П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Балацька Г.О. за участі:

захисника особи, стосовно якої складено протокол про

адміністративне правопорушення адвоката Якобчука О.М.

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2019 року стосовно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього за цим законом накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10.200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як у постанові суду першої інстанції вказано, що 24 травня 2019 року о 00 годині 05 хвилин по вулиці Російській, 72/3 в місті Києві, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Тойота Яріс» н/з НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи встановлені судом обставини правопорушення, просить задовольнити клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Бриз капітал» про звільнення від адміністративної відповідальності ОСОБА_2 з передачею матеріалів на розгляд громадської організації в порядку ст. 21 КУпАП, скасувати постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2019 року про притягнення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі закрити на підставі ч. 2 ст. 284 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, ОСОБА_2 вказує, що в судовому засіданні, яке відбувалось 17.07.2019 йому не було зрозуміло чи відбувалось судове засідання взагалі, оскільки суддя запитав чи визнає він свою вину в скоєному на що він відповів, що вину визнає та щиро кається, після цього суддя оголосила, що судове засідання закрито не пояснюючи йому наслідки закриття судового засідання, а тому він не мав змоги заявити клопотання про відкладення розгляду справи, оскілки на час розгляду справи тобто 17.07.2019 до суду не встигло надійшли клопотання від ТОВ «Бриз Капітал» про вжиття заходів громадського впливу запропонувавши взяти його під контроль трудового колективу та здійснення відносно нього заходів виховного характеру, яке було відправлено поштою.

Підсумовуючи свою апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив врахувати характер вчинених адміністративних правопорушень та те, що він повністю визнаю свою вину та щиро кається, а також те, що позбавлення його права керування транспортним засобом позбавить його можливості працювати оскільки він працює водієм, та те, що судом при розгляді справи не було враховано його щирого каяття, ту обставину, що він жодного разу не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, зробив для себе належні висновки, а позбавлення його права керування транспортними засобами призведе до втрати основного джерела доходу його родини та задовольнити клопотання ТОВ «Бриз Капітал» та звільнення його від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, а матеріали справи передати на розгляд трудового колективу для застосування заходів громадського впливу, та закрити справу про адміністративне правопорушення на підставі ч.2 ст. 284 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на підтримку доводів апеляційної скарги та клопотання про передачу матеріалів справи на розгляд трудовому колективу ТОВ «Бриз Капітал» для застосування заходів громадського впливу, перевіривши матеріали справи, дослідивши апеляційну скаргу з додатками та інші матеріали, що надані суду апеляційної інстанції, слід прийти до наступних висновків.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги як указано в ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції в певній мірі дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за відмову пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння, всупереч нормі п. 2.5 Правил дорожнього руху України, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.ст. 283, 284 КУпАП, оскільки в ній, крім пояснень ОСОБА_2 в яких він визнав свою провину, наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_2 вказаного адміністративного правопорушення.

Так, ОСОБА_2 в поданій апеляційній скарзі висуває вимоги щодо передачі матеріалів про адміністративне правопорушення щодо нього за ч.1 ст.130 КУпАП на розгляд громадської організації. Доведеність своєї вини, правильність кваліфікації його дій та встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого правопорушення, останній не оспорює, у зв`язку з чим в цій частині відповідно до положень ст. 294 КУпАП щодо меж апеляційного розгляду постанова не перевіряється, поза як ніким не ставляться під сумнів.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Нормами ст. 21 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Однак, застосування вимог ст. 21 КУпАП є правом, а не обов`язком суду.

Так, слід зважати, що правопорушення проти безпеки дорожнього руху мають підвищену суспільну небезпеку. На це вказують положення в ч. 2 ст. 33 КУпАП, згідно яких законодавець навіть робить виключення щодо неможливості врахування пом`якшуючих обставин, майнового стану, особи правопорушника, тощо при накладенні стягнення за правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Крім того, Європейський суд з прав людини засвідчує існування великої кількості протиправних діянь, які не віднесених до сфери кримінального законодавства, але охарактеризовуються ним як кримінальні правопорушення. Зокрема, використовуючи критерій суворості покарання за вчинення порушення, Європейським судом позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки має суворий обмежувальний характер (Рішення у справі «Маліге проти Франції» від 23.09.1998).

Отже, за наведеним, слід дійти висновку, що застосування положень ст. 21 КУпАП, з огляду на підвищену суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке Європейський суд з прав людини прирівнює до кримінальних правопорушень, не буде сприятиме меті заходів впливу на винну особу.

Не заслуговують на увагу і доводи ОСОБА_2 про те, що судом при розгляді справи не було враховано його щирого каяття, ту обставину, що він жодного разу не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, а позбавлення його права керування транспортними засобами призведе до втрати основного джерела доходу його родини.

Ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено, що за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції передбачається відповідальність у вигляді накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Тобто, санкція вказаної норми є абсолютно визначеною та вичерпно визначає вид і кількісну міру адміністративного стягнення, не передбачаючи при цьому альтернативи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Отже, з огляду на те, що накладене на ОСОБА_2 адміністративне стягнення, призначено в межах санкції статті, за якою останнього визнано винним, а також зважаючи, що положення ч. 2 ст. 33 КУпАП не застосовуються до правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, визначена правопорушнику міра відповідальності за вчинене ним порушення правил дорожнього руху за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою, а також відповідає меті стягнення - виховання особи, яка його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст.23 КУпАП.

У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Законом України від 07.07.2016 за № 1446-VIII посилена відповідальність за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

А тому, притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, буде сприяти досягненню основної мети - виховання правопорушника, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Порушень норм матеріального або процесуального права, які б слугували підставою для скасування постанови суду першої інстанції, - не встановлено.

Крім того, враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вважає за неможливе застосування до нього положень ст. 21 КУпАП.

Отже, за наведеним, слід дійти висновку, що суд першої інстанції, дослідивши матеріали провадження, в їх сукупності, обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

За підсумками, апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2019 року, якою ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього за цим законом накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10.200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Г.О.Балацька