П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2019 Справа №607/22964/19

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Грицак Р.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українку, громадянку України, жительку АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР 18 №176447 від 16.09.2019 року, ОСОБА_1 на протязі часу від 15.07.2019 року по 31.08.2019 року ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків, щодо виховання своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проявилося в тому, що гр. ОСОБА_1 залишила дитину на чоловіка ОСОБА_3 та більше місяця не приходила додому, а сама в цей час випивала алкогольні напої та спілкувалася з особами, що ведуть бродячий спосіб життя, чим не забезпечила необхідних умов життя своїй малолітній дочці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 184 КУпАП. У судове засідання особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явилася з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлялася належним чином. В силу ч. 2 ст. 268 КУпАП вважаю за можливе справу розглянути у відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду; незабезпечення дитині безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов тощо, вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення. Диспозиція вказаної норми є бланкетною, тобто такою, що відсилає до норм іншого законодавчого акта, тому формулюючи суть правопорушення вказівка на нормативний акт, який передбачає обов`язки батьків по вихованню дітей, є обов`язковою. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини окреслені ст. 150 СК України. Так, нормами ч. ч. 1-3 наведеної статті визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до положень ст. ст. 252, 254, 255, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП. Відповідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення серед інших питань вирішує, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення. Ст. 256 КУпАП визначено форму і основні елементи змісту протоколу про адміністративне правопорушення. Згідно з приписами цієї статті та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року №1376, у протоколі про адмінправопорушення поряд з іншим, повинно бути зазначено місце, час і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за нього, інші відомості, необхідні для вирішення справи. При цьому суть адміністративного правопорушення має бути конкретною за змістом, викладеною з урахуванням суб`єктивних та об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення. Цих вимог закону при складенні протоколу про адміністративне правопорушення АПР 18 №176447 від 16.09.2019 року дотримано не було, а суть правопорушення викладена в загальних рисах без вказівки на нормативний акт, який передбачає обов`язки батьків по вихованню дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_1 від 16.09.2019 року, остання вказує на те, що на даний час вона з човіком ОСОБА_3 , проживають окремо оскільки почуття між ними минули та вони подали на розірвання шлюбу. Між нею та ОСОБА_3 була домовленість щодо місця проживання їх дочки ОСОБА_4 разом з батьком. Вона усвідомлює, що повинна займатися вихованням дитини, однак наданий час вона не працює, знаходиться у пошуках роботи. Вважає, що дитина знаходячись з батьком забезпечена краще, ніж ті умови які вона може дати дитині. Також зазначає, що алкогольні напої вона вживає лише на чиєсь день народження. Відповідно до принципу статті 7 Декларації прав дитини, та ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі статтею 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У відповідності до пункту 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Згідно з частиною другою статті 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Матеріали адміністративного протоколу, не дають підстав для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 184 КУпАП, оскільки остання дочку ОСОБА_5 саму не залишала, дитина була під наглядом та опікою батька ОСОБА_3 , який має такі ж обов`язки встановлені законом, щодо неповнолітньої дочки, як і її мати, відтак судом не встановлено порушень умов життя, навчання чи виховання малолітньої дитини ОСОБА_2 . При цьому суд бере уваги письмові пояснення ОСОБА_1 про те, що між нею та ОСОБА_3 сімейні стосунки не склалися, вони разом не проживають та між ними існує домовленість про місце проживання їхньої дочки разом з батьком. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення. З огляду на вищевикладене, оцінюючи відповідно до ст. 252 КУпАП надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, беручи до уваги, що жодних належних доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 184 КУпАП не надано, приходжу до висновку про відсутність в діях останньої складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 184 КУпАП, а тому провадження по даній справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю. Крім цього, на підставі ст. 40-1 КУпАП, враховуючи, що за наслідками розгляду даної адміністративної справи провадження по ній підлягає закриттю, а тому ОСОБА_1 звільняється від сплати суми судового збору.

Керуючись п. 2 ст. 247, ст. 184, 245, 251, 252, 283-285, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 184 КУпАП, стосовно ОСОБА_6 , закрити на підставі пункту першого статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Головуючий суддяР. М. Грицак