справа №619/2366/19
провадження №3/619/667/19
ПОСТАНОВА

іменем України

11 липня 2019 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіБолибока Є.А.
за участю:секретаря судового засіданняМолотко А.В.
прокурораСолодкої-Могілко О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення у відношенні:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

яка притягується до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.1726 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного державного інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб Слобожанської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області, відповідно до п.п. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року №1700-VII будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року №1700-VII, несвоєчасно без поважних причин подала щорічну декларацію за 2017 рік шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з порушенням встановленого законодавством строку, тобто після встановленого періоду, а саме 18 квітня 2019 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та пояснила, що її дитина постійно хворіє (про що свідчать довідки з лікарні та записи в амбулаторній картці) і знаходиться вдома під її домашнім наглядом, електронну декларацію за 2017 рік в один із останніх днів березня 2018 року заповнювала вдома, на домашньому комп`ютері. При заповненні даної декларації постійно відволікалася на хвору дитину. Тому, електронну декларацію за 2017 рік вона швидко заповнила та була впевнена, що натиснула усі необхідні кнопки для її подання. Прийнята або не прийнята дана декларація вона не перевіряла, бо була впевнена, що вона нею була подана, більш того, кадрова служба податкової в попередніх роках постійно моніторила своєчасність подання даних декларацій працівниками податкової служби. Тому, оскільки їй із роботи по факту неподання декларації за 2017 рік не дзвонили, то вона навіть думки не мала, що насправді вона не попала в Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Крім того, нею на всякий випадок було зроблено скриншот сторінки комп`ютера, із якого вона вважала поданою декларацією за 2017 рік, і який був збережений на її комп`ютері, але він на жаль не зберігся, бо восени 2018 року її комп`ютер зламався, після його ремонту в майстерні на ньому перевстановлювали систему. Коли вона вийшла на роботу і всі розмовляли про подання декларацій за 2018 рік, вона вирішила перевірити свої декларації, так як подавала їх з дому, і побачила, що її декларації за 2017 рік не було, а за 2016 та 2018 роки подано. І вона зрозуміла, що факт подання декларації підтвердити не може, бо відправляла її з домашнього комп`ютера, який старенький і дуже часто знаходиться в ремонті, і щоб не було зайвих питань щодо умисного не подання декларації вона вирішила ще раз подати декларацію із запізненням. Отже, як свідчать викладені докази, вона ніякого наміру щодо не подання, або несвоєчасного подання електронної декларації за 2017 рік не мала, так як проводила відповідні підготовчі дії, для подання декларації (отримала довідки про доходи, зробила електродний ключ), а також дані декларації подавала не вперше і змін майнового стану ніяких не має.

Також ОСОБА_1 вказала, що в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування відсутня чернетка декларації, яку вона створювала у березні 2018 року, та її електронна поштова скринька не містить будь-яких повідомлень НАЗК щодо подачі нею декларації у березні 2018 року.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).

Відповідно до ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст.7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , думку прокурора, яка просила визнати винною останнюу вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного правопорушення доказана в повному обсязі та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та матеріалами справи про адміністративне правопорушення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 13 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами декларування - є особи, зазначені у пункту 1, підпункті «а» пункту 2 частини 1 ст.3 Закону, інші особи, зобов`язані подавати декларації відповідно до цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є державним службовцем, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, 18 квітня 2019року подаладекларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рікз порушенням вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції».

У даному випадку, суб`єктивна сторона дій ОСОБА_1 виявилася у тому, що остання при обставинах, викладених в протоколі про вчинення корупційного правопорушення, а також вказаних в інших матеріалах справи, вчинила адміністративне корупційне правопорушення, передбачене ч.1 ст.1726 КУпАП, а саме несвоєчасно, тобто 18.04.2019, без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік.

Згідно ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що правопорушення, пов`язане з корупцією - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині 1 статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Суддя дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1726 КУпАП.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди керуються Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини.

Міжнародні стандарти протидії корупції зобов`язують держави вживати заходи для встановлення у своєму національному законодавстві відповідальності за вчинення корупційних діянь. Це закріплено, зокрема, у Главі ІІ «Кримінальної Конвенції про боротьбу з корупцією» від 27.01.1999 року, Главі ІІ Додаткового протоколу до неї від 15.05.2003 року, Главі ІІІ «Конвенції ООН проти корупції» від 31.10.2003 року, що ратифіковані Верховною Радою України 18.10.2006 року та є обов`язковими для України.

