КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

03 травня 2019 року                                                                                         м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду – Сілкова І.М., за участю ОСОБА_1 та його захисника Скокіна Л.Л., розглянувши апеляційну скаргу захисника Скокіна Л.Л. на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року про притягнення ОСОБА_1до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно постанови, 11.10.2018 року о 02 год. 20 хв. на АДРЕСА_1 в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «Фольксваген»» н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп’яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, нестійка хода, який від проходження огляду на стан сп’яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 – адвокат Скокін Л.Л. просить скасувати оскаржувану постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 21.12.2018 року, а провадження в справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130  КУпАП.

В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, який під час розгляду справи неповно з'ясував фактичні обставини справи, не дав належної правової оцінки наявним в матеріалам справи доказам, що призвело до прийняття незаконного судового рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи.

При цьому зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту, що  ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а отже у поліцейського не було підстав для проведення його огляду на стан сп’яніння, оскільки останній не мав статусу водія, який відповідно до вимог законодавства, мав  б проходити такий огляд.

Також вказує, що всупереч вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп’яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі Інструкція), намагаючись на місціпровести огляд ОСОБА_1 на стан сп’яніння за допомогою спеціального технічного засобу, поліцейські не надали сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, у зв’язку з чим він намагався пройти такий огляд в закладі охорони здоров’я, однак працівники поліції не супроводили ОСОБА_1до медичного закладу, а склали відносно нього протокол за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп’яніння. При цьому, у складеному протоколі про адміністративне правопорушення від 11.10.2018 року не сформулювано, який саме огляд і у який спосіб він має пройти на вимогу поліцейського (на стан алкогольного чи наркотичного сп'яніння) та у який спосіб (на місці із застосуванням спеціальних засобів чи в найближчому закладі охорони здоров'я), що свідчить про невідповідність цього протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки у ньому чітко не викладено суті вчиненого адміністративного правопорушення, зокрема не зазначено тієї обставини, що йому було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів та те, що він відмовився від проходження такого огляду на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, і наявні в матеріалах справи письмові пояснення свідків також не містять даних щодо відмови водія пройти огляд на стан сп’яніння як за допомогою спеціального технічного засобу, так і в закладі охорони здоров'я.

Крім цього, апелянт посилається на відсутність в матеріалах справи направлення водія до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, що спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров'я, а також відсутні дані про його відсторонення від керування транспортним засобом, що в сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій працівників поліції з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП та порушення порядку проведення огляду на стан сп’яніння, передбачений Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп’яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та статті 266 КУпАП.

Також звертає увагу, що згідно вимог вищезазначеної Інструкції огляд водія на стан алкогольного сп’яніння проводиться поліцейським за допомогою спеціальних технічних засобів, які дозволені до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, однак Мінекономрозвитку (правонаступник Держспоживстандарту) та МОЗ на момент складання протоколу не видавали наказів щодо затвердження переліку дозволених до застосування спеціальних технічних засобів для встановлення у водія ознак сп’яніння.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Скокіна

Л.Л. на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та апеляційні доводи, вважаю, що апеляційна скарга захисника Скокіна Л.Л. задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 встановлено, що суд першої інстанції розглянув справу у відповідності з вимогами ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, всебічно, повно і об'єктивно з'ясував обставини вчинення правопорушення та постановив рішення, зміст якого відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційного суду 22.02.2019 року ОСОБА_1 заперечував свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення та пояснив, що в ніч на 11.10.2018 року він разом зі своїм братом ОСОБА_3, повертаючись додому на автомобілі «Фольксваген»» н.з. НОМЕР_1, зупинилися на вул. Ревуцького, оскільки його брат мав зустрітись зі своєю дівчиною ОСОБА_4, яка в цей час перебувала на святкуванні дня народження у своєї подруги.

При цьому наголошував, що весь час вказаним автомобілем керував його брат ОСОБА_3, а він був пасажиром та сидів поруч з водієм на передньому пасажирському сидінні. Після того, як вони приїхали на місце водій ОСОБА_3 припаркував автомобіль, заглушив двигун та направився на зустріч зі своєю дівчиною. Коли брат залишив транспортний засіб, він пересів на водійське сидіння та чекав свого брата в автомобілі із вимкненим двигуном.

Через деякий час підійшли працівники поліції та почали звинувачувати його, що він начебто керував даним автомобілем та висунули вимогу пройти огляд на стан сп’яніння. Він заперечував керування транспортним засобом, вказуючи, що водієм даного автомобіля був його брат, який приблизно через 10 хв. повернувся до автомобіля разом з ОСОБА_4 та підтвердив вказані ним обставини, однак поліцейські проігнорували його пояснення та склали протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП відносно нього (ОСОБА_1) як водія транспортного засобу за ніби-то відмову від проходження огляду на стан сп’яніння, хоча насправді від проходження огляду він не відмовлявся.

Під час апеляційного розгляду справи за клопотанням захисника в якості свідка був допитаний  ОСОБА_3, який пояснив, що ввечері 10.10.2018 року вони з братом відвідували кінотеатр, після чого повечеряли у кафе «Wery Well» та вирішили їхати по домівках. В ніч на 11.10.2018 року, рухаючись на автомобілі «Фольксваген»» н.з. НОМЕР_1 по дорозі вони заїхали на АДРЕСА_1 за його дівчиною ОСОБА_4, щоб забрати останню з дня народження її подруги. За кермом автомобіля весь час перебував саме він, а його брат ОСОБА_1 був пасажиром та сидів поруч.Приїхавши на місце, він припаркував автомобіль, заглушив двигун та пішов за своєю дівчиною, а ОСОБА_1 залишився чекати його в автомобілі. Ключі від автомобіля він не забирав. Коли повернувся, автомобіль стояв на тому ж місці, біля якого перебували працівники поліції, які спілкувались з його братом ОСОБА_1, звинувачуючи його у керуванні даним транспортним засобом в стані алкогольного сп’яніння. Підійшовши до автомобіля він (ОСОБА_3) пред’явив поліцейським необхідні документи та повідомив, що саме він є водієм, однак його пояснення були проігноровані.

В судовому засіданні апеляційного суду також була допитана в якості свідка ОСОБА_4, яка повідомила, що ОСОБА_3 на даний час є її чоловіком. Тієї ночі вона знаходилась на святкуванні дня народження своєї подруги, звідки її мав забрати ОСОБА_3 На місці події її не було, вони з чоловіком ОСОБА_3 підійшли пізніше та побачили біля автомобіля поліцейських, які спілкувались з його братом ОСОБА_1, який не керував і не міг керувати даним транспортним засобом, оскільки вказаний автомобіль належить ОСОБА_3, він завжди керує ним сам і не передає керування іншим особам. При цьому стверджувала, що зустрівшись з ОСОБА_3 вона бачила, що ключі від цього автомобіля знаходились у нього.

Також, за клопотанням захисника був допитаний свідок ОСОБА_5, який під час апеляційного розгляду справи пояснив, що не був очевидцем керування ОСОБА_1 транспортним засобом та не бачив, щоб автомобіль під його керуванням рухався по зустрічній смузі. Про ці обставини йому стало відомо зі слів поліцейського.

При цьому зазначив, що не чув, щоб ОСОБА_1 відмовлявся від проходження огляду, а навпаки вказував, що може пройти огляд після надання поліцейським доказів керування саме ним транспортним засобом.

Переглядаючи за апеляційною скаргою рішення суду першої інстанції вважаю, що суд всебічно, повно та об’єктивно з’ясував всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП, в якій наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, і цим доказам дана належна правова оцінка та зазначено мотиви відхилення інших доказів, на які посилався захисник під час розгляду справи в суді першої інстанції в обґрунтування позиції захисту, яка є аналогічною за змістом доводам його апеляційної скарги.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції,  на підставі аналізу перевірених в судовому засіданні доказів в їх сукупності, зокрема: даних протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №110208 від 11.10.2018 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп’яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова), при цьому пройти огляд на стан сп’яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків (а.с. 1); письмових пояснень цих свідків, які засвідчили відмову водія ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп’яніння (а.с. 2), а також даних відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) працівника поліції щодо обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 5), дійшов обґрунтованого висновку про порушення водієм ОСОБА_1 п.2.5  Правил дорожнього руху України, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Незважаючи на заперечення ОСОБА_1, який стверджував, що був пасажиром і не керував транспортним засобом, а тому у поліцейських не було підстав для проведення його огляду на стан сп’яніння, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП повністю підтверджується сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, які об’єктивно узгоджуються між собою і з достатньою повнотою підтверджують факт порушення останнім вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України та спростовують доводи апеляційної скарги захисника про відсутність події даного адміністративного правопорушення, а також про порушення порядку проведення огляду водія на стан алкогольного сп’яніння, передбаченого ст. 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп’яніння  або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

До того ж, аналогічні доводи захисника Скокіна Л.Л. вже були предметом перевірки суддею місцевого суду, який обґрунтовано не прийняв їх до уваги, пославшись на дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та дані відеозапису з місця події, з якого вбачається, що поліцейський в присутності свідків неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп’яніння у встановленому законом порядку, однак останній своїми діями фактично ухилявся від проходження огляду та вказував, що готовий пройти огляд лише у разі надання йому доказів на підтвердження факту керування ним транспортним засобом. При цьому він не заперечував, що вживав алкогольні напої. Тобто зафіксовані на вказаному відеозаписі дії ОСОБА_1 свідчать про його небажання проходити такий огляд.

Також безпідставними апеляційний суд вважає і доводи апеляційної скарги захисника про порушення інспектором поліції вимог «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року, який не вказав у протоколі відносно ОСОБА_1 від якого саме огляду відмовився водій (на стан алкогольного чи наркотичного сп’яніння) та не відсторонив його від керування транспортним засобом, а тому не приймає їх до уваги, оскільки зі змісту зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення від 11.10.2018 року вбачається, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп’яніння, на що вказували відповідні ознаки такого стану (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова), який відмовився пройти огляд на стан сп’яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Посилання захисника на відсутність в матеріалах справи направлення ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп’яніння, апеляційний суд також не приймає до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи, що також підтверджується даними відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) інспектора поліції (а.с. 5), ОСОБА_1 в присутності двох свідків відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп’яніння за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі, а тому останній не направлявся поліцейським до відповідного закладу охорони здоров’я для проведення такого огляду.

Апеляційний суд критично ставиться до пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, наданих під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, оскільки вони є суперечливими і не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, свідок ОСОБА_3 у своїх поясненнях наданих під час апеляційного розгляду справи зазначав, що коли він заглушив двигун та пішов за своєю дівчиною, ключі від автомобіля він не забирав, в той час як свідок ОСОБА_4 у своїх поясненнях в суді апеляційної інстанції вказувала, що особисто бачила ключі від автомобіля в руках у ОСОБА_3 Також пояснення ОСОБА_3 про те, що напередодні події вони з братом (ОСОБА_1) відвідували кінотеатр, після чого повечеряли у кафе «Wery Well» та поїхали за ОСОБА_4, суперечать обставинам про які зазначав сам ОСОБА_1 безпосередньо на місці події, який пояснював поліцейським, що був на святкуванні дня народження свого друга.

Крім того, ці пояснення спростовуються сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, в тому числі беззаперечними даними відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) працівника поліції (а.с. 5), з якого вбачається, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 поліцейський пояснював йому, що особисто бачив як вказаний автомобіль рухався по вул. Ревуцького та зупинився, при цьому ніхто з автомобіля не виходив і коли він підійшов до даного автомобіля, крім ОСОБА_1, який перебував на водійському сидінні, інших осіб в салоні не було.

При цьому, слід зазначити, що вказані свідки не були безпосередніми очевидцями події, перебувають у родинних стосунках з ОСОБА_1, тобто є зацікавленими особами, а тому апеляційний суд розцінює їх пояснення такими, що надані з метою допомогти ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення.

Також судом не приймаються до уваги надані під час апеляційного розгляду справи пояснення свідка ОСОБА_5 про те, що він не чув, щоб ОСОБА_1 відмовлявся на вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп’яніння, оскільки на місці події ОСОБА_5 не зазначав про ці обставини, а навпаки у своїх письмових поясненнях (а.с. 2) засвідчив відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп’яніння як за допомогою приладу «Драгер», так і в медичному закладі.

Інші доводи апеляційної скарги захисника, зокрема відсутність в копії протоколу, який був наданий ОСОБА_1 відомостей про свідків, а також даних про його відсторонення від керування транспортним засобом, не впливають на доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП щодо його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп’яніння, оскільки така відмова була зафіксована у встановленому законом порядку з дотриманням вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп’яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та об’єктивно підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в справі зібрано достатньо доказів на підтвердження факту порушення водієм ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього рухуУкраїни та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи, а тому постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 21.12.2018 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування та закриття провадження в справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника Скокіна Л.Л., подану в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року про притягнення ОСОБА_1до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП – без зміни.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя:                                                                                                        І.М. Сілкова

Справа№33/824/816/2019 Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП

Головуючий у апеляційній інстанції – Сілкова І.М.