КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№33/824/290/2019 Постанова винесена суддею Таран Н.Г.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника Александрова Д . О., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні доньку, 2008 р.н., працюючого керівником ТОВ «Бронкс-стайл», проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2018 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2018 рокуОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 16 серпня 2018 року о 15 год. по вул. Драйзера, 19 в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «BMW», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, координація рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи постанову суду незаконною, постановленою без з`ясування всіх обставин справи, та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить її скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ст. 18 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відео, яке досліджувалося у судовому засіданні, не було безперервним і відсутня повна версія розмови поліції з ним, під час якої він повідомляв про проблеми та негаразди у житті, маючи на увазі проблеми зі здоров`ям внаслідок ДТП, а також повідомляв про серцевий напад у його матері, з приводу якого він викликав швидку допомогу, при цьому під час спілкування з поліцейськими, він неодноразово телефонував до швидкої.

При цьому зазначає, що декілька років тому він був потерпілим від ДТП, в якій отримав тяжкі тілесні ушкодження та має проблеми зі здоров`ям, у зв`язку з чим періодично проходить лікування та вживає ліки, тому він нервувався, помилково вважаючи, що ліки можуть показати наявність якихось заборонених речовин у сечі, та намагався додзвонитися лікарю, який призначав лікування, щоб той повідомив поліцейським про безпідставність їх підозр та дозу ліків, яка не забороняє керувати йому автомобілем. Проте, не додзвонившись лікарю, він попросив якнайшвидше відпустити його до матері, у якої підозра на серцевий напад, та яка за своїм станом самостійно не могла відчинити швидкій вхідні двері до квартири. Однак, поліцейські його не слухали, до матері не відпустили, а зупинили двох свідків та запропонували йому проїхати до лікарні для огляду, на що він відмовився, пояснивши свою відмову станом крайньої необхідності - їхати до хворої матері, яка хворіє на тяжкі захворювання та є інвалідом за загальним захворюванням.

Таким чином, небезпека для життя його матері була реальною, доведеною відповідними документами, та не могла бути усунута іншими засобами, при цьому його діями не було спричинено шкоду, а шкода відведена ним є більш значною, тому він діяв у стані крайньої необхідності.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Александрова Д.О. на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою, ОСОБА_1 та свідками, а також поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , якими засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

До того ж факт пропозиції ОСОБА_1 про проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку у зв`язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування ним автомобілем в стані саме наркотичного сп`яніння та його відмови від проходження огляду на стан такого сп`яніння підтверджується і відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Також і під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 не оспорював того, що він дійсно відмовився від проходження огляду у лікаря-нарколога, проте зазначив, що його відмова була викликана лише тим, що він поспішав до своєї матері, яка має ряд захворювань, та якій стало зле, була підозра на серцевий напад, а так як вона через хворобу ніг не пересувається по квартирі, то не змогла б відчинити двері швидкій, яку він їй викликав, про що і повідомив працівникам поліції.

Між тим, що стосується доводів ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу правопорушення, оскільки відмова від проходження огляду у лікаря-нарколога була вчинена ним в стані крайньої необхідності і викликана лише тим, що він поспішав до своєї хворої матері - ОСОБА_5 , у якої була підозра на серцевий напад, про що він і повідомив працівникам поліції, то в матеріалах справи відсутні будь-які докази в розумінні вимог ст. 251 КУпАП, які б доводили, що ОСОБА_1 16 серпня 2018 року, порушивши вимоги п. 2.5 ПДР України, діяв у стані крайньої необхідності, тобто дійсно їхав до своєї хворої матері, яка потребувала негайної медичної допомоги, та його матір була позбавлена можливості викликати швидку медичну допомогу, оскільки, згідно до карти виїзду швидкої медичної допомоги № 1259 від 16.08.2018 року, первинний прийом виклику швидкої до ОСОБА_5 було здійснено о 15-45 год., тобто вже після складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , який було складено о 15-30 год. 16.08.2018 року.

З цих підстав не заслуговують на увагу і посилання ОСОБА_1 на те, що дзвінок на швидку медичну допомогубув зроблений ним раніше ніж 15-45 год., тобто до складання протоколу про адміністративне правопорушення, а до того ж, як вбачається з відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, ОСОБА_1 почав викликати швидку для своєї матері, лише перебуваючи в автомобілі працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Щодо посилання захисника Александрова Д.О. під час апеляційного розгляду про неспівпадіння часу, зазначеного на відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, з часом складання протоколу про адміністративне правопорушення, який не збігається між собою, то це не може свідчити про неправильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме - відмову від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Твердження ж ОСОБА_1 та захисника про те, що наявний у справі відеозапис з нагрудної камери (відеореєстратора) інспектора поліції не був безперервним і в ньому відсутня повна версія розмови поліції з ОСОБА_1 , під час якої він повідомляв про проблеми та негаразди у житті, маючи на увазі проблеми зі здоров`ям внаслідок ДТП, а також повідомляв про серцевий напад у його матері, з приводу якого він викликав швидку допомогу, внаслідок чого не може бути доказом, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки з відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який, відповідно до вимог Закону України «Про національну поліцію», здійснюється в автоматичному режимі на автоматичній відеотехніці, яка закріплюється на форменому одязі працівника поліції, вбачається, що під час бесіди з працівниками поліції ОСОБА_1 повідомляє про наявність у нього великих проблем зі здоров`ям внаслідок ДТП, у зв`язку з чим він постійно приймає ліки, а також про відсутність у нього часу на проходження огляду на стан сп`яніння через хвору матір, до якої він поспішає, та пропонує працівникам поліції вирішити все «нормальним шляхом» на місці без складання протоколу.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.