П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.05.2019

Справа №607/1628/19

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Братасюк В.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли від Управління держпраці у Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою вул. братів Мисулів, 3, с. Байківці, Тернопільського району Тернопільської області, директора ТзОВ «Глобус Беманнінг», РНОКПП НОМЕР_1,

за ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення F ТР007/40/АВ/П/ПТ від 14 грудня 2018 року, Управлінням держпраці у Тернопільській області при проведенні інспекційного відвідування у ТзОВ «Глобус Беманнінг», було виявлено, що ОСОБА_1 перебуваючи на посаді директора, у грудні місяці 2018 року, вчинив адміністративне правопорушення, за ознаками ч. 1 ст. 41 КУпАП, а саме:

1. Відповідно до вимог частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В порушення вимог частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника підприємства виплата всіх сум, що йому належали, в день звільнення не проведена.

Так, наказом товариства від 06.12.2018 року F 74-к, слюсаря-сантехніка ОСОБА_2

В.В. звільнено за згодою сторін, згідно п.1 статті 36 КЗпП України 06.12.2018 року

(робочий день), однак розрахунок з ним при звільненні проведено не в день звільнення

06.12.2018 року, а 07.12.2018 року.

2. Частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В порушення вимог частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України, звільненому 06.12.2018 року ОСОБА_2, відповідно до наказу товариства від 06.12.2018 року F 74-к, станом на дату проведення фактичного розрахунку при звільненні - 06.12.2018 року, йому не виплачено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом неодноразово виносились постанови від 28 лютого 2019 року та 01 квітня 2019 про направлення даних адміністративних матеріалів до Управління держпраці у Тернопільській області для належного дооформлення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення був складений з порушенням вимог ст.256 КУпАП. Проте, вказані недоліки усунуті не були.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, до підстав, за наявності яких провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, віднесено закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов:

- вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення;

- закінчення встановленого законом строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення правопорушення (при триваючому правопорушенні F з дня виявлення правопорушення).

Визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо повFязано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку субFєктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

При вирішенні питання щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у звFязку із закінченням на момент розгляду такої справи строків накладення адміністративного стягнення, визначених статтею 38 КУпАП, необхідно враховувати положення статті 6 Конституції України, згідно з якою органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Отже, суди при здійсненні правосуддя повинні діяти у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, не втручаючись у діяльність інших гілок державної влади, зокрема діяльність адміністративних органів.

ОСОБА_2 7 частини 1 статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають зFясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Закриття провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності у звFязку з закінченням строків є формою вираження відмови держави від притягнення особи до адміністративної відповідальності, а, в свою чергу, метою останньої є доведення вини.

Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є саме постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Керуючись статтями 38, 247, 268,283, 284, 287, 294 КУпАП, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження стосовно ОСОБА_1про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП F закрити, у звFязку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Головуючий суддя

ОСОБА_3