Справа 139/540/19
Провадження № 3/139/98/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 року смт Муровані Курилівці

Суддя Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області Тучинська Н.В. з участю:

особи щодо якої складено протокол ОСОБА_1 ,

захисника - адвоката Солоненка Б.М.,

розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого в КП «Мурованокуриловецький водоканал», раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

В С Т А Н О В И Л А:

Щодо ОСОБА_1 складено протокол серії БД № 262670 від 26 травня 2019 року про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зокрема, ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 26 травня 2019 року о 18-ій годині 56 хвилин керував автомобілем ВАЗ-2123, номерний знак НОМЕР_1 , в смт Муровані Курилівці по вул. Гагаріна, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Тестування на алкогольне сп`яніння проводилося на місці зупинки із застосування спеціального приладу "Драгер", який показав вміст алкоголю у випарах з видиху в розмірі 0,71 проміле.

Свою вину у вчиненні порушення правил дорожнього руху ОСОБА_1 не визнав та пояснив, що він того дня не вживав спиртного, а вживав понад добу тому, але у невеликій кількості. Заявив, що поліцейські не розпечатували при ньому трубку «Драгеру», а одразу надали йому прилад з приєднаною до нього трубкою для вдихання. Крім того, він кілька разів дмухав у прилад. Також стверджує, що свідків зупинки ТЗ та освідування на стан сп`яніння не було.

За клопотанням захисника - адвоката Солоненка Богдана Миколайовича в суді під час розгляду справи було допитано ОСОБА_2 , який записаний у протоколі про адміністративне правопорушення як свідок. ОСОБА_2 пояснив, що 26.05.2019 він рухався по вулиці Гагаріна в смт Муровані Курилівці в напрямку виїзду із селища. На підйомі його зупинили працівники патрульної поліції за те, що він керував транспортним засобом без пристебнутого паска безпеки. Потім один із поліцейських запропонував йому засвідчити своїм підписом, що водій ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, і за це щодо нього самого не буде складатися протокол про адміністративне правопорушення. Водій ОСОБА_1 знаходився на протилежній стороні дороги, він не бачив, коли його зупиняли і не бачив, коли і як той проходив огляд на стан сп`яніння. Оскільки поспішав, він погодився підписати протокол щодо ОСОБА_1 як свідок і поїхав далі у своїх справах.

Свідок ОСОБА_2 також додав, що, крім ОСОБА_1 та двох поліцейських, інших свідків події в той момент не було. Після пред`явлення доданого до протоколу про адміністративне правопорушення акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3), свідок ОСОБА_2 заявив, що такого документа він не підписував, а підпис від його імені вчинено іншою особою.

За наслідками розгляду справи вважаю, що працівниками поліції не було дотримано вимог статті 266 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07 листопада 2015 року, з огляду на наступне:

Відповідно до розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами).

Відповідно до п. 2 цього ОСОБА_3 , огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Відповідно до п. 3 цього Порядку, огляд проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у

присутності двох свідків (п. 4 Порядку). Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з

МВС (п. 5 Порядку).

Порядок проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння також детально описаний у статті 266 КУпАП і він є аналогічним до того, який передбачено у вищезазначеному Порядку.

Зокрема, у ч. 3 ст. 266 КУпАП та в частині 2 п. 5 Порядку закріплено правило, що лише підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності, в іншому випадку водій підлягає огляду в закладах охорони здоров`я.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 262670 від 26 травня 2019 року (а.с. 1) та акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3) слідує, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Drager -6810», та в нього була виявлена позитивна проба 0,71 проміле, однак, він не погоджувався з таким результатом, оскільки відмовився від підпису протоколу та акту. Цю обставину ОСОБА_1 підтвердив поясненнями у суді, вона доводиться оглянутим в суді відеозаписом (оптичний CD-R диск) події, а також направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с. 2).

Таким чином, поліцейські мали діяти у відповідності до пунктів 6 і 7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, і лише у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейські в присутності двох свідків могли скласти протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п. 8 Порядку).

Однак, у справі відсутні відомості про доставку ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я та не зафіксовано його відмову пройти там огляд на стан сп`яніння, а у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено про порушення ОСОБА_1 п. 2.9 ПДР.

Технічним відеозаписом події, який було відтворено під час розгляду справи по суті, зафіксовано лише подію відмови ОСОБА_1 від підпису протоколу та написання пояснень, отримання тимчасового дозволу на право керування ТЗ. Обставини вміненого ОСОБА_1 правопорушення та проходження ним огляду на стан сп`яніння, фіксація результатів на відео не зафіксовано.

За таких обставин направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року (стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини). Тож, враховуючи вищезазначене, не вбачаю можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Стаття 251 КУпАП визначає, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення. Ці дані встановлюються зокрема, поясненнями свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Частиною 1 ст. 254 КУпАП передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю ( ст. 252 КУпАП).

Завданням кодексу про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Для визнання адміністративного правопорушення таким, що містить ознаки правопорушення, діяльність особи має бути такою, що може розцінюватись як правопорушення, передбачене тією чи іншою статтею.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі "Шабельник проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Також ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, в рішеннях у справах "Гурепка проти України (N2)" від 08 квітня 2010 року, "Лучанінов проти України" від 09 червня 2011 року на необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

Встановлені під час розгляду справи обставини не підтверджують достовірність викладених у протоколі даних про обставини правопорушення та про подію вміненого правопорушення взагалі, а інші докази, в розумінні ч. 5 ст. 266 КУпАП, є недійсними. Зокрема, матеріалами (технічним записом події) чітко зафіксовано незгоду ОСОБА_1 з результатами тесту на стан сп`яніння. Однак, поліцейські всупереч вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, не направили його до медичного закладу, незважаючи га те, що виписали останньому відповідне направлення (а.с. 2).

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості. Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ. У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. В рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998, ЄСПЛ визнав кримінально правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом. ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення. Так, в рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Враховуючи принцип презумпції невинуватості, відповідно до якого всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, приходжу до висновку, що поданими до суду матеріалами не доведено належними доказами подію керування ОСОБА_1 о 18-ій годині 56 хвилин 26 травня 2019 року автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

У разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 130, п. 1 ст. 247, ст.ст. 1, 9, 23, 34, 221, 249, 251, 252, 276, 277, 279, 280, 284 КпАП України, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами), -

П О С Т А Н О В И Л А:

Справу про вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадженням закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Мурованокуриловецький районний суд протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Суддя: _____________