Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/689/19
Провадження № 3/483/297/2019
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 липня 2019 року м. Очаків

Суддя Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області Шевиріна Т.Д.,

за участю:

секретаря судового засідання Браславської О.І.,

захисника Лушникова В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 212-3 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , обіймає посаду секретаря Чорноморської сільської ради Очаківського району Миколаївської області,

В С Т А Н О В И Л А :

В період часу з 01 січня 2019 року по 24 квітня 2019 року ОСОБА_1 , обіймаючи посаду секретаря Чорноморської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Чорноморка, вул. Суворова, 126, не оприлюднювала інформацію, обов`язкове оприлюднення якої передбачено Законом України "Про доступ до публічної інформації", а саме: нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії, розпорядником яких є Чорноморська сільська рада, а також проекти рішень, що підлягають обговоренню.

03 червня 2019 року особа, яка притягується до адміністративної відповідності, під час розгляду протоколу пояснила, що не є суб`єктом правопорушення, оскільки вона не є особою, відповідальною за опублікування такої інформації. Так, в Чорноморській сільській раді до теперішнього часу не призначено відповідальну особу, а секретар в силу вимог закону не може виконувати ці обов`язки. ОСОБА_1 також пояснила, що протокол, який перебуває на розгляді суду, вона отримала поштою, дала пояснення, що до сільської ради надходив запит регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Миколаївській області про надання переліку рішень, прийнятих радою з 01 січня 2019 року по день отримання цього запиту, проте відповідь на нього готував адвокат. Особистих пояснень ОСОБА_1 в межах запиту не надавала, перелік запитуваних рішень не направляла.

03 червня 2019 року розгляд справи про адміністративне правопорушення за клопотанням ОСОБА_1 був відкладений до 20 червня 2019 року для забезпечення особі, яка притягається до відповідальності, можливості мати захисника під час судового розгляду.

20 червня 2019 року ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, з`явився її захисник адвокат Лушников В.П. У зв`язку із задоволенням клопотання захисника про відкладення розгляду справи та надання можливості ознайомитися з матеріалами, розгляд справи відкладено до 26 червня 2019 року.

26 червня 2019 року захисник заявив, що з протоколом не згоден і вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події та складу правопорушення. Так, захисник зазначив, що особа, яка звернулася до Уповноваженого з прав людини і назвалася прізвищем ОСОБА_2 є працівником Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 Жимилінською С.С. Остання, на думку захисника, назвалася своїм дівочим прізвищем з метою приховати дійсну підставу для перевірки. Захисник також пояснив, що співробітники прокуратури неодноразово зверталися до Чорноморської сільської ради з метою отримати копії рішень, в чому їм було відмовлено. Таким чином, прокуратура завуалювала дійсні підстави для отримання копії рішень органу місцевого самоврядування. Крім того, захисник стверджував, що ОСОБА_2 до Чорноморської сільської ради взагалі не зверталася. Оскільки підстав для перевірки не було, всі рішення та дії, вчинені під час такої перевірки, є незаконними.

Вважаючи, що складений відносно ОСОБА_1 протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення, захисник вказав на невідповідність його змісту вимогам статті 256 КУпАП.

Так, в протоколі невірно зазначено місце його складення, оскільки протокол не був складений в приміщенні Чорноморської сільської ради, а був направлений до сільської ради поштою.

Під час складання протоколу ОСОБА_1 не було надано можливості дати пояснення, а також протокол не містить відомостей про те, що ОСОБА_1 відмовилася від надання пояснень.

Самостійною підставою для закриття провадження захисник вважав відсутність у протоколі інформації про особу, а саме: адреси її проживання, ідентифікаційного номеру тощо.

Насамкінець захисник вказав на те, що до протоколу також не внесені відомості про свідків, які були присутні під час перевірки, а збір судом доказів з власної ініціативи порушуватиме гарантії, забезпечені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, про що свідчить рішення у справі «Малафєєва проти Росії».

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисника, дослідивши матеріали справи, дійшла наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядниками інформації для цілей цього закону визнаються, зокрема, органи місцевого самоврядування.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 15 Закону, розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати, крім іншого, нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

Згідно з частиною 11 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

В актах та проектах актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування не може бути обмежено доступ до інформації про витрати чи інше розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним чи комунальним майном, у тому числі про умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримують ці кошти або майно, а також до іншої інформації, обмеження доступу до якої заборонено законом.

Доступ до публічної інформації, як це визначено частиною 1 статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації», забезпечується шляхом: систематичного та оперативного оприлюднення інформації, в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на інформаційних стендах, будь-яким іншим способом

Пунктами 4, 5 частини 3 статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування» організація підготовки сесій ради, питань, що вносяться на розгляд ради, забезпечення оприлюднення проектів рішень ради відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" та інших законів; забезпечення своєчасного доведення рішень ради до виконавців і населення, організація контролю за їх виконанням, забезпечення оприлюднення рішень ради відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", забезпечення офіційного оприлюднення рішень ради, які відповідно до закону є регуляторними актами, а також документів, підготовлених у процесі здійснення радою регуляторної діяльності, та інформації про здійснення радою регуляторної діяльності покладені на секретаря сільської ради.

Не погоджуючись з твердженням захисника про те, що відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення даних про зареєстроване місце проживання ймовірного порушника та номера його облікової картки платника податків є порушенням вимог статті 256 КУпАП та самостійною підставою для закриття справи про адміністративне правопорушення, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, крім іншого, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення).

За змістом частини 1 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних», який був прийнятий та набрав чинності у зв`язку з підписанням та ратифікацією Україною Конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних (прийнята 28 січня 1981 року у Страсбурзі, набрала чинності для України 01 січня 2011 року), мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Комплексний аналіз зазначених законодавчих положень свідчить про те, що дані про особу порушника мають бути достатніми для його ідентифікації, а обсяг персональних даних, що обробляються у зв`язку з провадженням щодо особи не має бути надмірним.

Враховуючи викладене, а також ту обставину, що сумнівів щодо особи, стосовно якої складений протокол, немає, суд дійшов висновку, що зазначення прізвища, імені та по батькові особи, посади та місця роботи є достатнім для її ідентифікації, а тому порушень будь-яких прав в цьому не вбачається.

Інше суперечило би гарантіям особи на захист її персональних даних, які також забезпечуються статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод в якості складової права на повагу до приватного життя.

Не погоджуючись з твердженнями захисника про те, що невідповідність прізвища особи, яка запитує інформацію, прізвищу, яким вона іменується на час вирішення справи про адміністративне правопорушення, є підставою для закриття провадження, суд виходить з такого.

Зі змісту Кодексу України про адміністративні правопорушення слідує, що правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 212-3 цього кодексу, посягає на встановлений порядок управління, у зв`язку із чим розгляд такої справи може мати певні особливості.

Так, об`єктивна сторона складу зазначеного адміністративного правопорушення не пов`язана із завданням шкоди певній особі, тобто не вимагає наявності потерпілого від такого правопорушення, оскільки порушення встановленого законом порядку управління посягає на права та законні інтереси невизначеного кола осіб, які мають право доступу до відповідної інформації в силу вимог Закону.

Таким чином, визначальним для вирішення справи є з`ясування обставин вчинення правопорушення, чи є особа, стосовно якої складено протокол, його суб`єктом, а також того, чи були під час складення протоколу дотримані права такої особи.

Перевіряючи доводи захисника про невірне зазначення у протоколі місця його складення та ненадання ОСОБА_1 можливості дати пояснення, суд зауважує наступне.

Судом встановлено, що 24 квітня 2019 року представником Уповноваженого ВР з прав людини здійснювалась виїзна перевірка у Чорноморській сільській раді, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення (а.с. 8), а також листом до Голови Чорноморської сільської ради Дмитренка А.А. від 24 квітня 2019 року № 32.4/200-2019 з відміткою про його вручення 24 квітня 2019 року (а.с. 27, 29). Враховуючи, що протокол було складено 24 квітня 2019 року за результатами виїзної перевірки, зазначені час та місце складання протоколу слід вважати вірними.

Також, пунктом 2.13 Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженого Наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 16 лютого 2015 року № 3/02-15 (зі змінами згідно з наказом Уповноваженого 14.02.2018 №3/02-18), передбачено можливість надіслання особі, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, даного протоколу з копіями матеріалів поштою, у разі відмови особи від отримання другого примірнику протоколу або її неприбуття для ознайомлення з протоколом. Так, зі змісту протоколу (а.с. 9) та супровідного листа ОСОБА_1 (а.с. 43) вбачається, що під час виїзної перевірки Голова сільської ради відмовився надавати необхідну інформацію, а також заборонив секретарю сільської ради ОСОБА_1 сприяти у проведенні перевірки та надавати інформацію. Також, з трьох листів, надісланих регіональним представником до Чорноморської сільської ради (а.с. 20, а.с. 24, а.с. 27), які було останньою отримані (а.с. 23, а.с. 26, а.с. 27), відповідь надано лише на один лист (а.с. 31). При цьому запитувану інформацію не було надано.

Вказане свідчить про те, що своєю бездіяльністю особа, яка притягується до відповідальності, перешкоджала встановленню обставин вчинення правопорушення та свідомо ухилялася від надання пояснень та інформації на запит представника Уповноваженого.

З огляду на дану обставину, відмову ОСОБА_1 від підпису протоколу, отримання його копії та надання пояснень під час складення протоколу слід вважати встановленою, а недоліки протоколу такими, що допущені внаслідок протиправної поведінки самої особи.

З приводу практики Європейського суду з прав людини, на яку посилається захисник, суд зазначає наступне.

Рішення Європейського суду у справі «Малафєєва проти Росії», на яке захисник посилається в обґрунтування своєї правової позиції, не є релевантним до обставин цієї справи з з огляду на нижченаведене.

Обставини справи «Малафєєва проти Росії» зводяться до того, що заявниця, будучи звільненою з-під варти, подала заяву для отримання дозволу на проведення пікету. Не отримавши відповіді на заяву, вона взяла участь у пікеті, внаслідок чого була затримана та притягнута до відповідальності у виді адміністративного арешту.

Таким чином, Європейський суд, виходячи з того, що справа про адміністративне правопорушення, за вчинення якого до особи застосовано адміністративний арешт, за своїм характером та тяжкістю покарання має всі ознаки кримінального переслідування, розглядав висунуте особі обвинувачення як кримінальне та перевіряв скаргу заявниці на предмет дотримання національними державними органами гарантій статті 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Принцип автономного тлумачення поняття «кримінальне обвинувачення», вжите в тексті статті 6 Конвенції, Європейський суд вперше застосував у рішенні «Енгель та інші проти Нідерландів», роз`яснивши, що визначення того, чи можна висунуте особі обвинувачення, яке національним законом віднесено до сфери дисциплінарних або адміністративних проступків, вважати кримінальним в розумінні статті 6 Європейської конвенції слід здійснювати за таким критеріями: чи визнається діяння злочином в національному законі, чи поширюється норма закону, якою встановлена відповідальність за таке діяння, на невизначене коло осіб, а також застосувати критерій правових наслідків, тобто оцінити форму та тяжкість правових наслідків в разі вчинення такого діяння.

У своїй практиці, в тому числі у справах «Швидка проти України» (рішення від 30 жовтня 2014 року) та «Гурепка проти України» (рішення від 06 вересня 2005 року) Європейський суд розглядав обвинувачення у справах про адміністративні правопорушення на предмет дотримання гарантій статті 6 Європейської конвенції.

Разом із тим, санкція частини 1 статті 212-3 КУпАП передбачає покарання у виді накладення штрафу на посадових осіб від двадцяти п`яти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто від 425 до 850 гривень, що, на думку суду, за критерієм тяжкості правових наслідків не свідчить про висунення особі кримінального обвинувачення, а відтак і поширення на вказане суто адміністративне провадження гарантій статті 6 Європейської конвенції з прав людини.

Відтак, суд перевіряє доведеність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, виходячи з конкретних обставин цієї справи та враховує поведінку особи, яка притягується до відповідальності.

Так, захисник в судовому засідання зазначив, що рішення ради, які мають регуляторний характер, публікуються в районній газеті, а всі інші на інформаційних стендах ради.

При цьому, він пояснив, що у зв`язку з великою кількістю рішень на стенді знімаються попередні рішення та вивішуються нові.

Разом із тим, з долученої до протоколу фотокартки стенду Чорноморської сільської ради вбачається, що жодних рішень або їх проектів на стенді немає (а.с. 36).

Судом встановлено, що рішення сільської ради №9 від 14 лютого 2019 року опубліковано разом із рішенням №2 від 12 березня 2019 року у випуску газети №11 від 15 березня 2019 року, тобто з порушенням визначеного частиною 2 статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» п`ятиденного терміну (а.с 37).

Суд також враховує те, що регіональний представник неодноразово направляла на адресу сільської ради листи з пропозиціями надати пояснення. Оскільки пояснень надано не було, суд виходить з того, що ОСОБА_1 своїм правом не скористалася.

Крім того, ненадання секретарем сільської ради переліку рішень, що були прийняті радою, ані представнику Уповноваженого, ані суду створює ситуацію повного закриття такої інформації з блокуванням можливості перевірити, скільки рішень було прийнято, які з них були опубліковані та в якій спосіб, а тому суд виходить з наявних доказів, які під час судового розгляду не були спростовані.

Бездіяльність секретаря Чорноморської сільської ради ОСОБА_1 суд кваліфікує за частиною 1 статті 212-3 КУпАП, як неоприлюднення інформації, обов`язкове оприлюднення якої передбачено законом України «Про доступ до публічної інформації».

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисника, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що своєю бездіяльністю у вигляді неоприлюднення інформації, обов`язкове оприлюднення якої передбачено Законом України «Про доступ до публічної інформації», ОСОБА_1 вчинила правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 212-3 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення, відповідно до ст.ст. 33-35 КУпАП, враховано характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

З урахуванням викладеного, вважаю, що штраф у розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є необхідним і достатнім стягненням за вчинення ОСОБА_1 зазначеного вище правопорушення.

Також, у відповідності зі ст. 40-1 КУпАП, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 384 грн 20 коп. на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 283-285, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 212-3 КУпАП, і накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять)гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 (трьохсот вісімдесяти чотирьох) гривень 20 копійок на користь держави.

Постанову протягом десяти днів з дня винесення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області особою, щодо якої її винесено, або її захисником.

Суддя: