КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду - Сілкова І.М., за участю захисника Александрова Д.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Згідно постанови, 02.03.2019 року о 04 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Маршала Гречки, 18 ОСОБА_1 керував автомобілем «Фольксваген» д.н.з НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння за згодою водія ОСОБА_1 проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Драгер», за результатами проведення якого у ОСОБА_1 виявлено вміст алкоголю в розмірі 1,58 ‰.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 «а» ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.05.2019 року, а провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, який під час розгляду справи неповно з`ясував фактичні обставини справи, не дав належної правової оцінки наявним в матеріалам справи доказам, що призвело до прийняття незаконного судового рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи.

При цьому зазначає, що тієї ночі за кермом автомобіля перебувала ОСОБА_2 , яка на законних підставах керувала даним автомобілем, а він в цей час був пасажиром і фізично не міг керувати транспортним засобом, оскільки перебував на задньому сидінні, про що неодноразово пояснював працівникам поліції, однак останні безпідставно почали звинувачувати його у керуванні автомобілем, після чого затримали його із застосуванням фізичної сили та доставили до відділу поліції, де здійснюючи на нього психологічний тиск, незаконно провели його огляд на стан сп`яніння на приладі Драгер.

Також апелянт вказує, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту керування ним транспортним засобом, а отже у поліцейських не було законних підстав для його затримання і проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки він не мав статусу водія, який відповідно до вимог законодавства, мав б проходити такий огляд.

Крім цього, долучений до протоколу відеозапис з нагрудної камери працівника поліції не містить даних щодо керування ним автомобілем, з якого чітко вбачається, що за кермом автомобіля перебуває жінка ( ОСОБА_2 ), однак суд першої інстанції безпідставно не прийняв її пояснення щодо обставин події, надавши перевагу поясненням працівників поліції.

Також, поза увагою суду залишились численні порушення поліцейськими вимог закону, як при оформленні адміністративного матеріалу щодо нього, так і під час проведення його огляду на стан сп`яніння (незважаючи на те, що він в даному випадку не був водієм), оскільки згідно роздруківки з приладу «Драгер» огляд був проведений о 06 год. 04 хв., а протокол про адміністративне правопорушення складений о 05 год. 14 хв., тобто майже за годину до проведення огляду та отримання його результатів.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився та подав до суду заяву, в якій просив розглядати подану ним апеляційну скаргу без його участі.

Оскільки у відповідності з вимогами ч.6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не перешкоджає розгляду справи та враховуючи присутність його захисника - Александрова Д.О., апеляційний суд вважає можливим розглянути справу без участі ОСОБА_1 .

Вислухавши пояснення захисника Александрова Д.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 на підтримку доводів поданої ним апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та апеляційні доводи, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами поданої апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Так, згідно вимог ст.ст. 245, 251 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, цих вимог закону дотримано не було, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні ним п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суддя послався на протокол про адміністративне правопорушення серії БД №318080 від 02.03.2019 року (а.с. 1), як на доказ винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, а також на результати тесту проведеного за допомогою приладу «Драгер» (а.с. 3); письмові пояснення свідків (а.с. 2) та дані відеозапису з нагрудної камери працівника поліції (а.с. 5).

Проте, при винесенні оскаржуваної постанови суддя місцевого суду не навів належного обґрунтування доводів на спростування твердження ОСОБА_1 про те, що він не був водієм і не керував транспортним засобом. Крім того, поза увагою суду залишилась та обставина, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за порушення ним п.2.9 «а» ПДР України, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, був складений 02.03.2019 року о 05 год. 14 хв., тобто до його огляду на стан сп`яніння, який був проведений о 06 год. 04 хв., що вказує на відсутність у працівників поліції законних підстав для складання цього протоколу о 05 год. 14 хв.

Крім того, всупереч тверджень працівників поліції, які під час розгляду справи в суді першої інстанції вказували на ту обставину, що ОСОБА_1 нібито пересів з водійського місця на заднє сидіння автомобіля, наявний у справі відеозапис з нагрудної камери (відеореєстратора) інспектора поліції (а.с. 5) не містить даних на підтвердження цих обставини.

З вказаного відеозапису вбачається, що коли працівники поліції зупинили транспортний засіб та підійшли до нього, за кермом перебував не ОСОБА_1 , а інша особа, як було пізніше встановлено ОСОБА_2 , яка стверджувала, що саме вона керувала даним транспортним засобом і надала працівникам поліції своє посвідчення водія і будь-яких даних про те, що за кермом цього автомобіля перебував саме ОСОБА_1 , а також даних, що після зупинки автомобіля останній пересів на заднє сидіння, про що стверджували працівники поліції на місці пригоди, вказуючи, що цей факт було зафіксовано на камеру, цей відеозапис не містить.

Так, частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Переглядаючи справу в межах поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять достатніх та належних доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом і як наслідок порушення останнім пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, яким передбачена відповідальність за керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскільки підстави та процедура проведення огляду на стан сп`яніння чітко регламентована «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та статтею 266 КУпАП, а тому складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП в даному випадку не можна вважати належним доказом на підтвердження винуватості ОСОБА_1 в порушення ним пункту 2.9 «а» ПДР України, тобто керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а інших беззаперечних доказів на підтвердження факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 в оскаржуваній постанові не наведено і матеріали справи таких доказів не містять.

За викладеним, оскаржувану постанову судді не можна вважати законною і обґрунтованою, а тому постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 15.05.2019 рокупідлягає скасуванню, а провадження в справі відносно ОСОБА_1 - закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: І.М. Сілкова

Справа№ 33/824/2380/2019 Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП

Головуючий у апеляційній інстанції - Сілкова І.М.