанову, провадження по справі закрити.

Крім того, ОСОБА_1 подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивовано тим, що розгляд справи відбувся 25.04.2018 року, але після судового засідання рішення суду не було проголошено та копія оскаржуваної постанови надійшла на її адресу 11.05.2019 року, проте рішення вона фактично отримала лише 17.05.2019 року, оскільки перебувала на стаціонарному лікуванні з дитиною

Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заслухавши прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд вважає необхідним поновити строк на апеляційне оскарження постанови районного суду та апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Апеляційним судом встановлено, що згідно матеріалів справи, копія оскаржуваної постанови була надіслана ОСОБА_1 08.05.2019 року (а.с.70) та отримана нею 11.05.2019 року (а.с.87). З урахуванням перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні з 10.05.2019 року по 17.05.2019 року (а.с.88) та подання апеляційної скарги 24.05.2019 року, суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови судді районного суду підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП України, завданнями у справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; чи заподіяно майнову шкоду; а також з`ясувати інші підстави для правильного вирішення справи.

У відповідності до положень ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши особу, яка притягується до відповідальності, яка підтримала свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заслухавши прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки вважав, що постанова суду законна та обґрунтована, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи своє рішення в частині винуватості ОСОБА_1 у скоєнні зазначеного правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , яка припиняє свою діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого врядування, а саме, старшого державного виконавця Кілійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, віднесеної до категорії державних службовців «В» та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, згідно п.п. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», була обізнаною щодо обов`язку подати таку декларацію та про термін її подачі, проте, за відсутності поважних причин, подала відповідну декларацію лише 11.12.2018 року, а саме, на одну добу після припинення такої діяльності, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП - несвоєчасне подання без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що правопорушення, пов`язане з корупцією - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони й обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону.

У відповідності до п. 13 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єкти декларування особи, зазначені у п.1, п.п. «а» і «в» пункту 2, пунктах 4 і 5 частини 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», інші особи, які зобов`язані подавати декларацію та виконувати інші вимоги фінансового контролю відповідно до цього Закону.

В абзаці першому частині 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

З наданих до суду матеріалів вбачається, що Наказом начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області Р.В. Сауляк № 1559-к від 26 листопада 2018 року, ОСОБА_1 було звільнено 10.12.2018 року з посади старшого державного виконавця Кілійського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Частиною 1 статті 172-6 КУпАП передбачено відповідальність за порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Для розкриття об`єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст 172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст.172-6 КУпАП, містить вказівку на суб`єкт цього правопорушення, та відсилає до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 3акону України «Про запобігання корупції», в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 1ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Також, згідно примітки до ст. 172-6 КУпАП, суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у п.1, пп. "а" і "в" п. 2, п.п. 4 і 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції",інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Статтею 2 КУпАП також встановлено, що законодавство України про адміністративне правопорушення складається з Кодексу України про адміністративні правопорушення та законів України.

При розгляді справи в суді першої інстанції суддя, відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував всі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи і дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Викладені у постанові судді висновки відповідають фактичним обставинам справи. Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали адміністративної справи вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП була доведена районним судом в повному обсязі, та підтверджена наявними в матеріалах справи доказами.

В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 зазначала, що оскільки вона мала подати декларацію у грудні 2018 року, а протокол відносно неї був складений у квітні 2019 року, тож було порушено трьохмісячний строк притягнення її до відповідальності.

Однак апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення накладене в межах строків, передбачених ч.3 ст.38 КУпАП з урахуванням положень про те, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення. В даному випадку моментом виявлення правопорушення є 29.01.2019 року, коли Національне агентство з питань запобігання корупції направило Департаменту захисту економіки Національного поліції України лист щодо виявлення несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації, тобто стягнення накладено в межах тримісячного строку з моменту виявлення та дворічного строку з моменту його вчинення.

Апеляційний суд зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення від 20.03.2019 року помилково визначено дату виявлення адміністративного правопорушення - 20.03.2019 року, разом з тим це жодним чином не вплинуло на висновки щодо наявності складу адміністративного правопорушення, оскільки як складання протоколу, так і розгляд справи відбулися в межах строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Суд відхиляє посилання апелянта про наявність поважних причин пропуску строку на подання декларації, оскільки ОСОБА_1 не надала жодних належних та допустимих доказів цього як в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в апеляційному суді.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні відомості про проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1 , а також результати такої перевірки, та про те, що всі дії щодо збирання доказів проведені не уповноваженим органом, спростовуються наявним в матеріалах справи листом Національного агентства з питань запобігання корупції на адресу Департаменту захисту економіки Національного поліції України щодо виявлення несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації та необхідністю здійснення відповідної перевірки (а.с14-15). Крім того, у відповідності до п.1 ч.1 ст.255 КУпАП органи Національної поліції уповноважені складати протоколи у справах про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-6 КУпАП.

З огляду на вищевказане, суд погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_1 , як особа, зазначена у пункті 1, підпункті «в» частини 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», яка припиняє діяльність пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, будучи обізнаною щодо обов`язку подачі декларації та про термін її подачі та була зобов`язана подати декларацію перед звільненням, а саме, до 10.12.2018 року включно, несвоєчасно подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що є безумовним порушенням вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції, п.5-1 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції», а також вважає, суд, за відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, обґрунтовано застосував до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді мінімального розміру штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання апеляційної скарги задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Кілійського районного суду Одеської області від 25.04.2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Кілійського районного суду Одеської області від 25.04.2019 року, якою ОСОБА_1 визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятидесяти) неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень та стягнуто судовий збір в розмірі 384 гривні 20 копійок - залитими без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Ю.І.Кравець