П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Тхір О.А., розглянувши матеріали справи за протоколом серії ГР 030532 від 18.12.2018 року, які надійшли з Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючу в ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянку України, тимчасово непрацюючої, реєстраційний номер облікової картки - невідомий, за ч. 1 ст. 184 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до матеріалів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 03.12.2018 року ухилялась від виконання батьківських обовFязків щодо виховання малолітньої доньки ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_3, внаслідок чого остання понад 10 днів не відвідувала УЗОШ F14 без поважних причин. Зазначені дії працівниками поліції кваліфіковано за ч.1 ст. 184 КУпАП як ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обовFязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

У судові засідання, призначені неодноразово особа, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення серії ГР 030532 від 18.12.2018 року не зFяилася, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлена шляхом надіслання судових повісток про виклик до суду за адресою проживання, повідомленою в протоколі, обставини, які б свідчили про поважність причин її неявки, суду невідомі. Окрім того, інформацію щодо часу та місця розгляду зазначеної справи розміщено на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: https://court.gov.ua/fair/sud0712. В зв'язку з чим, суд розглянув справу за відсутності особи, яка притягається до відповідальності.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд доходить наступних висновків.

Матеріали справи за протоколом серії ГР 030532 від 18.12.2018 року неодноразово направлялись відповідно до постанов Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області до Управління патрульної поліції в Закарпатській області для належного оформлення у звFязку із тим, що працівниками поліції при складенні даного протоколу не встановлено особу, яка притягається до адміністративної відповідальності. Однак, матеріали справи повертались до суду без належного оформлення, при чому працівники патрульної поліції в рапорті зазначали причини такого невиконання, зазначаючи, що при складенні протоколу порушень виявлено не було, а сам протокол складено у суворій відповідності із вимогами ст. 256 КУпАП. Вказані твердження суд оцінює критично, оскільки суду не надано жодних відомостей на підтвердження особи, щодо якої складено правопорушення, тому неможливо перевірити відомості чи відповідає викладене в протоколі дійсності, і чи належний суб'єкт у даному провадженні про адміністративне правопорушення. Вказані обставини невиконання працівниками поліції постанов суду про направлення матеріалів справи на доопрацювання свідчить про те, що самі працівники, які складали протокол не можуть встановити особу, щодо якої складено протокол, а подальше зволікання призводить лише до затягування процедури розгляду справи. Крім того, не долучено інших доказів, зокрема, на підтвердження родинних зв'язків щодо матері та дитини, та інших на підтвердження викладених в протоколі обставин.

Будь-які сумніви щодо доведеності вини суд зобов'язаний трактувати на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції передбачає, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який F встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення". Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції "кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку". А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції "з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням".

У рішенні у справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення наявність об'єктивних та суб'єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов'язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Згідно з п.9 розділу 2 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції у графі «назва документа, серія, F, ким і коли виданий» - документ, що посвідчує особу (серія, номер паспорта, дата видачі і назва органу, що його видав, або серія, номер іншого документа, що посвідчує особу, яка вчинила правопорушення (службове чи пенсійне посвідчення, студентський квиток тощо), дата видачі і найменування органу (установи, підприємства, організації), що його видав(ла). В порушення зазначеного положення, у протоколі працівником поліції вказується, що особу встановлено згідно бази даних АРМОР, що не є документом, що посвідчує особу, та такий спосіб встановлення особи не передбачено жодним нормативно-правовим актом.

Таким чином вважаю, що провадження у даній справі підлягає закриттю у зв'язку з тим, що документуючи подію правопорушення, уповноваженими особами не зібрано документів для підтвердження складу такого правопорушення, тобто, провадження слід закрити у зв'язку з відсутністю в даному провадженні складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки органом, що складав протокол не встановлено особу правопорушника та не вжито встановлених законодавством заходів для цього, оскільки не встановлено суб'єкта такого правопорушення, а суд, позбавлений можливості встановити його особу на підставі матеріалів, наданих з протоколом серії ГР 030532 від 18.12.2018 року, та не наділений повноваженнями самостійно збирати докази.

Оскільки суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 9, 33, 38, 40-1, ч. 1 ст. 184, 221, 247, 276, 277, 283, 284 КУпАП, 294, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП - закрити у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_3