Провадження № 3/263/2917/2019
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Васильченко Олеан Георгіївна, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка не працює, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 185 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 08.07.2019 року приблизно о 17:30 год., у приміщенні Центрального ВП м. Маріуполя за адресою: м. Маріуполь, Центральний район, вул. Фонтанна, буд.87, не виконувала неодноразове розпорядження про припинення правопорушення, шарпала працівника поліції, повела себе зухвало та нахабно, висловлювалася нецензурною лайкою в бік працівників поліції, розірвала адміністративний матеріал, чим скоїла адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 185 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про місце, день та час розгляду справи була повідомлена належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз протии Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки у судове засідання ОСОБА_1 , якій було відомо про складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, повідомлення про місце та час судового розгляду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення нею своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

За зазначених обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 була своєчасно та належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим, згідно зі ст.268 КУпАП, справа розглянута на підставі матеріалів, які маються у справі. Ст.185 КУпАП передбачена відповідальність за злісну непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Факт адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ГП № 125242 від 08.07.2019 року; протоколом про адміністративне затримання 08.07.2019 року АА 027585; рапортом працівника поліції; заявою ОСОБА_2 ; відеозаписом, наданим працівниками поліції.

Враховуючи характер скоєного правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь її вини, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, вважаю за необхідне накласти на неї адміністративне стягнення в межах санкції статті у розмірі восьми неоподатковуваних мінімумів громадян.

Також з ОСОБА_1 , на підставі Закону України Про судовий збір, підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 384,20 гривень.

Керуючись ст.ст. 33, 40-1, 185, 252, 284 КУпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 185 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 136 (сто тридцять шість) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. МаріуполяДонецької області протягом 10 днів із дня винесення постанови.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців із дня її винесення. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Суддя О.Г.Васильченко