ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/1217/18 Номер провадження 33/814/273/19Головуючий у 1-й інстанції Гвоздик А. Є. Доповідач ап. інст. Рябішин А. О.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Рябішин А.О., з секретарем - Журою Н.Л., за участю захисника - Примакової Г.П. , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Диканського районного суду Полтавської області 08 січня 2019 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , непрацюючого,-

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені суддею суду першої інстанції обставини

Постановою судді Диканського районного суду Полтавської області від 08 січня 2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постановлено стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 384 грн.20 коп.

Згідно з постановою судді, 14 грудня 2018 року близько 19 год. 50 хв, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Мерседес-Бенц», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці в с.Нелюбівка Диканського району Полтавської області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, які проявились у нестійкій ході та у різкому запахі алкоголю з ротової порожнини. При цьому, ОСОБА_1 відмовився від проходження відносно нього огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись з даним рішенням судді місцевого суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді, а провадження у справі відносно нього закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обгрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що коли його зупинили працівники поліції стали погрожувати йому, що заберуть його автомобіль, якщо він не напише в протоколі про те, що вживав алкоголь, а тому він писав в протоколі те, що вони йому диктували.

Також вказує, що працівники поліції йому не пропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою спеціальних технічних засобів, вказує, що якщо б йому пропонували пройти огляд на місці він би не відмовився.

Позиція апелянта в судовому засіданні апеляційного суду

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Примакова Г.П. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав. В останній судові засідання ОСОБА_1 не з`явився хоча був належним чином повідомленим про день та час слухання справи, а тому за згодою адвоката ОСОБА_1 апеляційний розгляд був завершений за його відсутності.

Мотиви суду

Згідно ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Вказані вимоги закону суддею місцевого суду були виконані не в повному обсязі , що призвело до неповного з`ясування обставин справи та постановлення помилкового судового рішення.

Натомість доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цілому є досить переконливими.

Так, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, суддя суду першої інстанції послався на дані, що містяться в протоколі про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 130 ч.1 КУпАП, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

Проте вважаю, що суддя суду першої інстанції в даному випадку до питання оцінки доказів, на які він послався як на підставу визнання винуватості особи, поставився досить формально.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності її вина має бути доведена поза розумним сумнівом.

Питання доведення поза розумним сумнівом передбачає за своїм змістом суворе дотримання процедури фіксації адміністративного правопорушення, збирання та оцінку доказів із суворим дотриманням вимог адміністративного процесуального законодавства.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані , на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення , винність даної особи в його вчиненні та інші обставини , що мають значення для правильного вирішенння справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи , яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Отже виходячи із змісту нормативного визначення статті 130 ч.1 КУпАП в разі відмови особи пройти огляд на стан зокрема алкогольного сп`яніння мають бути дотримані не тільки положення КУпАП , а і інші нормативні акти , які регулюють вказане питання.

Відповідно до вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно п.6 розділу І та п.6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також у присутності двох свідків.

Пунктом 27 постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення провопорушника до адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи, а саме протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Мерседес-Бенц», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці в с.Нелюбівка Диканського району Полтавської області, з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився в присутності свідків.

Із вказаним формулюванням обвинувачення погодився і суддя місцевого суду та майже дослівно відтворив зміст протоколу у постанові про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

При цьому поза увагою судді залишились істотні обставини змісту протоколу.

Так протокол не містить такої важливої обставини як то визначення того, яким чином була дотримана процедура щодо фіксації відмови від проходження огляду, тобто у який спосіб пропонувалось ОСОБА_1 пройти огляд, на місці події чи в медичному закладі виключно.

В той же час на бланку протоколу про адміністративне правопорушення міститься запис в графі пояснення виконаний ОСОБА_1 власноруч, при цьому із значними граматичними помилками, про те , що він випив пива і в лікарню не їде. Отже в даному випадку особа визнає той факт, що він вжив спиртні напої і якщо із змісту і можна зробити висновок про відмову від проходження огляду то має місце відмова від проходження огляду в лікарні і аж ніяк не на місці за допомогою технічних засобів. Вказане пояснення не містить жодного посилання, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на місці.

З письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вбачається що ОСОБА_1 нібито відмовився від проходження в установленому порядку медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Водночас апеляційний суд звертає увагу , що пояснення вказаних свідків виглядають досить дивно і непереконливо, викладені шляхом здійснення вписування анкетних даних свідків та особи, яка зупинена працівниками поліції в заздалегідь заготовлений, друкований бланк пояснення свідка. Свідки не попереджались про кримінальну відповідальність за відмову від дачі свідчень та за дачу завідомо неправдивих показань.

При цьому варто звернути увагу, що всі пояснення виконані однією особою і навіть якщо припустити, що вказаний спосіб (вписування даних в бланк) якимось чином нібито «полегшує» роботу поліції, то хоча б запис мав би бути здійснений безпосередньо особою, яка нібито надає пояснення. В даному ж випадку записи в бланку пояснення свідків фактично зроблено працівником поліції і особи лише поставили свої підписи.

Показання вказаних свідків шляхом допиту в судовому засіданні місцевим судом не перевірялись і не викликались.

В апеляційний суд свідки не з`явились не зважаючи на неодноразові виклики. Суд позбавлений можливості вжиття заходів з метою явки до суду вказаних свідків.

Відеофіксація правопорушення, що могло б бути найбільш об`єктивним доказом, в даному випадку не здійснювалась.

Отже, з наведених доказів на які посилається суд першої інстанції, неможливо встановити з достатньою об`єктивністю та повнотою обставини вчиненого правопорушення і відповідно доведення поза розумним сумнівом вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Зокрема залишились нез`ясованими обставини, яким чином була дотримана процедура фіксування відмови від проходження огляду. Судом не з`ясовувалося питання чи пропонували працівники поліції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу, як це передбачено Законом в першу чергу.

Вказані суперечності і неточності не були усунуті і належним чином з`ясовані судом першої інстанції, який розглянув справу формально. Позбавлений можливості перевірити зазначені обставини і апеляційний суд в межах апеляційного розгляду.

Окремо апеляційний суд звертає увагу на таку обставину як порушення вимог щодо фіксації судового засідання суддею суду першої інстанції, що вже саме по собі є підставою для скасування судового рішення.

За змістом ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є повне фіксування судового процесу технічними засобами.

Та обставина , що КУпАП не містить такого положення не знімає з судді обов`язку щодо фіксування судового засідання технічними засобами.

Як вбачається з матеріалів провадження перебіг судового засідання у вказаному провадженні жодним чином не фіксувався.

Із змісту постанови судді вбачається, що ОСОБА_1 нібито визнавав свою вину.

Проте в апеляційній скарзі ОСОБА_1 заперечує обставини події і при цьому наголошує , що він не володіє мовою судочинства.

Той факт, що ОСОБА_1 зовсім не володіє не тільки мовою судочинства але і російською мовою, знайшов своє підтвердження в апеляційному суді.

Вказана обставина не могла не бути поміченою суддею під час розгляду справи, якби він відбувався із дотриманням судових процедур.

Зазначені обставини у сукупності позбавили апеляційний суд можливості об`єктивно перевірити в тому числі і доводи ОСОБА_1 і зокрема щодо його ж свідчень, що могло би вплинути в тому числі і на прийняття рішення апеляційним судом.

Крім того, в матеріалах даної справи немає відповідних доказів відсторонення водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, тобто існують обґрунтовані підозри, що навіть попри наявність складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, останній міг продовжити свій рух навіть за встановлених нібито працівниками поліції ознак сп`яніння, що в свою чергу викликає обгрунтовані сумніви щодо наявності ознак сп`яніння .

Таким чином апеляційним судом встановлено , що працівниками поліції не було дотримано процедури проходження огляду водія на стан алкогольного сп`яніння в установах охорони здоров`я чи з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки.

Враховуючи, що провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється судом в рамках пред`явленого обвинувачення, в даному випадку в межах фактичних обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , а вихід за вказані межі є недопустимим, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані по даній справі докази не підтверджують існування обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи із наведеного вище , апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП матеріалами адміністративної справи поза розумним сумнівом не доведена.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що постанову судді місцевого суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід скасувати , а провадження у справі закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення в діях останнього.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити;

Постанову судді Диканського районного суду Полтавської області від 08 січня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати , а провадження у справі закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя А.О.Рябішин