АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/696/19 Справа № 709/765/19 Головуючий у 1 інстанції Чубай В. В.
Категорія: ч. 1 ст. 172-6 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції Ятченко М. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" липня 2019 р. м.Черкаси

Суддя Апеляційного суду Черкаської області Ятченко М.О., за участю прокурора Криворучка Р.О., особи притягнутої до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та її адвоката Панченка Ф.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28 травня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянку України, проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850грн.; стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 384, 20 грн.,

в с т а н о в и в :

Постановою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28 травня 2019 року ОСОБА_1 визнана винною за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме у тому, що вона будучи державним виконавцем Чорнобаївського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області, згідно з пп. "в" п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції" та суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, без поважних причин, несвоєчасно, подала декларацію після звільнення особи, що припинила повноваження на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, оскільки граничний термін подачі був 31 березня 2018 року, а декларація фактично подана 16 вересня 2018 року, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Не погодившись з указаною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28.05.2019 року та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначала, що оскаржувана постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, оскільки в ньому не вірно зазначено дані щодо ряду фактичних обставин, які мають значення для справедливого прийняття рішення по даній справі, помилково зазначено про наявність події вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , та суб`єктивно зазначено час виявлення нібито правопорушення, який не відповідає фактичним даним справи.

Крім того, вважає, що суб`єктивна сторона складу адміністративного

правопорушенням, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є недоведеною, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, якими доказами підтверджується умисел ОСОБА_1 на вчинення правопорушення.

Вказує, що в порушення вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, суд прийшовши до висновку про доведеність її вини в інкримінованому адміністративному правопорушенні, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП взагалі не мотивував своє рішення, не надав належну оцінку сукупності доказів, яка повинна ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справ, не спростував доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення та наявність істотних процесуальних порушень під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Зазначає, що ігнорування судом доречних аргументів особи, яка притягається до відповідальності є грубим порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Також апелянт зазначала, що вона, будучи особою, яка станом на 26.10.2017 припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, зобов`язана була подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, шляхом заповнення відповідних форм на офіційному веб-сайті НАЗК з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування - наступного року після припинення діяльності, за минулий рік, що вона і зробила 16.09.2018 року. За даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларація ОСОБА_1 після звільнення зареєстрована в реєстрі 16.09.2018.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що несвоєчасно, без поважних причин подала на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями після свого звільнення з посади державного виконавця. Разом з тим, в протоколі зазначено кінцевий (граничний) термін 31.03.2018 року, коли ОСОБА_1 повинна була подати декларацію у відповідності до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції", хоча у її випадку, враховуючи припинення нею діяльності 26.10.2017 року, мають бути застосовані положення ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

Зазначає, що встановлення вказаної обставини є важливим, оскільки не тільки визначає час вчинення адміністративного правопорушення, а і взагалі істотно впливає на висновки

щодо наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Встановлення такої обставини, зафіксованої в протоколі про адміністративне правопорушення свідчить про некоректність її обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення і порушує її право на захист.

Також, вказує скаржниця, відповідно до матеріалів адміністративної справи, а саме даних щодо реєстрації) вх. УЗЕ №759 від 25.02.2019 року, лист Національного агентства з питань запобігання корупції на адресу Управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з повідомленням про те, що національним агентством встановлено, що ОСОБА_1 та інші особи несвоєчасно подали декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, був отриманий та зареєстрований 25.02.2019 р. за №759. До листа були додані витяги з інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування». Лист направлений для вжиття заходів з перевірки цих фактів та у разі встановлення підстав, складення протоколів про адміністративні правопорушення з метою притягнення осіб до адміністративної відповідальності згідно з ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Встановлення вказаної обставини є об`єктивно важливим чинником, оскільки чітко встановлює дату, коли уповноважений орган виявив нібито наявність адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , а саме 25.02.2019 року. Таким чином, від цієї дати (дати реєстрації листа НАЗК), підтвердженої дати виявлення нібито не своєчасного подання декларації ОСОБА_1 , тобто виявлення адміністративного правопорушення, уповноважений орган почав вживати заходи з перевірки цих фактів. Наслідком чого стало складення адміністративного протоколу щодо ОСОБА_1 та направлення справи до суду для розгляду по суті.

Звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 38 КУпАП зазначено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше 2 років з дня його вчинення. Тобто, законодавець надав уповноваженому органу три місяці з дня виявлення адміністративного правопорушення для вжиття заходів з перевірки такого факту (підтвердження чи спростування), складання відповідного процесуального документу за підсумками перевірки та направлення (в разі наявності підстав) до суду для розгляду по суті. Продовження трьохмісячного строку законодавством не передбачено. В контексті даної адміністративної справи, адміністративне стягнення щодо ОСОБА_1 могло бути накладено в разі наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, лише до 25.05.2019 року, а оскільки оскаржувана постанова суду першої інстанції датована 28.05.2019, на думку апелянта є наявність підстав для її скасування вже і у зв`язку з закінченням строків притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, заслухавши думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляції, думку ОСОБА_1 та її адвоката Панченка Ф.В., які підтримали апеляційну скаргу, приходжу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до повного задоволення з наступних підстав.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вважаю, що вищезазначені вимоги закону суддею не виконані і суд першої інстанції прийшовши до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-6 КУпАП взагалі не мотивував своє рішення, не надав належну оцінку сукупності доказів, яка повинна ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справ.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ігнорування судом доречних аргументів особи яка притягається до відповідальності є грубим порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права.

Зокрема, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України" ) і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень ( рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»).

Також, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

В своєму рішення суд першої інстанції вказав, що вина ОСОБА_1 підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення № 315010 від 12.04.2019, не вказавши які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Разом з тим, в своїх доводах ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Панченко Ф.В. посилаються на те, що ч.2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» не визначає остаточний термін подання декларації, внаслідок чого в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.

У відповідності до ч.1 ст.172-6 КУпАП відповідальність настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, при цьому суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно копії наказів Головного управління юстиції у Черкаській області від 28.11.2014 № 2103/к та від 25.10.2017 року ОСОБА_1 займала посаду державного виконавця Чорнобаївського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області з 28 листопада 2014 року по 26 жовтня 2017 року.

Таким чином, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», за посадою ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Таким чином, ОСОБА_1 , зобов`язана була подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, шляхом заповнення відповідних форм на офіційному веб-сайті НАЗК з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

За даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларація ОСОБА_1 після звільнення зареєстрована в реєстрі 16 вересня 2018 року.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що несвоєчасно, без поважних причин подала на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями після свого звільнення з посади державного виконавця Чорнобаївського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області.

Під час апеляційного розгляду прокурор Криворучко Р.О. стверджував, що ОСОБА_1 повинна була подати на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями до 31.03.2018.

Однак, вищевказані доводи прокурора не ґрунтуються на законі і відсутність встановленого в ч.2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» кінцевого терміну (часової межі), коли уповноважені на те особи зобов`язані подати декларацію, не дозволяє прийти до висновку, що дата подання декларації повинна збігатися з датою звільнення особи з посади.

Згідно роз`яснень, які містяться в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» від 22 травня 2017 року №223-943/0/4-17, вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати: 1) об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації…. Так, для кваліфікації діяння за ч.1 ст.172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

Зокрема, ч 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» не визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов`язані подати декларацію тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання.

Слід зазначити, що системний аналіз вжитого в абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону формулювання "припиняє діяльність" дає підстави констатувати, що термін "припинення" за загальним правилом (ст. 36 Кодексу законів про працю України) співвідноситься із терміном "звільнення" як ціле і частина, охоплюючи останнє. Це саме випливає з аналізу норм інших спеціальних нормативно-правових актів, зокрема з положень Закону України "Про державну службу" (ст. 83), Закону України "Про статус народного депутата України" (ст. 4) тощо, де зазначена термінологія підміняється одна одною.

Зважаючи на відсутність законодавчо встановленого терміну подання декларації в разі звільнення, в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, тобто в діях ОСОБА_1 була відсутня мета - уникнення фінансового контролю.

За таких обставин, постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а справа щодо ОСОБА_1 закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене вище та керуючись п.1 ст. 247 КУпАП, ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Постанову Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28 травня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП з накладенням на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 384, 20 грн. - скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М. О. Ятченко