ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі судді Міняйла М.П., за участі секретаря Белорукової І.В., особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Бернікової І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду Миколаївської області від 29.10.2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого командиром відділення, водієм 5 державної пожежно-рятувальної частини ГУДСНС України в Миколаївській області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Згідно постанови суду, 11 серпня 2019 року близько 02 години 30 хвилин ОСОБА_1 по вул. Кобзарській біля будинку № 6/1 в м. Миколаєві, керував транспортним засобом «Ford Trаnsit 2.5 D1», номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, що встановлено приладом Drager АRАМ - 2242, тест № 1748, чим порушив пункт 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та передати матеріали адміністративної справи за місцем його роботи 5-ої ДПРЧ ГУ ДСНС відповідно до ст. 21 КУпАП для вирішення питання щодо можливості передачі його на поруки трудового колективу.

Вважає, що постанова Жовтневого районного суду Миколаївської області є незаконною та необгрунтованою, а тому підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Зазначає, що при вирішення справи пояснення свідків судом взагалі не були прийняті до уваги.

Вказує, що не був прийнятий до уваги й той факт, що він є водієм зі стажем, за кермом вже довгий час та жодного разу не притягувався за аналогічне правопорушення, а також те, що за характером роботи він є водієм 5 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС України та позбавлення його водійських прав призведе до втрати ним роботи.

Крім того зазначає, що суд належної оцінки й наданій до суду заяві його керівника - начальника 5 ДПРЧ ГУ ДСНС про передачу справи відповідно до ст. 21 КУпАП на поруки трудового колективу, оскільки притягнення його до адміністративної відповідальності негативно позначиться на виконанні ним трудових обов`язків особисто та на відділенні пожежної частини в цілому.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.3) складеному у присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

Вказаний протокол складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 296 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

ОСОБА_1 підписався в протоколі про адміністративне правопорушення та ніяких зауважень не зазначив.

Як вбачається з пояснень свідка ОСОБА_2 11.08.2019 року близько 02 години 35 хвилин в м. Миколаєві по вул. Кобзарська, 6/1 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ford Transit» н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови). У його присутності водій пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Alcotest 6810 на місці зупинки, покази якого становили 2,00 проміле. ( а.с. 5).

В поясненнях свідка ОСОБА_3 зазначені аналогічні пояснення, що і у свідка ОСОБА_2 ..

Також вина ОСОБА_1 підтверджується роздруківкою газоаналізатора «Alcotest 6810» (а.с.1) та актом огляду на стан сп`яніння ( а.с. 3), який, згідно Інструкції « Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» був долучений до протоколу і в якому зазначений результат огляду на стан сп`яніння, а саме показник 2,00 ‰.

Крім того, з відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського вбачається факт продуття ОСОБА_1 приладу алкотест «Драгер» в присутності двох свідків та результат тестування становив 2,00‰. Факту вживання алкогольних напоїв ОСОБА_1 не заперечував.

До того ж в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 визнав свою вину в повному обсязі, щиро розкаявся, але просив передати матеріали адміністративної справи за місцем його роботи 5-ої ДПРЧ ГУ ДСНС відповідно до ст. 21 КУпАП для вирішення питання щодо можливості передачі його на поруки трудового колективу.

З письмових пояснень свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , наданих до суду першої інстанції, зазначено, що саме через зламаний замок в дверцятах автомобіля, ОСОБА_1 був змушений сісти за кермо у стані алкогольного сп`яніння.

Твердження апелянта, щодо неповного з`ясування судом обставини, що мають значення для справи не заслуговують на увагу та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Щодо твердження апелянта з приводу того, що він є водієм 5 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС України та позбавлення його водійських прав призведе до втрати ним роботи, то воно не заслуговує на увагу, оскільки вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення не є малозначним, та він повинен був розуміти наслідки керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 є склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно ч. 1 ст. 21 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Отже, застосування до правопорушника положень ст. 21 КУпАП є правом, а не обов`язком органу (посадової особи), уповноваженого вирішувати справу про адміністративне правопорушення.

Крім того, з наданого до апеляційного суду листа т.в.о. начальника головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області Панасенка М. вбачається, що ОСОБА_1 відноситься до категорії молодшого начальницького складу служби цивільного захисту, а саме є посадовою особою.

Враховуючи суспільну небезпеку вчиненого діяння, грубе порушення Правил дорожнього руху, а також те, що адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є малозначним, а керування джерелом підвищеної небезпеки в стані алкогольного сп`яніння може привести до тяжких наслідків, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про неможливість задоволення клопотання про передачу матеріалів адміністративної справи за місцем роботи 5-ої ДПРЧ ГУ ДСНС відповідно до ст. 21 КУпАП для вирішення питання щодо можливості передачі його на поруки трудового колективу.

Що стосується твердження ОСОБА_1 з приводу того, що сісти за кермо у стані алкогольного сп`яніння була вимушеною обставиною з його боку у зв`язку зі зламаним замком його автомобіля, то суд не вбачає в даних діях ОСОБА_1 крайньої необхідності.

Під крайньою необхідністю в розумінні ст.18 КУпАП є стан, в якому була вчинена дія, передбачена цим кодексом або іншими законами України, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, і який виключає можливість кваліфікації цієї дії як адміністративного правопорушення, обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії 1) з метою усунення безпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Ні ОСОБА_1 , ні його захисник не змогли навести в апеляційному суді обставин, які б могли свідчити про зазначені обставини крайньої необхідності.

Стягнення за адміністративні правопорушення накладено з урахуванням загальних правил, визначених в ст. 33 та ст. 36 КУпАП.

З огляду на наведене, підстави для скасування постанови суду, як того просить апелянт, відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП , апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Жовтневого районного суду Миколаївської області від 29.10.2019 року відносно ОСОБА_1 - без зміни.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

Апеляційного суду М.П. Міняйло