Справа № 525/601/19
Провадження №3/525/307/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.06.2019 року Суддя Великобагачанського районного суду Полтавської області Хоролець В.В., при секретарі Хоменко М.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Полтава Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер суду не відомий, контактний номер телефону не відомий, інформацію про місце роботи не повідомив, на протязі року до

адміністративної відповідальності притягувався:

за ч.1 ст.130 КУпАП 20.09.2018 року штраф в сумі 10200 грн., з позбавленням права керування т/з строком на 1 рік

за ч.2 ст.130 КУпАП та ч.7 ст.121 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

12 квітня 2019 року о 22 годині 31 хвилин водій ОСОБА_1 , будучи притягнутим протягом року Великобагачанським районним судом Полтавської області до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (тобто за ч.1 ст.130 КУпАП), на 272 км автодороги Київ Харків Довжанський М0З повторно керував мопедом «Мустанг МТ 150-7» без державного номерного знака з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей. Від проходження огляду (тесту) на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Тобто, своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

12 квітня 2019 року о 22 год. 31 хв. водій ОСОБА_1 , будучи раніше притягнутим до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП 21.06.2018 року, повторно протягом року на 272 км автодороги Київ Харків Довжанський М0З керував мопедом «Мустанг МТ 150-7» без державного номерного знака, який був не зареєстрованим в установленому законом порядку протягом 10 діб з моменту придбання. Отже, водій ОСОБА_1 порушив п.2.9 в Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.7 ст.121 КУпАП.

Розгляд даної адміністративної справи було первинно призначено на 04.06.2019 року, про день і час розгляду справи повідомлена особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який в дане судове засідання не з`явився. Розгляд даної справи було відкладено в межах розумного строку на 13 год. 00 хв. 21.06.2019 року, вирішено повідомити про день і час розгляду справи особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 як засобами телефонного зв`язку, так і засобами поштового зв`язку (а.с.а.с.24-25).

06.06.2019 року на адресу місця проживання ОСОБА_1 було направлено судову повістку, яка йому не була вручена, що підтверджується відстеженням відправлення поштової кореспонденції. Поряд з цим, ще 07.06.2019 року секретарем судових засідань Пархоменко Я.І. на телефонний номер, який був вказаний у письмових поясненнях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 від 12.04.2019 року було здійснено телефонний дзвінок та ОСОБА_1 повідомлено про те, що розгляд адміністративної справи щодо нього за ч.2 ст.130 та ч.7 ст.121 КУпАП призначено на 13 год. 00 хв. 21.06.2019 року; про це секретарем судових засідань сформована відповідна письмова довідка (а.с.25). Тобто, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 даним секретарем суду в телефонну режимі 07.06.2019 року сповіщений про день і час розгляду справи. В судове засідання 21.06.2019 року ОСОБА_1 не з`явився, причин неявки суду не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи не направляв.

Суддя, детально розглянувши матеріали даної адміністративної справи приходить до висновку, що вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.130 та ч.7 ст.121 КУпАП підтверджується: протоколами про вчинення адміністративних правопорушень (а.с.а.с.1,9), в яких викладені обставини вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративних правопорушень як за ч.2 ст.130, так і за ч.7 ст.121 КУпАП, при цьому вбачається, що даний водій власноручно здійснив напис у протоколі за ч.2 ст.130 КУпАП про те, що він вживав пиво та їхав додому і від огляду відмовляється; письмовими поясненнями громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 12.04.2019 року про те, що в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження тесту на стан сп`яніння і пояснив, що випив пляшку пива та повертався на мопеді додому та був зупинений працівниками патрульної поліції (а.с.а.с.2-3), письмовими поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 від 12.04.2019 року про те, що 12.04.2019 року він випив пляшку пива і повертався додому на мотоциклі Мустанг та був зупинений працівниками патрульної поліції, також вказав, що він відмовляється від проходження тесту на алкоголь в присутності двох свідків (а.с.4), копією постанови Великобагачанського районного суду Полтавської області від 20.09.2018 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.5), переглянутим в судовому засіданні СД-диском із відеозаписом порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 , з якого вбачається, що водій ОСОБА_1 цього числа керував мопедом «Мустанг» без державного номерного знака з явними ознаками алкогольного сп`яніння і у вечірній час був зупинений працівниками поліції; також з відеозапису об`єктивно вбачається, що водій ОСОБА_1 від проходження огляду (тесту) на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків (а.с.7); копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №992545 від 21.06.2018 року, що винесена інспектором роти №2 БПП №1 УПП в Полтавській області Оніпком про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст.121 КУпАП (а.с.10).

У відповідності до ч.2 ст.36 КУпАП адміністративні справи №525/601/19 та №525/602/19 підлягають об`єднанню під єдиним №525/601/19 і повинні розглядатися в одному адміністративному провадженні, а стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться у вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в т.ч. тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За нормою ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 278 КУпАП визначає умови підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення. Згідно даної норми, орган, (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали, чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Стаття 280 КУпАП визначає обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У Рішенні «Руїз Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року Європейський Суд з прав людини нагадав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються; межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи.

Суд при оцінці наявних у справі доказів враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Згідно роз`яснень, що викладені в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами), при розгляді, зокрема, адміністративних справ даних категорій (зокрема, ч.1 ст.130 КУпАП) суди мають ураховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема, примітки до ч.7 ст.121 КУпАП та п.1.10 Правил дорожнього руху України.

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху визначено, що водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Крім цього, у даному пункті визначається поняття механічного транспортного засобу. Так, у розумінні п.1.10 ПДР України механічний транспортний засіб - це транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

У примітці до ч.7 ст.121 КУпАП вказується, що під транспортними засобами, зокрема, у частинах 1-4 ст.130 КУпАП слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.

Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (із змінами), водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення, зокрема, стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння.

Також, пункт 2.9 а ПДР України прямо та категорично забороняє керування транспортними засобами в стані, зокрема, алкогольного чи наркотичного сп`яніння.

З матеріалів справи та протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що працівниками патрульної поліції вказується про те, що водій ОСОБА_1 12.04.2019 року допустив порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України. Тобто, працівниками поліції його дії кваліфіковані як порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за №1413/27858 затверджено Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Згідно п.2 цієї Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Отже, виходячи з викладеного, саме відповідний поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції, зокрема, і при зупинці транспортного засобу та в ході спілкування з водієм конкретного транспортного засобу, може мати підстави вважати, що особа (водій) за певними вказаними в п.3 Інструкції ознаками перебуває у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного).

Відповідно до п.6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп`яніння проводиться як поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, так і лікарем закладу охорони здоров`я. Тобто, аналіз положень п.6 Інструкції містить можливість альтернативності огляду водія на стан сп`яніння і не визначає імперативність чи послідовність такого огляду, як наприклад, положення п.8 Інструкції, що лише у випадку ДТП регламентує обов`язковість проведення огляду на стан сп`яніння лише у закладі охорони здоров`я.

Диспозиція частини першої статті 130 КУпАП встановлює юридичну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння та за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння. Диспозиція частини другої цієї статті встановлює адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Отже, системний аналіз положень п.2.5 та п.2.9 Правил дорожнього руху України в сукупності та в системному взаємозв`язку з пунктами 2,3,6,7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в сукупності та тісному взаємозв`язку з даними, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення від 12.04.2019 року, письмових поясненнях громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 12.04.2019 року та переглянутим в судовому засіданні відеозаписом, де вказані пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , свідчить про те, що в даній конкретній ситуації, яка склалася 12.04.2019 року о 22 год. 31 хв. на 272 км автодороги Київ-Харків-Довжанський з участю водія мопеда «Мустанг МТ150-7» без д.н.з. ОСОБА_1 , відповідна уповноважена посадова особа Національної поліції (в даному випадку ст. інспектор відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП в Полтавській області ОСОБА_4 Р.) мав право за відповідних виявлених ним ознак алкогольного сп`яніння водія запропонувати йому пройти медичний огляд (тест) на стан сп`яніння як на місці в присутності двох свідків, так і в медичному закладі, однак водій відмовився від проходження такого огляду в присутності двох свідків із застосування відеозапису.

Отже, виходячи з сукупності вищевикладеного та досліджених матеріалів справи в їх сукупності, водій ОСОБА_1 допустив порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП. А також, враховуючи відомості, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серія БД №438707 за ч.7 ст.121 КУпАП, в сукупності з дослідженими матеріалами справи вбачається, що водій ОСОБА_1 також вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.7 ст.121 КУпАП.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України). Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 суддя не вбачає.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосується з метою виховання особи, яка вчинили адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст.23 КУпАП).

За загальними правилами ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням суті та характеру вчинених ОСОБА_1 адміністративних правопорушень у сфері транспорту, серед яких правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП є грубим правопорушенням, враховуючи відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин, з урахуванням ч.2 ст.36 КУпАП та з метою запобіганню вчинення ним нових правопорушень, суд вважає за необхідне застосувати відносно ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, що передбачений санкцією ч.2 ст.130 КУпАП. При цьому, суд враховує, що згідно юридичної структури видів адміністративних стягнень, передбачених ст.24 КУпАП, штраф за своєю юридичною суттю, є одним із найменш суворіших видів адміністративних стягнень, що передбачені даною статтею КУпАП, а також встановлений санкцією ч.2 ст.130 КУпАП як безальтернативний і єдиноможливий (згідно логіки законодавця). При цьому, враховуючи імперативні положення ч.2 ст.130 КУпАП, суд при накладенні адміністративного стягнення застосовує до винної особи разом із штрафом позбавлення права керування транспортними засобами, що також визначене законодавцем як безальтернативне у санкції ч.2 ст.130 КУпАП.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення. Враховуючи цю норму законодавства та виходячи з положень ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у даній справі про адміністративне правопорушення в сумі 384 грн. 20 коп. належить стягнути з ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.9,23,33,36, ч.2 ст.130, ч.7 ст.121, ст.ст.251,252, 280,283,284,289,294 КУпАП, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суддя, -

п о с т а н о в и в:

В порядку ч.2 ст.36 КУпАП об`єднати справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 (справа №525/601/19) та справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.7 ст.121 КУпАП відносно ОСОБА_1 (справа №525/602/19) в одне провадження під єдиним №525/601/19.

Визнати громадянина ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.130 та ч.7 ст.121 КУпАП і накласти на нього стягнення у виді штрафу в сумі 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Стягнути з громадянина ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Великобагачанський районний суд.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В.В. Хоролець