КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 червня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві Колесника Анатолія Миколайовича на постанову Баришівського районного суду Київської області від 27 вересня 2018 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово не працюючий, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 352,40 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою суду ОСОБА_2 визнаний винуватим в тому, що 27 серпня 2018 року о 13 год. 45 хв. керував автомобілем «MERCEDES-BENZ» державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, поведінка, яка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки він пропущений з поважних причин, скасувати постанову, провадження у справі закрити.

Поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не дотримано положень, передбачених п.п. 2, 3 ст. 278 КУпАП, серед іншого, суд першої інстанції не з`ясував, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляд справи, про час і місце її розгляду, підійшов формально до вирішення справи.

Також, апелянт посилається на те, що суд виніс рішення без виклику свідків, пояснення яких містяться в матеріалах справи та на які суд послався як на доказ у справі.

З посиланням на практику Європейського суду з прав людини апелянт зазначає про те, що безумовною підставою для скасування судового рішення є порушення процесуальних норм, а також порушення права на захист.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку апеляційної скарги, опитавши свідків, переглянувши відеозапис з нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин, а тому він підлягає поновленню, а підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, під час відсутності особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце й час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Проте, вказані вимоги закону місцевим судом дотримана не в повному обсязі.

Так, в матеріалах справи наявна копія повістки про виклик ОСОБА_1 до суду першої інстанції на 17 вересня 2018 року на 09 год. (ас. 16-17), але матеріали справи не містять даних про те, що особа, яка викликається до суду, отримала таке повідомлення.

17 вересня 2018 року на сайті Баришівського районного суду Київської області розміщено повідомлення про те, що розгляд справи щодо ОСОБА_1 відбудеться 27 вересня 2018 року о 09 год. 05 хв. (ас. 18-20).

Однак, матеріали справи не містять даних про те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, належним чином повідомлена про день, час та місце проведення судового розгляду, у зв`язку з чим доводи апелянта проте, що місцевий суд не з`ясував, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляд справи, про час і місце її розгляду, заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 285 КУпАП постанова суду оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що копія постанови судом вручалась чи надсилалась особі у встановленому законом порядку. Проте, відповідно до матеріалів справи тільки за заявою ОСОБА_1 від 3 січня 2019 року ним отримана 8 січня 2019 року копія постанови, яка наразі оскаржується (ас. 26).

Апеляційна скарга разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження подана безпосередньо до суду першої інстанції, відповідно до штемпелю - 9 січня 2019 року (ас. 27-29).

З огляду на викладене, доходжу висновку, що ОСОБА_1 пропущено строк на апеляційне оскарження з поважних причин, а тому вказаний строк підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то вони є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 , суд послався дані, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, в якому викладені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, пояснення свідків (ас. 21-22).

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й суд апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , 27 серпня 2018 року о 13.45 год. водій ОСОБА_1 керував автомобілем «MERCEDES-BENZ» державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, поведінка яка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами П та Ш Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

Відповідно до вказаних нормативних актів за наявності ознак алкогольного сп`яніння, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, серед іншого, передбачена адміністративна відповідальність особи, яка керує транспортним засобом, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, зазначив про те, що не перебував за кермом автомобіля, а він був тільки в якості пасажира. Працівники поліції вимагали в нього (Колесника) 100 гривень, яких у нього не було. Він наголошував працівникам поліції, що він не є водієм, а є пасажиром транспортного засобу. Також ОСОБА_1 пояснив, що на той час він не мав із собою водійського посвідчення. Працівники поліції помилились, що він ( ОСОБА_3 ) перебував за кермом.

