Номер провадження: 33/813/490/19
Номер справи місцевого суду: 515/2146/18
Головуючий у першій інстанції Сметаняк О.Я.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати у цивільних справах Драгомерецького М.М., при секретарі Півнєві Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 лютого 2019 року про закриття провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №074704, ОСОБА_3, 25.10.2018р., о 16.45год. на 141 км + 900 м а/д М - 15 «Одеса - Рені», керуючи транспортним засобом ІЖ-2717 д/з НОМЕР_1, виїжджаючи з узбіччя, не надав переваги в русі автомобілю «Крайслер» д/з НОМЕР_2, який рухався по автодорозі в попутному напрямку та здійснював поворот праворуч в карман для стоянки. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Такими діями ОСОБА_3 порушив вимоги п. п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність згідно ст. 124 КУпАП (а. с. 1).

Постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 лютого 2019 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у звязку із закінченням на момент розгляду справи строків накладання адміністративного стягнення (а. с. 69-70).

01 березня 2019 року ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу на вищезазначену постанову суду, в якій зазначає, що частково погоджується з оскаржуваною постановою та просить виключити з мотивувальної частини постанови Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 лютого 2019 року наступний абзац «Таким чином, дослідивши докази у їх сукупності, достатності та взаємозвязку дійшов висновку, що ОСОБА_3 своїми діями, що виразилось у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП» (а. с. 75)

Частиною 2 ст. 294 КУпАП, встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засіданні особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформації про належне повідомлення цих осіб.

Апеляційний суд звертає увагу, що справа неодноразово відкладалась у звязку з неявкою в судове засідання ОСОБА_3, 28 травня 2019 року ним було подано клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з перебуванням на стаціонарному лікуванні. Слухання справи було відкладено на 18 червня 2019 року.

Будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, ОСОБА_3 у судове засідання до суду апеляційної інстанції, призначене на 18 червня 2019 року не зявився, із клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався. Про наслідки неявки за викликом суду проінформований.

Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Недобросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез'явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Тому, слід визнати, що скаржник самостійно розпорядився своїми процесуальними правами та не зявляється в судові засідання до Одеського апеляційного суду з неповажних причин.

У звязку з цим, апеляційний суд вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності ОСОБА_3 та без проведення фіксації судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Отже, диспозиція статті 124 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на п. п. 10.1, 10.2 ПДР України. Тому, розглядаючи дану категорію справ, суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення вимог п. п. 10.1, 10.2 ПДР України, які зазначені в протоколі працівником поліції.

Відповідно до п. 10.1 ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до п. 10.2 ПДР України, виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а зїжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення встановлюється шляхом дослідження доказів.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається із схеми місця ДТП, письмових пояснень ОСОБА_3, ОСОБА_4, фото місця ДТП та протоколу серії ОБ №074704, 25.10.2018р., о 16.45год. ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом ІЖ-2717 д/з НОМЕР_1 на 141 км + 900 м а/д М - 15 «Одеса - Рені», в порушення вимог п. п. 10.1, 10.2 ПДР, виїжджаючи з узбіччя, не надав переваги в русі автомобілю «Крайслер» д/з НОМЕР_2, який рухався по автодорозі в попутному напрямку та здійснював поворот праворуч в карман для стоянки. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а. с. 1, 8, 9-10, 11-14, 30, 50-54).

Отже, висновок суду першої інстанції про порушення ОСОБА_3 Правил дорожнього руху та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність закриття провадженні у справі в звязку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Отже, із аналізу вищевказаних норм закону випливає, що закриття провадження у справі, у звязку із закінченням строків накладання адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, може мати місце лише тоді, коли у справі зясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №074704 від 06 грудня 2018 року, ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП 25 жовтня 2018 року, а постанова Татарбунарського районного суду Одеської області була прийнята 20 лютого 2019 року, тобто сплив трьохмісячний строк накладення адміністративного стягнення, що свідчить про існування підстав для закриття провадження по справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Таким чином, не зважаючи на те, що ОСОБА_3 свою винну у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не визнав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях водія ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та необхідності закриття провадження у справі після всебічного, повного і обєктивного зясування всіх обставин справи та вирішив її в точній відповідності з законом.

Таким чином, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для виключення з мотивувальної частини постанови Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 лютого 2019 року абзацу «Таким чином, дослідивши докази у їх сукупності, достатності та взаємозвязку дійшов висновку, що ОСОБА_3 своїми діями, що виразилось у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП»

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М.Драгомерецький