Справа №592/1939/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Фоменко І. М.
Номер провадження 33/816/209/19 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення № 592/1939/19 за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 09.04.2019, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

захисника - адвоката Курбатова Д. В.,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП, оскільки справа розглянута без нього, чим порушені його права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, протокол складений з порушеннями і не відповідає вимогам закону та в ньому нечітко сформульована суть правопорушення, а тому є неналежним та недопустимим доказом. Крім того, суд обмежився дослідженням лише письмових доказів, свідки викликані не були, у постанові не зазначено за вчинення якого саме правопорушення він притягується до відповідальності та не встановлені обставини його зупинки. Також суд послався на нормативний акт, який втратив чинність, зазначені в протоколі ознаки алкогольного сп`яніння такими не являються, огляд на стан сп`яніння йому запропоновано пройти за допомогою газоаналізатора, який не дозволений для використання, до огляду залучені упереджені свідки, порядок огляду порушений, матеріали справи не містять доказів того, що він відмовився проходити огляд на стан сп`яніння, а також направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 09.04.2019 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн із позбавленням права керування т/з на строк 1 рік. Стягнуто на користь держави 384,20 грн судового збору.

Відповідно до постанови судді, 25.01.2019 о 00:35 в м. Суми по вул. Роменська, буд. 79 водій ОСОБА_1 керував т/з Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, млява мова, почервоніння обличчя). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки т/з та в СОНД відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Вислухавши доводи захисника Курбатова Д . В. , який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

На підставі ч. 1 і ч. 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Як вбачається з положень ст. 1, завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як установлено під час апеляційного розгляду протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП надійшов до суду першої інстанції 04.02.2019 і його розгляд у суді первісно призначений працівниками поліції на 07.02.2019, що суперечить вимогам ст. 277-2 КУпАП щодо необхідності вручення судової повістки не пізніш як за три доби до дня розгляду справи у суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. 07.02.2019 від ОСОБА_1 надійшло письмове клопотання про надання можливості скористатися правовою допомогою адвоката і наступне судове засідання призначене на 25.02.2019, яке у свою чергу також відкладене за письмовою заявою, але вже його захисника Курбатова Д. В. через необхідність ознайомлення з матеріалами справи про адміністративне правопорушення. Наступне судове засідання від 28.03.2019 не відбулося у зв`язку з поданою письмовою заявою ОСОБА_1 про перенесення розгляду справи на іншу дату через його знаходження на стаціонарному лікуванні. Також захисником Курбатовим Д. В. подане письмове клопотання про виклик до суду свідків та витребування документів щодо використання працівниками поліції газоаналізатора «Alcotest Drager 0034».

Розгляд справи призначений на 09.04.2019, але у цей день ОСОБА_1 також подана письмова заява про перенесення розгляду справи через знаходження на стаціонарному лікуванні (позбавлений можливості пересуватися). При цьому додав копії консультативного висновку спеціаліста на підтвердження поважності причин не явки у попереднє судове засідання 28.03.2019 та висновок травматолога. Захисник Курбатов Д. В. теж просив відкласти розгляд справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Незважаючи на вказані заяви, 09.04.2019 суддя суду першої інстанції здійснила розгляд справи про адміністративне правопорушення у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 і його захисника Курбатова Д. В . та наклала стягнення, передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому процесуальну поведінку ОСОБА_1 суддя розцінила як таку, що спрямована на пропуск тримісячного строку притягнення до адміністративної відповідальності, який встановлений у ст. 38 КУпАП.

Однак такі висновки судді суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, не відповідають фактичним обставинам справи, належним чином не умотивовані та не ґрунтуються на вимогах законодавства України про адміністративні правопорушення, оскільки при ухваленні постанови жодною мірою не враховано тієї обставини, що згідно висновку травматолога від 08.04.2019 ОСОБА_1 поставлений діагноз пошкодження сумково-зв`язкового апарату лівого гомілково-ступневого суглобу і надані рекомендації по лікуванню, що свідчить про наявність у нього об`єктивних (поважних) причин відсутності у судовому засіданні і унеможливлює судовий розгляд справи за таких обставин. Крім того, розгляд справи безпосередньо за заявою ОСОБА_1 (після повідомлення його про дату та місце згідно вимог КУпАП) відкладався фактично лише один раз і процесуальний строк притягнення до адміністративної відповідальності спливав 25.04.2019, тобто більш ніж через два тижні з дня останньої неявки ОСОБА_1 до суду.

Таким чином, з метою виконання вимог ст. 268 і 277-2 КУпАП і забезпечення участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді відносної неї справи, а також з метою забезпечення права на справедливий судовий розгляд, судове засідання можливо було б ще призначити щонайменше два рази до закінчення строку накладення стягнення (ст. 38 КУпАП).

Так, відповідно ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а згідно ст.248 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і судом, який розглядає справу, що також не дотримано суддею суду першої інстанції і відповідно унеможливлювало судовий розгляд справи.

Така загальна (основна) засада (принцип) судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

За таких обставин, суддею суду першої інстанції не дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який також знайшов своє закріплення і формулювання також у рішенні КСУ від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу). Формулюючи у своєму рішенні незаперечне право особи на судову присутність, Суд керувався правовими постулатами «доброї совісті» (bonae fidei), оскільки для громадян не може бути жодних перешкод об`єктивного характеру, якщо відбувається розгляд в суді індивідуально-конкретної справи.

Присутність особи, яка має право брати безпосередньо участь і виступати в суді, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, у передбачений законом строк і порядок оскаржити постанову по справі, є невід`ємним правом (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанції - важливим елементом законного і справедливого правосуддя.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення ЄСПЛ у справах «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands) від 27.10.1993, заява № 14448/88, п. 33); «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland) від 23.10.1996 р., заява № 17748/91, п. 38).

Аналогічною є і усталена судова практика ЄСПЛ у справах щодо України, коли неодноразово застосований «принцип рівності», зокрема у п. 26 і 29 рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), згідно якої «принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом» (див., інші рішення та mutatis mutandis, «Кресс проти Франції» (Kress v. France), заява № 39594/98, п. 72, 2001-VI; «Ф.С.Б. проти Італії » (F.C.B. v. Italy), рішення від 28.08.1991, заява серія A № 208-B, п. 33; «Т. проти Італії » (Т. v. Italy), рішення від 12.10.1992, заява серія A № 245-C, п. 26; «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria), заява № 54698/00, рішення від 08.06.2006, п. 28). За наслідками розгляду цієї справи ЄСПЛ дійшов висновку, «що у провадженні, яке розглядається, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції».

Враховуючи фактичні обставини справи у взаємозв`язку з положеннями процесуальних норм національного законодавства та прецедентної судової практики ЄСПЛ, виходячи із засад судочинства, у тому числі і з принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_1 , внаслідок чого судове рішення підлягає безумовному скасуванню через порушення суддею норм процесуального права, згідно яких особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на справедливий суд, яке полягає у наданні їй можливості надати усні пояснення з приводу обставин правопорушення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується її прав та обов`язків, у порядку, передбаченому законом, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені законом.

Крім того, суддею суду першої інстанції взагалі не розглянуто і не вирішено письмове клопотання захисника Курбатова Д. В. про виклик до суду свідків та витребування документів щодо використання працівниками поліції газоаналізатора «Alcotest Drager», а мотивувальна частина судового рішення посилання на «Інструкцію про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів», яка втратила чинність.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в указаній частині є обґрунтованими і заслуговують на увагу, а постанову судді з цих підстав не можна вважати законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає скасуванню.

Разом з тим, як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 160080 від 25.01.2019, водій ОСОБА_1 25.01.2019 о 00:35 в м. Суми по вул. Роменській, 79 керував т/с Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, млява мова, почервоніння обличчя). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки т/з та в СОНД відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Факт вчинення водієм ОСОБА_1 правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, об`єктивно підтверджується, крім зазначеного вище протоколу про адміністративне правопорушення, іншими доказами у справі, а саме:

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , згідно яких 25.01.2019 близько 00:40 у їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння як за допомогою Alcotester Drager, так і в медичному закладі;

- відеозаписами з патрульного поліцейського автомобіля та персонального мобільного відеореєстратора працівника поліції, з яких убачається як екіпажом патрульної поліції зупинений т/с під керуванням водія ОСОБА_1 , під час спілкування з яким виникла підозра, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння, про що свідчили такі ознаки як запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода та почервоніння обличчя. У присутності двох свідків водію запропоновано пройти відповідний огляд на місці за допомогою спеціального пристрою «Драгер» або ж у закладі охорони здоров`я, на що він категорично відмовився;

- показаннями працівника поліції ОСОБА_11 , наданих останнім апеляційному суду як свідком, який підтвердив зазначені на відеозаписі обставини відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Відповідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч. 2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки ці пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у письмових поясненнях обставини.

Вказана правова позиція не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, що узагальнені та уточнені ЄСПЛ в своєму рішенні у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom, заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п. п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у цьому конкретному випадку, на переконання апеляційного суду, мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона захисту через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.

Зокрема, вказані письмові пояснення свідків не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

З огляду на викладене, аналізуючи зазначені вище положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, у тому числі і показаннями ОСОБА_1 , який категорично заперечив свою вину у вчиненні правопорушення за обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові судді. Такі пояснення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони суперечать фактичним обставинам та повністю спростовуються дослідженими доказами по справі, а тому їх слід вважати недостовірними доказами захисту.

Що стосується тверджень ОСОБА_1 про упередженість свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , то вони також не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Є необґрунтованими та не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення працівниками поліції встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Так, адміністративна відповідальність особи, яка керує т/с, згідно диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім іншого, настає у разі, коли така особа відмовляється від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують т/с, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України та кореспондується в даному конкретному випадку з вимогами п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Установленим порядком проходження медичного огляду є визначена у ст.266 КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, зареєстрована в МЮ України за № 1408/27853 від 10.11.2015), п.п.6-7 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС і МОЗ України від 09.11.2015, зареєстрована в МЮ України за № 1413/27858 від 11.11.2015) і п.3-8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008, з послідуючими змінами), процедура направлення водіїв т/с для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння і проведення такого огляду.

Згідно цієї процедури огляд водія на стан сп`яніння проводиться поліцейським: 1) на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у присутності 2-х свідків; 2) у відповідному закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення і огляд проводиться в присутності поліцейського, а тому апеляційний суд не може прийняти до уваги твердження апеляційної скарги про порушення працівниками поліції установленого порядку огляду на стан сп`яніння, оскільки підстави, за яких огляд на стан сп`яніння може бути недійсним чітко визначені у законі і не узгоджуються з позицією ОСОБА_1 , якому детально роз`яснена процедура проходження огляду на стан сп`яніння та наслідки відмови від його проходження.

Про наявність у працівника поліції цілком обґрунтованих та об`єктивних підстав вважати, що ОСОБА_1 підлягав огляду на стан алкогольного сп`яніння, свідчили такі ознаки як запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, млява мова та почервоніння шкіри, що відповідає п.2-4 розділу І вказаної «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Відсутність у матеріалах справи відповідного направлення водія на огляд для виявлення стану алкогольного сп`яніння до закладу охорони здоров`я не тільки не спростовує факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, а й навпаки підтверджує його, оскільки таке направлення виписується працівником поліції тільки у випадках, коли є бажання особи пройти огляд у закладі охорони здоров`я, а у випадках відмови проходити цей огляд - направлення не видається.

Не підлягають задоволенню також і доводи апеляційної скарги про те, що огляд на стан сп`яніння запропоновано пройти за допомогою технічного засобу, який не дозволений для використання, оскільки порядок сертифікації технічних засобів вимірювальної техніки і процедура допуску їх до використання визначається виключно ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність» (далі - Закон).

Зокрема, відповідно п. 6 і 7 ч. 1 ст. 1 Закону, засоби вимірювальної техніки - це засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності, а затвердження типу засобу вимірювальної техніки - це рішення призначеного органу з оцінки відповідності, прийняте на основі звіту про оцінку типу, про те, що тип засобу вимірювальної техніки відповідає встановленим вимогам і може використовуватися у сфері законодавчо регульованої метрології у спосіб, за якого він, як очікується, забезпечить надійні результати вимірювань протягом визначеного періоду часу.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону, у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації. Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки), здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.

Оцінка відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів, у тому числі первинна повірка та затвердження типу засобів вимірювальної техніки, проводиться у разі, коли це передбачено відповідними технічними регламентами. Оцінку відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводять: виробники цих засобів; призначені органи з оцінки відповідності; інші суб`єкти, визначені у відповідних технічних регламентах або передбачених ними процедурах оцінки відповідності.

Порядок проведення оцінки відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки встановлюється технічними регламентами та іншими нормативно-правовими актами. Призначені органи з оцінки відповідності повідомляють науковому метрологічному центру, уповноваженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері метрології та метрологічної діяльності, на ведення реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, про видані ними сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки.

Сертифікат затвердження типу засобу вимірювальної техніки є документом, який засвідчує, що тип засобу вимірювальної техніки затверджено. Порядок ведення реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки встановлюється нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності (ч.ч.1 і 2 ст.16 Закону).

Наказом Мінекономрозвитку і торгівлі Україні від 13.07.2016 № 1161 (зареєстрований у МЮ 03.08.2016 за № 1081/29211), затверджений Порядок ведення Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, який визначає механізм формування та ведення Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки (далі - Реєстр).

Згідно розділів І та ІІ вказаного Порядку, Реєстр є електронною базою даних, що містить відомості про затверджені типи засобів вимірювальної техніки (далі - ЗВТ). Формування та ведення Реєстру забезпечуються науковим метрологічним центром ДП «Укрметртестстандарт» шляхом унесення відомостей про затверджені типи ЗВТ та доповнень до них. Унесенню до Реєстру підлягають типи ЗВТ, затверджені призначеними органами з оцінки відповідності. ДП «Укрметртестстандарт» забезпечує оприлюднення Реєстру на своєму веб-сайті і уносить до Реєстру відомості про затверджений тип ЗВТ на підставі наданих засобами електронного зв`язку призначеним органом з оцінки відповідності, що затвердив цей тип, копій таких документів, зокрема, сертифіката перевірки типу ЗВТ.

Згідно Реєстру сертифікат № UA.TR.001 101-17 на тип ЗВТ газоаналізатор Alcotest Drager Safety AG & Co. KGaA Revalstra?e 1, 23560 Lubeck, Germany виданий призначеним органом з питань відповідності ДП «Укрметртестстандарт» 05.10.2017 та діє до 05.10.2027.

Крім того, газоаналізатор Alcotest 6820, виробник Drager Safety AG & Co. KGaA, Німеччина підлягав повірці, за результатами якої встановлено, що цей ЗВТ відповідає вимогам Методики повірки МПУ 066/05-2013, про що свідчить копія відповідного свідоцтва від № 12-01/6368, яке чинне до 25.09.2019 (а. с. 74). При цьому зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення цифри «0034» після «газоаналізатор Alcotest Drager» вказують лише на заводський (серійний) номер цього ЗВТ згідно вказаного свідоцтва.

Доводи апеляційної скарги про те, що суддя не встановив обставини зупинки т/с також є необґрунтованими, оскільки з`ясування цієї обставини виходить за межі предмета судового розгляду та не підлягає обов`язковому дослідженню.

Є необгрунтованими і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону та є неналежним і недопустимим доказом, оскільки із матеріалів справи вбачається, що в цьому процесуальному документі зазначені всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП), зокрема суть адміністративного правопорушення - відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення разом з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, наведеними вище, у своїй сукупності і взаємозв`язку є достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги у цій частині є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

Відповідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Враховуючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, оскільки останній відмовився від проходження відповідно встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР, а тому апеляційний суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні цього правопорушення.

Разом з тим, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до КУпАП чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у ч.3 цієї статті. За цих обставин не може бути розпочато провадження в справі, а розпочате - підлягає закриттю (ч. 2 ст. 38, п. 7 ст. 247 КУпАП).

Зважаючи на те, що правопорушення вчинене 25.01.2019, то строк накладення стягнення сплинув 25.04.2019, внаслідок чого після скасування постанови судді від 09.04.2019 провадження у справі стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 09.04.2019 відносно ОСОБА_1 скасувати через порушення суддею суду першої інстанції норм процесуального права, а провадження у справі за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.