Номер провадження: 33/813/1665/19
Номер справи місцевого суду: 522/1423/19
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді Цюри Т.В.,

За участю секретаря судового засідання - Ткачука В.О.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 11 квітня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 122-4 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 11 квітня 2019 рокувизнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накладено на громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень 00 копійок.

На підставі п. 5 ч. 2ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 судові витрати на користь держави в сумі 384 гривні 20 копійок.

Відповідно до оскаржуваної постанови суду, ОСОБА_1 28 грудня 2019 року о 14 годині 30 хвилин в м. Одесі по вул. Тініста 8, керуючи т/з «Volkswagen Crafter» д.н.з. НОМЕР_1 , залишив місце ДТП, до якої був причетним, чим порушив вимоги п.2.10а ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП.

Не погодившись з зазначеною постановою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій також просила суд поновити строк на подання апеляційної скарги на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 11 квітня 2019 року, а постанову Приморського районного суду м.Одеси від 11 квітня 2019 року щодо ОСОБА_1 скасувати та провадження у справі за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 не отримував судових повісток та не був сповіщений заздалегідь належним чином про час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього. На думку апелянта, це порушення процесуальних норм права є дуже суттєвим, оскільки такий розгляд справи позбавив можливості ОСОБА_1 реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП України, зокрема дати пояснення та заявити клопотання про допит свідків.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду скарги буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про час і місце розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Апеляційним розглядом справи встановлено, що розгляд справи судом першої інстанції відносно ОСОБА_1 був здійснений за його відсутності.

При цьому в абзаці третьому мотивувальної частини постанови суд зазначив: - «В судові засідання призначені 12 березня 2019 року та 11 квітня 2019 року ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення. Сповіщався за адресою вказаною в адміністративному протоколі. Про причини неявки не повідомив та не звернувся до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи».

Разом з тим вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, в матеріалах справи міститься поштове відправлення про виклик до суду 12.03.2019 року на ім`я « ОСОБА_1 » (а.с. 10), однак зазначене поштове відправлення повернулося до суду без вручення адресату, із відміткою ПАТ «Укрпошта» - «За закінченням терміну зберігання».

Разом з тим подібні відмітки не дають суду обґрунтованих процесуальних підстав для визначення факту належного повідомлення сторони у судовій справі, зокрема не визначає, чи адресат відмовився від отримання судового повідомлення, чи адресат відсутній, чи особу, якій адресовано судове рішення, не виявлено за місцем проживання.

Крім того, в матеріалах справи містяться виклик до суду на ім`я « ОСОБА_1 » (а.с. 11), однак доказів його направлення та відповідно доказів про вручення ОСОБА_1 вказаного виклику в матеріалах справи немає.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про дату час та місце судового засідання в суді першої інстанції, що є грубим порушенням його прав, передбачених ст.269 КУпАП.

Крім того, відомостей про направлення ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови суду, у матеріалах справі також немає.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції.

Отже, зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані поважними, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Так, як було вже встановлено апеляційним судом, справа про адміністративне правопорушення була розглянута судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та без належного її сповіщення про час та місце розгляду справи, що є порушенням прав ОСОБА_1 , передбачених ст.268 КУпАП.

Тобто судом першої інстанції не було виконано обов`язок щодо забезпечення кожному учаснику реального доступу до правосуддя, що вимагається ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що тягне за собою безумовне скасування постанови суду першої інстанції.

При цьому, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути порушення закону, допущені судом першої інстанції, оскільки відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Згідно з п.7 ст.247 КУпАП, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення цей строк закінчився, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 21.01.2019 року серія БД №1569860 зазначено, що датою вчинення адміністративного правопорушення є 28.12.2018 року (а.с.1).

Оскільки на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції строк, передбачений ч.2 ст.38 КУпАП, закінчився, провадження в ній підлягає закриттю.

Накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення поза межами цього строку є незаконним.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження на підставі ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе за одночасної наявності таких умов:

- вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення;

- сплив встановленого законом строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення (при триваючому правопорушенні - з дня його виявлення).

Тобто, для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.

Так, відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, закриття провадження у справі за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення. Наявність можливого адміністративного правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути достатньою підставою для закриття провадження у справі відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Водночас слід враховувати, що однією з самостійних підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення законодавець визначає відсутність події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП). Тобто, у разі якщо факту вчинення адміністративного правопорушення встановлено не буде, то провадження у справі підлягатиме закриттю на підставі п. 1 (відсутність події і складу адміністративного правопорушення), а не п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу).

Таким чином, початок перебігу встановленого ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення законодавець пов`язує з вчиненням (виявленням) адміністративного правопорушення, встановлення наявності або відсутності якого повинно здійснюватися при вирішенні питання про закриття провадження у справі.

Крім того, статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу вимог ст. 245, 251, 252 КУпАП суд повинен повно, всебічно й об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати оцінку зібраним у ній доказам і постановити правильне судове рішення.

При цьому, норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП вказаний Кодекс не містить. Натомість, як зазначалось вище, застосування п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе у разі встановлення наявності протиправної винної дії чи бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

Судовим розглядом встановлено, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 156859 від 21 січня 2019 року:

- схемою місця ДТП від 28 грудня 2019 року;

- поясненнями;

- відеозаписом з місця події.

З огляду на наведене та зважаючи на те, що для закриття провадження у справі у зв`язку зі спливом строків для накладення адміністративного стягнення необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення (винної дії чи бездіяльності), а також враховуючи, що повноваження суду на з`ясування обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні передбачені ст. 280 КУпАП, суд вважає, що висновок суду першої інстанції про встановлення винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП є правильним та спростуванню не підлягає.

Разом з тим, апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що є підставою для скасування постанови на підставі ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП та закриття провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.38, 269, п.7 ч.1 ст.247, п.2 ч.8 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м.Одеси від 11 квітня 2019 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 11 квітня 2019 року - скасувати.

Прийняти постанову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра