Провадження № 33/801/863/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Михайленко А. В.
Доповідач: Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Міхасішина І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2019 року, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючої АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 315434 від 06 серпня 2019 року ОСОБА_1 своїми діями вчинила правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, що полягає в тому, що 06 серпня 2019 року о 01 год 30 хв у місті Вінниця на вулиці Матроса Кошки, 26, водій ОСОБА_1 керувала автомобілем марки Hundai Accent номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння (поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на світло). Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовилася в приміщенні КП «ВОНД «Соціотерапія» в присутності лікаря, висновок №2100, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (а. с. 2).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2019 року визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень на користь держави з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384,20 гривень на користь держави.

На таку постанову 21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила постанову суду першої інстанції скасувати як незаконну.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовувала тим, що транспортним засобом за обставин, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення не керувала.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що оскаржувана постанова винесена у її відсутність, отримана нею засобами поштового зв`язку лише 11 жовтня 2019 року, апеляційна скарга подана 21 жовтня 2019 року, а тому строк пропущений з поважних причин.

В судове засідання, призначене на 27 листопада 2019 року ОСОБА_1 та її захисник Антонюк Я.В. не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. В заяві доводи апеляційної скарги підтримала, просила скаргу задовольнити.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2019 року, апеляційний суд виходить з того що цей строк пропущено ОСОБА_1 з поважних причин та підлягає поновленню.

Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Як видно з матеріалів справи, справа про адміністративне правопорушення розглядалася без участі ОСОБА_1 , копія вказаної постанови направлена на адресу останньої 09 жовтня 2019 року та отримана нею 11 жовтня 2019 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 29). Апеляційна скарга подана 21 жовтня 2019 року протягом десяти днів з дня отримання копії оскаржуваної ухвали.

Таким чином, ОСОБА_1 доведено наявність об`єктивних причин, які перешкоджали зверненню з апеляційною скаргою у встановлений законом строк.

Суд перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку про її задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до статті 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення статті 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно із ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частина 2 статті 251 КУпАП встановлює, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до частини 6 статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин (пункт 2.9. «а» ПДР України).

Пункт 2.5. Правил дорожнього руху України передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною першої статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, відповідальність за даною статтею настає не лише за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, а так само і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідного огляду. Тобто, факт відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння сам по собі утворює склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення БД № 315434 від 06 серпня 2019 року був складений за порушення пункту 2.5 ПДР України, тобто за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку.

Відповідно до пунктів 2 та 4 Розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 09.11.2015 № 1452/735 (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є:

наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота);

звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;

сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;

почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (п. 6 розділу І Інструкції).

У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними у пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я (п. 12 розділу ІІ Інструкції).

Пунктом 8 розділу ІІ Інструкції передбачена форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Відповідно до пункту 4 в розділі ІІІ Інструкції метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи.

Згідно із пунктами 15, 16 розділу ІІІ Інструкції, за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду.

Отже, у такому висновку викладаються результати медичного огляду, а не встановлюється факт відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я.

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06 серпня 2019 року № 2100 КП ВОНД «Соціотерапія» містить не результати огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 , а фіксує факт відмови водія від проходження такого огляду, що суперечить вищенаведеним вимогам Інструкції (а. с. 2).

Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними (п.22 розділу ІІІ Інструкції).

Згідно із пунктом 8 постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 «Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (із змінами внесеними згідно з Постановами КМ № 476 від 08.07.2015, № 888 від 28.10.2015) у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

З протоколу про адміністративне правопорушення БД № 315434 від 06 серпня 2019 року та матеріалів справи видно, що свідки не залучалися.

Відповідно до пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

У пункті 52 рішення ЄСПЛ від 05 лютого 2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим,

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення ЄСПЛ від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Згідно зі ст. 278 КУпАП, при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд, в тому числі, перевіряє правильність складання протоколу, інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, належно з`ясовує обставини справи.

За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 315434 від 06 серпня 2019 року відносно ОСОБА_1 був складений без участі свідків, тобто складений з порушенням положень Порядку № 1103, Інструкції № 1395 і ст. 251 КУпАП, а тому не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Також висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06 серпня 2019 року № 2100 КП ВОНД «Соціотерапія» відносно ОСОБА_1 є недійсним, оскільки складений з порушенням вимог Інструкції від 09.11.2015 № 1452/735.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 315434 від 06 серпня 2019 року та висновок від 06 серпня 2019 року № 2100 КП ВОНД «Соціотерапія» є недопустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - відмова від проходження огляду на стан сп`яніння.

Враховуючи наведене, факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, у передбаченому законом порядку встановлений не був. Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП не доведена належними і допустимими доказами.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є необґрунтованою та безпідставною, а тому постанова суду першої інстанції підлягає до скасування.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Згідно з п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу

Станом на день розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 апеляційним судом строки накладення адміністративного стягнення закінчилися.

За ч. 1 ст. 38 КУпАП, закриття провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку.

Тобто закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами, законодавець передбачив іншу підставу для закриття провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).

Така ж правова позиція міститься у постанові Верховного Суду, по справі № 927/623/18 від 16.04.2019, відповідно якій, застосування ст. 38 КУпАП можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини, провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною статті 130 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 245, 251,252, 280, 283, 294 КУпАП, суд

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2019 року скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Міхасішин