В рішенні від 08.10.2005 скарга №8812/02 у справі «Wypych v. Poland» Європейський суд з прав людини відхилив скаргу члена місцевої ради в Польщі, який відмовився подати свою майнову декларацію, стверджуючи, що визначений законодавством обов`язок розкривати деталі його фінансового та майнового стану порушував статтю 8 Європейської конвенції про права людини.

Європейський суд з прав людини схвалив оприлюднення та інтернет-доступ до декларацій, вважаючи, що «широка громадськість має правомірний інтерес в тому, щоб пересвідчитися, що місцева політика є прозорою, а інтернет-доступ до декларацій робить доступ до такої інформації дієвим та простим». «Без такого доступу цей обов`язок не матиме практичного значення або реального впливу на міру поінформованості громадськості».

Відповідно до п.п. 12,13 розділу ІІ «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №1376, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення та пояснення по суті адміністративного правопорушення, які додаються до протоколу про адміністративне правопорушення, а також викласти мотиви своєї відмови, підписати його.

Особі, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, пропонується надати по суті вчиненого адміністративного правопорушення письмове пояснення, яке підписується зазначеною особою. Пояснення може додаватися до протоколу про адміністративне правопорушення окремо, про що робиться запис у ньому.

ОСОБА_1 надала пояснення, в яких, зокрема, зазначила, що вонаподаваладекларацію у встановлений строк, але у зв`язку з тим, що її дитина хворіла, вона не перевірила відправлення декларації.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що його складала в порядку, передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися.

Відповідно до листа в.о. генерального директора ДП «Українські спеціальні системи» ОСОБА_2 Є. №07-530 від 27.04.2018, технічних несправностей та перебоїв у роботі ресурсів порталу, які б завадили поданню документів з 01 січня 2018 року по 27 квітня 2018 року не зафіксовано, окрім 02 січня 2018 року та 15 березня 2018 року.

Тому посилання ОСОБА_1 про те, що вонаподаваладекларацію у встановлений строк, але у зв`язку з хворобою дитини не перевірила її відправку, судом не приймається.

До того ж, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження оформлення у березні 2018 року чернетки декларації, яка створюється автоматично програмою, та доказів отримання на її поштову скриньку відповідної інформації.

За наведених обставин посилання ОСОБА_1 щодо відсутності умислу та складу адміністративного правопорушення не спроможні.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.1726 КУпАП, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що відповідно до ст.ст.34, 35 КУпАП пом`якшують чи обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суддею не встановлено.

Таким чином, з огляду на характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь її вини за адміністративне правопорушення, суддя дійшов висновку про накладення адміністративного стягнення у виді мінімального штрафу, передбаченого ч.1 ст.1726 КУпАП.

Згідно ч.7 ст.285 КУпАП, постанова суду про накладення адміністративного стягнення за адміністративне корупційне правопорушення у триденний строк з дня набрання нею законної сили направляється відповідному органу державної влади, органу місцевого самоврядування, керівникові підприємства, установи чи організації, державному чи виборному органу, власнику юридичної особи або уповноваженому ним органу для вирішення питання про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, усунення її згідно із законодавством від виконання функцій держави, якщо інше не передбачено законом, а також усунення причин та умов, що сприяли вчиненню цього правопорушення.

Відповідно до ст.401 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до п.п.5 п.4 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI, ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення: 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року №2629-VIII, прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2019 року встановлений в розмірі 1921 гривня.

Так як на ОСОБА_1 накладається адміністративне стягнення, то відповідно до ст.401 КУпАП їй необхідно сплатити судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1726 ч.1, 283, 284 КУпАП, суддя

постановив:

Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1726 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 384,20 грн судового збору.

Постанову суду у триденний строк з дня набрання нею законної сили направити до Головного управління ДФС у Харківській області для виконання вимог ч.7 ст.285 КУпАП.

Роз`яснити, що штраф має бути сплачений порушником не пізніше 15 днів з дня вручення йому цієї постанови, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України.

Відповідно до ч.2 ст.308 КУпАП у разі несплати штрафу у строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в поряду, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, а також витрати на облік вчиненого правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Є. А. Болибок