КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ Справа № 33/824/2638/2019 Суддя 1 інстанції - Щасна Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2019 року суддя Київського апеляційного суду Ковальська В.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , захисника Крамара О.П., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Згідно з постановою судді 07 лютого 2019 року о 16 год. 20 хв. на пр-ті Бажана в м. Києві ОСОБА_1 , в порушення п. 2.5 ПДР України керував автомобілем «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: сухість порожнини рота, блідість обличчя, зіниці очей не реагують на світло, від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку у лікаря нарколога відмовився в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 08 квітня 2019 року у справі №753/4031/19 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та ухвалити нову постанову про закриття провадження у справі за відсутності події адміністративного правопорушення.

При цьому апелянт вказує на порушення його права на захист, оскільки він не був повідомленим про час розгляду справи та справа була розглянута без його участі.

Висновки суду, на думку апелянта, не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, у справі відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння або з ознаками такого сп`яніння, а також того, що водія взагалі направляли на освідування до закладу охорони здоров`я.

Апелянт стверджує, що після зупинки автомобіля під його керуванням він попросив поліцейського пояснити причину зупинки і на цьому ґрунті між ним та поліцейським сталася словесна перепалка. Апелянт вважає, що поліцейські безпідставно запідозрили його у тому, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння, оскілки він був тверезим.

Також апелянт стверджує, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду у медичному закладі, а матеріали справи не містять достатніх та належних доказів того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я у передбаченому законом порядку.

Також апелянт вважає, що віднесення судом складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення до доказів його вини, суперечить вимогам КУпАП та чинному законодавству.

На думку апелянта, при складанні протоколу не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в його діях є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, а постанову судді необхідно залишити без змін, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , розпискою ОСОБА_1 , відповідно до якої він зобов`язується 07 лютого 2019 року на протязі доби не керувати транспортними засобами, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейські безпідставно запідозрили ОСОБА_1 у тому, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння спростовуються даними протоколу про адміністративне правопорушення та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які підтвердили ознаки сп`яніння, зазначені у протоколі.

Окрім того, згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортним засобом, що також може бути підтвердженням стану сп`яніння.

Посилання апелянта на те, що в матеріалах справи відсутні дані щодо керування ним автомобілем у стані сп`яніння не можуть бути взятими до уваги, оскільки поліцейські, виявивши ознаки наркотичного сп`яніння, запропонувати водієві ОСОБА_1 пройти огляд на предмет встановлення такого стану, проте водій відмовився від проведення такого огляду.

Доводи апеляції про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проведення огляду у медичному закладі і його не направляли на такий огляд спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського убачається, що поліцейські повідомили водієві ОСОБА_1 про наслідки відмови від проведення огляду, роз`яснили питання щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення та його наслідки, у тому числі, відносно відсторонення водія від керування транспортним засобом.

Проте, і після таких роз`яснень ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, про що підтвердив у присутності двох свідків до складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, в даному випадку ОСОБА_1 відмовився виконувати вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, згідно з яким водій повинен на вимогу працівника поліції пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення прав особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, при розгляді справи суддею районного суду є слушними, оскільки справа була розглянута за відсутності ОСОБА_1 .

Проте таке порушення не може бути підставою для скасування постанови судді районного суду щодо ОСОБА_1 та закриття провадження у справі за відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Окрім того, при розгляді справи в апеляційній інстанції права особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, були поновлені.

Зокрема, у зв`язку з відсутністю в судовому засіданні суду першої інстанції через неналежне повідомлення про час розгляду справи, ОСОБА_1 було поновлено строк на апеляційне оскарження судового рішення, а в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 мав можливість та скористався правами особи, яка притягується до адміністративної відповідальності: давав пояснення по суті апеляційної скарги та по суті обставин справи, мав захисника, мав можливість звертатися до суду із заявами та клопотаннями.

З огляду на наведене, суддя апеляційного суду не вбачає підстав для скасування постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та закриття провадження у справі, як про це прохає апелянт.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.В. Ковальська