Допитаний інспектор патрульної поліції ОСОБА_4 пояснив, що 27 вересня 2018 року близько 14 години він перебував в складі автопатруля на службі. Рухаючись по дорозі, побачили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 В автомобілі був відсутній бризговик. Водію було подано знак рукою зупинити автомобіль. Перебуваючи у службовому автомобілі, вони розвернулись та почали рух в попутному напрямку з автомобілем під керуванням ОСОБА_1 . Коли їх автомобіль порівнявся з автомобілем під керуванням ОСОБА_1 , останній різко загальмував, їх автомобіль проїхав трохи далі, зупинився та здійснив задній хід до автомобіля під керуванням ОСОБА_1 . За цей час ОСОБА_1 з місця водія пересів на місце пасажира. Він (Дудіков) особисто бачив під час руху за кермом автомобіля ОСОБА_1 В автомобілі скло було не тоноване. Інший чоловік, який потім сидів за кермом, відрізняється від ОСОБА_1 зовнішньо, за статурою, за одягом. Під час спілкування у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. В подальшому, разом з водієм, вони проїхали на КП «Березань». Водію було запропоновано пройти огляд за допомогою приладу «Драгер» або у лікаря нарколога, але водій відмовився, у зв`язку з чим було складено за порушення п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Що стосується іншої особи в автомобілі, то це була інша особа, яка істотно відрізнялася за статурою, обличчям, одягом від водія ОСОБА_1 , а також в авто була жінка.

В апеляційному суді допитана за клопотанням ОСОБА_1 свідок ОСОБА_5 , яка суду повідомила, що разом з ОСОБА_1 , а також кумом ОСОБА_6 рухались на автомобілі по автодорозі в напрямку м. Києва у справах. За кермом автомобіля перебував ОСОБА_7 . В протилежному напрямку рухався службовий автомобіль працівників поліції, які і зупинили автомобіль, в якому перебував ОСОБА_1 Чи здійснював рух заднім ходом автомобіль працівників поліції, вона ( ОСОБА_8 ) не пам`ятає. Автомобіль поліції, як вона пам`ятає, зупинився за автомобілем «Мерседес». Далі відбувся скандал. Один з працівників поліції в поясненнях причини зупинки говорив про те, що знає ОСОБА_1 , а також щось говорили за бризговик, а вже після цього було повідомлено, що ОСОБА_1 п`яний. В автомобілі перебували: за кермом - ОСОБА_7 ( кум ), вона - на пасажирському сидінні біля вікна, а ОСОБА_1 - посередині. Автомобіль «Мерседес» вантажний, там по - іншому сидіння не можуть бути розташовані. За зовнішніми ознаками ОСОБА_1 та ОСОБА_7 відрізняються суттєво, сплутати їх неможливо.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції переглянуто відеозапис з нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції, з якого вбачається, що водій ОСОБА_1 наголошує працівникам поліції, що він не є водієм автомобілю, а пасажиром. Інспектор патрульної поліції пропонує водію пройти огляд за допомогою приладу «Драгер» або огляд у лікаря нарколога, на що ОСОБА_1 зазначав, що він не водій, а сидів на пасажирському сидінні. Інспектор поліції в присутності двох свідків розцінив дії водія ОСОБА_1 як відмову від огляду. В подальшому на відеозапису лунає нецензурна мова з боку ОСОБА_1 .

Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, вважаю, пояснення свідка ОСОБА_5 про те, що за кермом перебува не ОСОБА_1 , а інша особа, є неправдивими, направленими на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене правопорушення, оскільки, як встановлено під час розгляду справи, ОСОБА_5 є знайомою ОСОБА_1 та зацікавлена у розгляді справи.

В той же час суд вважає правдивими пояснення працівника поліції про те, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом, оскільки працівник поліції вказав про те, що ОСОБА_1 суттєво за зовнішнім видом, статурою та одягом відрізняється від іншого чоловіка, який також перебував в автомобілі, і в цій частині пояснення працівника поліції підтверджуються поясненнями свідка ОСОБА_5 . Будь-яких підстав для обмовляння ОСОБА_1 з боку працівника поліції під час апеляційного розгляду не встановлено.

Відеозаписом подій, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, підтверджуються обставини відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою пристрою «Драгер», у лікаря нарколога, що свідчить про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що порушено норми процесуального права, а також порушено права на захист є безпідставними, оскільки суд першої інстанції при винесенні постанови дотримався положень, передбачених ст.ст. 245, 278, 280 КУпАП.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, постанова місцевого суду є законною, вмотивованою, обґрунтованою, та підстави для її скасування відсутні, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Баришівського районного суду Київської області від 27 вересня 2018 року.

Постанову Баришівського районного суду Київської області від 27 вересня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 352,40 грн., - залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва