Справа № 308/3163/19
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

25.07.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Мишинчук Н.С., з участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника - адвоката Пуканича Е.В., розглянув апеляційну скаргу на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 квітня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 384,20 грн. судового збору.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_1 винною у тому, що вона 20.03.2019 о 07 год. 35 хв. під час перетину державного кордону в пункті пропуску «Ужгород» пред`явила на паспортний контроль для виїзду з України закордонний паспорт громадянина Угорщини для закордонних поїздок № НОМЕР_1 , тобто вчинила спробу незаконного перетину державного кордону без відповідного документу, чим порушила вимоги ст.ст. 2, 3, Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», п. 2 Правил перетинання державного кордону та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, суд обґрунтував протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №327482 від 20.03.2019 та матеріалами справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та закрити провадження, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Вважає оскаржувану постанову протиправною. Вказує, що Законом України «Про громадянство України» не забороняється набуття громадянами України громадянства (підданства) іншої держави або держав, а лише передбачає, що добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави є підставою для втрати громадянства України (п. 1 ч. 1 ст. 12 вказаного закону). При цьому, втрата громадянства України відбувається не автоматично, а на підставі відповідного Указу Президента України. Зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 8 Конституції України, яка передбачає, що Конституція України має найвищу юридичну силу та ч. 2 ст. 25 Конституції України, яка передбачає, що громадянин України не може бути позбавлений громадянства, можна дійти до висновку, що на підставі Закону України «Про громадянство України» громадянин України не може бути позбавлений громадянства (підданства) іншої держави або держав. Відповідно до п. 1 ст. 17 Європейської конвенції про громадянство, яка ратифікована Законом України від 20.09.2006 №163-V, громадяни держави-учасниці, які мають інше громадянство, мають на території держави-учасниці, в якій вони проживають, такі самі права та обов`язки, як і інші громадяни цієї держави-учасниці. З врахуванням наведеного та п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство України» на громадян України, які набули громадянство (підданство) іншої держави або держав, поширюються вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правила перетинання державного кордону громадянами України від 27.01.1995 №57.

Також вказує, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складений відносно неї за пред`явлення під час проходження прикордонного контролю свого паспорта громадянина Угорщини, однак ст. 204-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за: перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

З наведеного слідує, що чинним законодавством України не передбачена відповідальність за пред`явлення (використання) під час перетинання державного кордону України громадянином України, який набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, свого іноземного паспортного документу. А тому, в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 204-1 КУпАП.

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 11.04.2013 в справі «Вєренцов проти України» притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення порядку, який з належною чіткістю не визначений національним законодавством, є несумісним з положеннями ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вважає, що суд, в порушення вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, не вжив необхідних та достатніх заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, і як наслідок, до винесення незаконної постанови.

Заслухавши пояснення апелянтки ОСОБА_1 та її захисника Пуканича Е.В. в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та наданий апелянткою оригінал паспорта гр. Угорщини в підтримання доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Диспозицією ч.1 статті 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу чи без дозволу відповідних органів влади.

У протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 вчинила спробу незаконного перетину державного кордону без відповідного для гр. України документу, чим порушила вимоги ст. 2, 3 З.У. " Про порядок виїзду і в`їзду в Україну гр. України", п.2 Правил перетинання ДК гр. України, затвердженими ПКМУ № 517 від 27.01.1995.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст. 204-1 КУпАП, не розкриваючи суті правопорушення за юридичною кваліфікацією, не даючи оцінки які саме докази доводять її вину напротивагу тому, що вона її не визнала.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримав, наявним в матеріалах справи доказам оцінку дав поверхово, без ретельного їх дослідження, без урахування пояснення ОСОБА_1 , що й призвело до необгрунтованого рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед закономі органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 , маючи намір виїхати за межі України подала документи, які надають право виїзду з України, рівно як і в`їзду в Україну : закордонний паспорт громадянина Угорщини.

Як пояснила апеляційному суду ОСОБА_1 вона дійсно є громадянином України, а також і громадянином Угорщини. Вона, як громадянка Угорщини в`їхала на територію України 07.03.2019 та виїзжала з України як громадянка Угорщини, та подала закордонний паспорт гр. Угорщини. Ствердила, що з 2018 року користується цим паспортом, неодноразово перетинала кордон та претензій до неї не було, про що є відмітки у паспорті. Відтак вважає заборону переміщення через кордон України на підставі закордонного паспорта гр. Угорщини протиправною, а притягнення її до відповідальності незаконним.

З наданих апеляційному суду оригіналів документів убачається, що ОСОБА_1 є громадянкою Угорщини, має закордонний паспорт № НОМЕР_1 з терміном дії з 23.03.2018 по 20.06.2027, зазначеним паспортом користується з дати його видачі, про що містяться відмітки на сторінках з 29 по 31. Так, 20.03.2019 вона виїжджала в черговий раз з України як громадянка Угорщини та відповідно подала належний правоустановлюючий документ.

Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 намагалася перетнути кордон України без відповідних документів не грунтується на фактичних обставинах справи.

Крім того, згідно Європейської Конвенції " Про громадянство" від 06.11.1997 ( ратифікованою Україною Законом від 20.09.2006 ), Україна зобов`язалася гарантувати права громадян із множинним громадянством, зокрема, ст. 17, відповідно до якої, визначаючи права та обов`язки, пов`язані із множинним громадянством: громадяни держави-учаcниці, які мають інше громадянство, мають на території держави учасниці, в якій вони проживають, ті самі права та обов`язки, як і інші громадяни держави-учасниці.

З наведених підстав, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу обгрунтованою та приходить до висновку про відсутність складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, тому оскаржувана постанова як винесена з порушенням норм процесуального права та невірного застосування норм матеріального права підлягає скасуванню, а провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП .

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т АН О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 квітня 2019 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП - скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя: