Провадження № 3/127/4440/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2019 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 20.06.2019 р. близько 09:00 год. ОСОБА_1 в дворі будинку АДРЕСА_1 вчинила злісну непокору законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні ним своїх службових обов`язків припинити вчиняти правопорушення, а саме: виражатися брутальною лайкою та палити тютюнові вироби.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення не визнала та суду пояснила, що обставини викладені в протоколі не відповідають дійсності.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що перебуваючи на балконі, почув шум у під`їзді, після чого побачив у дворі ОСОБА_3 та двох чоловіків у цивільному одязі, які не давали їй пройти. ОСОБА_4 повідомляла, що поспішає на роботу, однак її все одно не пропускали. Вона говорила обуреним тоном, при цьому лайки не вживала.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З диспозиції статті 185 КУпАП випливає, що відповідальність за даною нормою настає у разі злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26.06.1992 р. «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» дано роз`яснення, згідно з якими злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Слід також мати на увазі, що адміністративна відповідальність за названою статтею настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

Отже, для вирішення питання щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП, необхідно вирішити, чи були вимоги працівників поліції законними.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 вчинила злісну непокору законній вимозі поліцейського - припинити вчиняти правопорушення, а саме: виражатися брутальною лайкою та палити тютюнові вироби. При цьому, на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП до зазначеного протоколу долучено лише рапорти працівників поліції. Суд вважає за доцільне зазначити, що рапорт поліцейського не є процесуальним документом та джерелом доказів згідно з положеннями КУпАП. Будь-яких інших об`єктивних даних про наявність в діях ОСОБА_1 ознак злісної непокори законній вимозі працівника поліції суду надано не було. Натомість, ОСОБА_1 в судовому засіданні обставини, викладені в протоколі заперечила, при цьому зазначила, що вона поспішала на роботу, а два чоловіка у цивільному одязі затримували її та не давали пройти, причини затримання не повідомляли. Дані твердження ОСОБА_1 збігаються з поясненнями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_2 .

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначено, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

Таким чином, здійснюючи аналіз наданих суду доказів у їх сукупності, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 185, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 185 КУпАП, - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: