Справа №150/304/19
Провадження по справі №3/150/115/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року с. Мазурівка

Суддя Чернівецького районного суду Вінницької області Л.П. Цимбалюк, розглянувши матеріали, які надійшли від Чернівецького ВП Могилів - Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №033138 ОСОБА_1 24.05.2019 року о 13 год. 30 хв. в с. Гонтівка по вул. Мічуріна, керував автомобілем Москвич АЗЛК 412, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на предмет вживання алкогольних напоїв ОСОБА_1 відмовився в присутності свідків.

В протоколі зазначено, що своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ст. 130 ч.1 КпАП України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КпАП України, визнав. Однак, зауважив, що на той час діяти іншим чином в обстановці, що склалася не мав можливості. Пояснив, що 24 травня поточного року він терміново доставляв автомобілем у Могилів - Подільську лікарню свою дружину, яка хворіє та потребувала невідкладної медичної допомоги. ОСОБА_1 вживав перед цим алкогольні напої, проте з огляду на необхідність у терміновій медичній допомозі його дружині, яка перебувала у край важкому стані, з метою збереження її життя, уникнення тяжких наслідків її здоров`ю та життю в цілому, вирішив відвезти їх в лікарню. Однак, рухаючись по дорозі в с. Гонтівка Чернівецького району Вінницької області його зупинили працівники поліції.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку про наступне.

ОСОБА_1 не міг діяти інакше в обстановці, що склалася 24 травня 2019 року, оскільки саме його допомога щодо надання транспортної послуги його дружині в доставці останньої в лікарню, була крайнє необхідною, адже вирішувалось питання не лише про здоров`я людини, а про її життя.

Довідка, видана лікарем Гонтівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини ОСОБА_2 , підтверджує те, що 24.05.2019 року ОСОБА_1 доставляв до Могилів - Подільської лікарні свою дружину, яка перебувала у коматозному стані.

Слід врахувати також і те, що керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння не завдало шкоди іншим учасникам дорожнього руху, а лише принесло позитивний результат - врятовано життя людини, яке відповідно до частини 1 статті 3 Конституції України визнається в Україні найвищою соціальною цінністю.

Враховуючи вище викладені обставини, приходжу до висновку, що дія ОСОБА_1 (керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння), за яку передбачено відповідальність КпАП України (ст.130 ч.1), не є адміністративним правопорушенням, так як вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожувала здоров`ю та життю людини.

Статтею 7 КпАП України встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом (ст.245 КпАП України).

Згідно з статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до Закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Статтею 18 КпАП України встановлено, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Судом враховується, що стан крайньої необхідності у ОСОБА_1 виник за наявності дійсної, реальної, а не уявної загрози здоров`ю та життю його дружини. З огляду на зазначене дії ОСОБА_1 були спрямовані виключно для усунення небезпеки, яка загрожує здоров`ю та життю людини, тому не являються протиправними, винними (умисними або необережними) діями та не можуть таким чином визнаватися адміністративним правопорушенням (проступком) в розумінні статті 9 КУпАП. Крім того, діями ОСОБА_1 не завдано шкоди, натомість його діями усунуто небезпеку здоров`ю та життю дружини.

Відповідно до п.4 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Дослідивши та оцінивши в сукупності всі обставини справи, керуючись законом та правосвідомістю, приходжу висновку про закриття провадження в справі в силу пункту 4 статті 247 КпАП України.

На підставі викладеного та керуючись п.4 ст.247, ст.280, ст.283, ст.284 КпАП України, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КпАП України відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку із вчиненням ним дії в стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено протягом десяти днів з дня винесення постанови.

В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк може бути поновлено органом, правомочним розглядати дану справу.

Суддя: Л.П. Цимбалюк