Справа № 755/8827/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" червня 2019 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Левко Віра Богданівна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_1 04 червня 2019 року, за місцем мешкання, а саме: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо матері та сестри, а саме висловлювався нецензурно та кричав.

Згідно ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав частково, зазначив, що вчинив сварку із сестрою, з матір`ю не конфліктував. Із зазначених підстав просив суворо не карати.

Крім цього, у судовому засіданні надала свої пояснення потерпіла ОСОБА_2 , яка пояснила, що на даний момент проживає разом з матір`ю та братом за адресою: АДРЕСА_1 . 04 червня 2019 року її брат ОСОБА_1 повернувшись додому у нетверезому стані став виражатись нецензурною лайкою на її адресу та адресу її матері. Вона не має можливості проживати у квартирі, де зареєстрована, бо брат ніде не працює, зловживає алкогольними напоями та постійно порушує спокій. У зв`язку з цим вона вимушена періодично жити з дитиною у подруг. Крім того, їх матір є інвалідом та пересувається за допомогою палиць, а брат застосовує до неї фізичне насильство, вибиває палиці, щоб матір падала та не могла ходити.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілу, свідка, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності суддя, вважає, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім часткового визнання ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, його вина підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 04 червня 2019 року серії ГП № 055885, рапортом ДОП Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 04 червня 2019 року, заявою ОСОБА_3 від 04 червня 2019 року, письмовими поясненнями ОСОБА_2

Відповідно до положень ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 суддею не встановлено.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , який не працює, суддя дійшов висновку про накладення адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 не відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 33, 39-1, 40-1, 173-2, 251, 283-285 КУпАП, суддя

постановив:

визнати ОСОБА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 5 (п`ять) діб.

Строк адміністративного арешту ОСОБА_1 відраховувати з моменту його затримання, після набрання постановою законної сили.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 384 (триста вісімдесят чотири) грн 20 к. на користь держави.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Суддя: В.Б. Левко