Номер провадження: 33/813/741/19
Номер справи місцевого суду: 493/372/19
Головуючий у першій інстанції Ільніцька О. М.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Журавльов О.Г., за участю секретаря Павлючук Ю.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Балтського районного суду Одеської області від 16 травня 2019 року,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серіїБД №397488 від 17.02.2019 року, ОСОБА_1 17 лютого 2019 року о 03:05 год. в м. Балта Одеської області керував транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ» 2108 д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, про що свідчить запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода.

Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Балтського районного суду Одеської області від 16 травня 2019 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку в подальшому уточнив та доповнив, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що: 1) в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не відмовлявся від проходження медичного огляду в місці зупинення його транспортного засобу, а відмовився проїхати до медичного закладу; 2) ОСОБА_1 не був сповіщеним належним чином про дату час та місце розгляду справи; 3) свідки, які були в салоні його автомобіля в якості пасажирів, можуть підтвердити, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у тверезому стані; 4) апелянт вважає, що строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції закінчились.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про відмову у її задоволенні з наступних підстав.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 17 лютого 2019 року о 03:05 год. в м. Балта Одеської області керував транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ» 2108 д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, про що свідчить запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода.

Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказані обставини підтверджуються: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №397488 від 17.02.2019 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_1 перебував у нетверезому стані під час керування транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ» 2108 д/н НОМЕР_1 , оскільки з його ротової порожнини відчувався різкий запах алкоголю та він мав нестійку ходу, відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

Доводи апелянта, що співробітники поліції вимагали його проїхати з ними до медичного закладу після перевірки реєстраційних документів, оскільки не мали приладу для перевірки його стану на місці зупинки, є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 17.02.2019 року не мав при собі та не пред`явив посвідчення водія, чим скоїв також адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП (а.с.8).

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений ст. 266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Згідно з п. п. 2-7 Розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі Інструкція), затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України, 09.11.2015 №1452/735, огляд на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» визнано таким, що втратив чинність, спільний наказ Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 вересня 2009 року №400/666, та була затверджена нова Інструкція та додатки до неї.

Пунктами 12 діючої Інструкції встановлено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Всупереч доводів апеляційної скарги, вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена в ході судового розгляду справи судом першої інстанції та в ході апеляційного перегляду справи, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №397488 від 17.02.2019 року, складеним за фактом порушення водієм ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України, а саме в зв`язку з керуванням водієм ОСОБА_1 автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння та його відмовою пройти медичний огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_1 перебував у нетверезому стані під час керування транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ» 2108 д/н НОМЕР_1 , оскільки з його ротової порожнини відчувався різкий запах алкоголю та він мав нестійку ходу, відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен за вимогою працівника поліції пройти у встановленому порядку медичний огляд для виявлення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При розгляді адміністративної справи суд першої інстанції повно та об`єктивно розглянув справу та прийняв правильне рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Положеннями ст. 33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення щодо правопорушника ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у тверезому стані, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами адміністративної справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що свідки, які були пасажирами в його автомобілі при зупиненні на час перевірки, можуть спростувати обставини, зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ОСОБА_1 не було заявлено клопотання про виклик та допит свідків в судовому засіданні першої та апеляційної інстанції. Крім того, матеріали справи містять достатньо доказів, підтверджуючих вину ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилання апеляційної скарги нате, що ОСОБА_1 не повідомили про дату, час та місце розгляду справи, судом порушено строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а саме, з матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції дана оцінка неодноразовим клопотанням апелянта про відкладення розгляду справи, з метою затягування її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Одночасно з матеріалів адміністративної справи вбачається, що 19.04.2019 року в судове засідання правопорушник не з`явився, надавши заяву про перенесення судового засідання, у зв`язку з тим, що він потребує юридичної допомоги (а.с.13-14).

25.04.2019 року в судове засідання правопорушник не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення судової повістки від 23.04.2019 року (а.с.21).

03.05.2019 року в судове засідання правопорушник не з`явився, однак 02.05.2019 року від його представника ОСОБА_2 надійшло клопотання (довідка Балтської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини № 257 від.02.05.2019 року додається) про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що гр. ОСОБА_1 захворів та через це не може з`явитися в судове засідання, що є поважною причиною (а.с.15,22).

16.05.2019 року в судове засідання правопорушник не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.23).

Встановлене, всупереч доводів апеляційної скарги, свідчать про зловживання ОСОБА_1 своїми процесуальними правами та обов`язками з метою умисного затягування розгляду справи.

Щодо строку накладення адміністративного стягнення, апеляційний суд зазначає наступне. Згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено 17.02.2019 року, справу розглянуто судом першої інстанції 16.05.2019 року, тобто в межах строку накладення адміністративного стягнення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Балтського районного суду Одеської області від 16 травня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г.Журавльов