Дата документу 05.07.2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2019 року Суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Купавська Н.М., розглянувши клопотання начальника Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області про припинення виконання постанови про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22.12.2015 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.2 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 діб.

Вказана постанова у встановлений законом строк була направлена для виконання Мелітопольському ВП ГУНП в Запорізькій області і з 12.01.2016 перебуває на виконанні.

Начальник Мелітопольського ВП ГУНП в своєму клопотанні просить припинити виконання вищевказаної постанови, посилаючись на те, що за вказаною у постанові адресою ОСОБА_1 тривалий час не проживає, вжитими заходами встановити місце його перебування не вдалося.

Відповідно до ст.304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Розглянувши клопотання, вивчивши матеріали справи вважаю, що клопотання слід задовольнити, виконання постанови про накладення адміністративного стягнення припинити.

У даному випадку постанова суду тривалий час, майже 3 роки, знаходиться на виконанні.

В ході виконання постанови встановлено, що ОСОБА_1 за вказаною адресою тривалий час не проживає, місцезнаходження його на теперішній час встановити не вдалося, оголошення розшуку правопорушників діючим законодавством не передбачено. Не встановлено також те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду.

Таким чином, у даному випадку діючим законодавством не врегульовано питання подальшого виконання постанови про накладення адміністративного стягнення. При цьому, навіть у кримінальному провадженні діють норми закону щодо звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Фактична безстроковість виконання постанов про накладення адміністративного стягнення суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується Європейським судом з прав людини (ЄСПЛ) при оцінці порушень державами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як відомо, ЄСПЛ за певних умов поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення [11, 235240]. Прикладом такого застосування може слугувати справа «Лучанінова проти України», в якій ЄСПЛ за скаргою заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку, розцінив це правопорушення як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке було порушено, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням» [12]. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 тлумачить принцип правової визначеності таким чином, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями.

Крім того, необмежений строк виконання своєчасно надісланої постанови про накладення адміністративного стягнення суперечить принципу 4 Рекомендації № R (91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державамчленам стосовно адміністративних санкцій [13]. Зокрема, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю.

Відповідно до ст.302 Кодексу України про адміністративні правопорушення за наявності обставин, зазначених у пунктах 5, 6 і 9 статті 247 цього Кодексу, орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання, а саме у випадках: видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення, скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність та смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Таким чином, у даному випадку діючим законодавством не передбачено припинення виконання адміністративного стягнення.

Але, враховуючи практику ЄСПЛ щодо поширення стандартів, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення та вимоги ч.6 ст.9 КПК України, де закріплено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, вважаю, що суд у даному випадку може застосувати загальні засади, визначені ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та припинити виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.

І хоча прийняття такого рішення прямо не передбачено процесуальним законом, проте воно відповідає вимогам розумності й справедливості.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.7, 304 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судя

ПОСТАНОВИВ:

Припинити виконання постанови судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22.12.2015 відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подання апеляції до Мелітопольського міськрайонного суду.

СУДДЯ: