КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Юрдига О.С.,

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , його захисника Кріля В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 18 березня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 18 березня 2019року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 (однієї тисячі двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20400(двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду 08 квітня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на її оскарження. Поважність причин пропуску строків на оскарження постанови пояснює тим, що був присутній 18 березня 2019 року під час судового розгляду в суді першої інстанції, проте копію оскаржуваної постанови отримав лише 03 квітня 2019 року.

У судовому засіданні Київського апеляційного суду захисник ОСОБА_1 . - ОСОБА_7 підтримав подане клопотання та просив поновити строку на апеляційне оскарження.

Розглянувши матеріали справи, вважаю, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не підлягає задоволенню із таких підстав.

Статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнено до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був присутній 18 березня 2019 року у судовому засіданні суду першої інстанції, надавав свої пояснення та ознайомлений з прийнятим рішення. Разом з тим, апеляційну скаргу подав лише 08 квітня 2019 року, тобто із пропуском строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Посилання у клопотанні на отримання копії судового рішення лише 03 квітня 2019 року, що позбавило його права вчасно подати апеляційну скаргу, не дає підстав визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними. Відтак вважаю, що в задоволенні клопотання про поновлення строку слід відмовити.

Приймаючи рішення у справі вважаю за необхідне застосувати практику Європейського Суду з прав людини відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини».

Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм і / судового провадження.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга із доданими до неї документами, згідно ч. 2 ст. 294 КУпАП, підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 18 березня 2019 року - відмовити.

Повернути апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 18 березня 2019 року відносно ОСОБА_1 особі, яка її подала.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду О.С. Юрдига

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_4 та його захисника Андруцьку Г.О., які просили задовольнити апеляційну скаргу, приходжу до висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

З матеріалів справи убачається, що суд повно та всебічно дослідив обставини вчинення правопорушення, наявні у справі докази, а тому висновок, викладений в постанові суду, про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за наведених у постанові обставин є правильним.

Як установив суд, ОСОБА_4 23 жовтня 2018 року о 20 год. 30 хв. керував автомобілем «Honda Civic», номерний знак НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності, та рухався по автодорозі «Київ-Чоп» 19 км, з ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння шкіри обличчя). Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку (на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, у закладі охорони здоров'я) ОСОБА_4 відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_4 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленному порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується даними:протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 190902 від 23 жовтня 2018 року, які містять пояснення ОСОБА_4 про те, що він керував транспортним засобом, перед цим вживав спиртні напої, від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі відмовляється; письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі. Окрім того, свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив надані ним письмові пояснення щодо відмови ОСОБА_4 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у лікаря-нарколога.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 складено уповноваженою посадовою особою в межах наданих йому повноважень із дотриманням вимог, передбачених ст.256 КУпАП у присутності свідків, дані про яких зазначено у протоколі.

Порушень працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП не встановлено.

Не заслуговують на увагу і доводи ОСОБА_4 про те, що долучені письмові пояснення свідків не відповідають критерію належності доказів, а саме ст. 272 КУпАП.

Зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залучено поліцейським в процесі складення протоколу про адмінправопорушення відносно ОСОБА_4 Вказані свідки особисто розписалися у письмових поясненнях і підстав вважати їх недопустимими у суду апеляційної інстанції немає.

Доводи ОСОБА_4 про те, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан сп'яніння в медичному закладі згідно Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не підтверджуються жодними доказами.

Відсутність у матеріалах справи направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного/алкогольного сп`яніння, не спростовує факту відмови ОСОБА_4 від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки згідно наявних у справі доказів ОСОБА_4 на пропозицію поліцейського відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, а тому у працівника поліції не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд.

Доводи ОСОБА_4 щодо відсутності у матеріалах справи відеозапису з камер працівників поліції не спростовують його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Окрім того, судом апеляційної інстанції вжито усіх можливих заходів для витребування вказаного відеозапису, однак працівниками поліції його надіслано не було.

Отже, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахувавши характер вчиненого правопорушення, особу порушника, особливу суспільну небезпечність скоєного правопорушення, відсутність обставин, що пом'якшують відповідальність.

Крім того слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

За таких обставин, постанова Святошинського районного суду м. Києва від 22 січня 2019 року щодо ОСОБА_4 є законною, а тому підстав для її зміни чи скасування не вбачаю.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, постанову Святошинського районного суду м. Києва від 22 січня 2019 року відносно ОСОБА_4 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду О.С. Юрдига

Справа № 33/824/1947/2019 Категорія: ч.2 ст.130 КУпАП

Головуючий у першій інстанції - Майбоженко А.М.