Справа № 159/4035/19 Провадження №33/802/890/19 Головуючий у 1 інстанції:Логвинюк І. М.
Категорія:ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2019 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, який раніше не піддавався адміністративному стягненню, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестиста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 (десять тисяч двісті) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

ОСОБА_1 визнано винним і притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 15.07.19 р. о 08:00 год. в м. Ковелі Волинської області, на вул. Луцькій, керував автомобілем марки «Фольксваген Пасат», д.н.з. НОМЕР_1 , та відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою судді першої інстанції особа, притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує на невідповідність постанови вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи. Посилається на те, що судом неповно та необ`єктивно з`ясовано обставини справи та вирішено її всупереч вимогам законодавства. Зазначає те, що суд всупереч вимогам ст. 268 КУпАП розглянув справу без його участі, а висновки суду про те, що він був належним чином повідомленим про час і місце розгляду матеріалів безпідставні, з огляду на те, що жодна судова повістка йому не вручалась.

Вказує, що суддею місцевого суду не прийнято до уваги, що поліцейськими порушено вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зокрема, на місці події свідків, які дали письмові пояснення та чиї прізвища з підписами стоять в протоколі, не було, що підтверджується відеозаписом з боді-камери поліцейських, а суддя цих свідків не викликав і не допитував; поліцейськими не було видано направлення за встановленою законом формою на для проведення огляду водія до медичного закладу.

Посилається, що транспортним засобом не керував на момент як приїхали працівники поліції, а тому в них була відсутня правова підстава для проведення процедури огляду його як водія.

Звертає увагу апеляційного суду, що сама фабула постанови при формулюванні суті доведеного правопорушення не узгоджується з наведеним правопорушенням в протоколі.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду від 21 серпня 2019 року, постанову суду про визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши доводи скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом 10 днів з дня винесення постанови. Цей строк може бути поновлений судом в разі його пропуску з поважних причин за клопотанням особи, яка подає скаргу.

З матеріалів справи вбачається, що постанова була винесена 21 серпня 2019 року без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Матеріалами справи стверджується, що суддею місцевого суду вживалися усі необхідні та достатні заходи для забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності.

Зокрема, на адресу, яку ОСОБА_1 вказав поліцейським при оформленні щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, - АДРЕСА_1, і яка згідно матеріалів справи (а.с. а.с. 4, 19) є адресою проживання першого, неодноразово надсилались повістки про виклик в судове засідання. Хоч повістки про виклик в судове засідання не були вручені адресату за різними причинами, однак апеляційний суд погоджується про можливість розгляду справи в суді першої інстанції за відсутності ОСОБА_1 , з огляду на те, що дана особа була повідомлена де саме буде проводитись розгляд матеріалів, про що свідчить його підпис у протоколі, а тому апеляційний суд розцінює пасивну процесуальну поведінку ОСОБА_1 як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді першої інстанції.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, останнім днем для оскарження постанови суду від 21 серпня 2019 року було 02 вересня 2019 року.

Матеріалами справи стверджується, що 15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи, в тому числі з можливістю фотографування, а на наступний день 16 жовтня 2019 року ознайомився з ними (а.с. 20); 18 жовтня 2019 року він же подав до суду заяву про видачу копії постанови суду від 21.08.2019, а 22 жовтня 2019 року її отримав.

Апеляційну скаргу подав до апеляційного суду 30 жовтня 2019 року та посилається у своїй заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, що строк на апеляційне оскарження йому слід рахувати з 22 жовтня 2019 року.

Апеляційний суд не погоджується з цими доводами апелянта, та вважає, що оскільки ОСОБА_1 16 жовтня 2019 року була надана можливість доступу до матеріалів провадження, з якими він ознайомився, то строк апеляційного оскарження постанови слід обраховувати саме з цієї дати - 16 жовтня 2019 року, відтак останнім днем для оскарження ОСОБА_1 постанови було 28 жовтня 2019 року.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 мав достатньо можливостей для доступу до правосуддя з метою захисту своїх прав та інтересів, а тому відмовляє йому в поновленні строку на апеляційне оскарження, оскільки наведені ним причини пропуску такого строку визнає неповажними, а його пасивну поведінку розцінює як таку, що направлена на свідоме затягування процесуального строку накладення адміністративного стягнення, який становить 3 місяці з дня вчинення правопорушення.

У відповідності до ст. 294 КУпАП, апеляційна скарга, яка подана після закінчення строку на оскарження повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо у поновленні цього строку відмовлено.

З урахуванням наведеного, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід повернути апелянту.

Керуючись ст.ст. 289, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційну скаргу повернути апелянту.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк