Справа № 450/76/18 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 33/811/984/19 Доповідач: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Тріпника М.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 28 лютого 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 /десять тисяч двісті/ грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 352 гривні 40 копійок судового збору в дохід держави.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 24 грудня 2017 року о 21 год. 02 хв. на автодорозі Київ-Чоп М-62 542 км керував мопедом без номерних знаків, в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на незаконність та необґрунтованість постанови судді Залізничного районного суду м. Львова від 28 лютого 2018 року, просить таку скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях ознак адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що він немає у власності чи користуванні будь-якого мопеда і він не був 24.12.2017 близько 21 год. 02 хв. на 542 кілометрі автодороги М-62 Київ-Чоп.

Вважає, що невідома йому особа була зупинена працівниками поліції за підозрою у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння і назвалась його іменем та вказала його адресу проживання і відповідно пройшла огляд на стан сп`яніння.

Окрім того, ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження постанови судді Залізничного районного суду м. Львова від 28 лютого 2018 року, оскільки він не знав про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення та справу про адміністративне правопорушення розглянуто без його участі.

ОСОБА_1 у судове засідання 07 листопада 2019 року з розгляду поданої ним апеляційної скарги не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, що підтверджується розпискою, про причини неявки не повідомив, а тому апеляційний суд з метою дотримання розумних строків розгляду вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у його відсутності.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника 03 жовтня 2019 року, які підтримали апеляційну скаргу, зазначивши, що 24 грудня 2017 року о 21 год. 30 хв. ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, оскільки в цей час був вдома, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

З огляду на те, що судове засідання, на якому було прийнято оскаржувану постанову, проводилося у відсутності ОСОБА_1 , такий, за його словами, ознайомився з матеріалами справи та змістом прийнятого рішення 30 серпня 2019 року, а тому апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Дані вимоги закону були виконані суддею першої інстанції в повному обсязі.

Висновок судді першої інстанції про доведеність вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та є законним.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності.

Зокрема, як вбачається з копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 24 грудня 2017 року серії БР№436233 (а.с.8) причиною зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 стало порушення останнім вимог ПДР, а саме 24 грудня 2017 року о 21 год. 02 хв. на автодорозі Київ-Чоп М-06 542 км. водій ОСОБА_1 керував мопедом та не був в застебнутому мотошоломі, без номерних знаків, без поліса ОСЦПВВНТЗ, а також без посвідчення водія та без відповідних документів на транспортний засіб.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 24 грудня 2017 року серії БР №258574 (а.с.2), 24 грудня 2017 року на автодорозі Київ-Чоп М-06 542 км. водій ОСОБА_2 керував мопедом без номерних знаків, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому порядку в присутності двох свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за допомогою технічного засобу «Alcotest 6820 Drager». Показник тесту №364 - 1,38 ‰.

На переконання апеляційного суду, працівниками поліції протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений в установленому законом порядку, такий відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, розділам ІІ, Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, розділу І, ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 24 грудня 2017 року серії БР №258574, у такому міститься повна інформація щодо ідентифікуючих особу-правопорушника ОСОБА_1 даних, зокрема прізвище, ім`я, по батькові, дату його народження, місце його проживання, які відповідають дійсності, вказані дані у точній відповідності з об`єктивно існуючими могла надати лише особа, яку стосується ця інформація, а оскільки згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 24 грудня 2017 року серії БР№434233 водій мопеда не мав при собі документів на транспортний засіб та посвідчення водія, така інформація зазначена працівником поліції зі слів водія.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції або свідків було необ`єктивне ставлення. Жодних доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 апеляційному суду не надав, а тому твердження останнього щодо керування транспортним засобом іншою особою, яка назвала його персональні дані, апеляційний суд оцінює критично, як спосіб уникнення відповідальності за вчинене.

Наведені в протоколі обставини підтверджуються даними результатів чек-тесту №364 (а.с.1), проведеного сертифікованим приладом алкотестер «Alcotest 6820 Drager», прилад ARHК-0127, яким встановлено, що у освідуваної особи - ОСОБА_1 стан алкогольного сп`яніння - 1,38 ‰.

Згідно з актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3), огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку із виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Огляд проводився за допомогою приладу «Alcotest 6820 Drager» на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , результат якого показав - 1,38 ‰.

Свідки ОСОБА_3 (а.с.4), ОСОБА_4 (а.с.5) своїми письмовими поясненнями засвідчили факт проходження водієм ОСОБА_1 24 грудня 2017 року о 21 год. 30 хв. огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, у їх присутності, за результатами якого встановлено, що вміст алкоголю у видихаємому ним повітрі складає 1,38 ‰.

На переконання апеляційного суду, наведеними вище доказами, які є логічними, послідовними та взаємоузгоджуються між собою, в повній мірі підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння 24 грудня 2017 року о 21 год. 30 хв.

У суду апеляційної інстанції відсутні підстави для визнання необ`єктивними докази, якими підтверджено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суддею повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст. ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови судді.

Щодо тверджень ОСОБА_1 в частині відсутності у нього на праві власності чи користування мопеда, апеляційний суд звертає увагу на те, що на обсяг складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, вказана обставина не впливає.

На переконання апеляційного суду, обираючи ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суддя першої інстанції дотримався вимог ст. 33 КУпАП, урахував дані про особу порушника, ступінь його вини, та в межах безальтернативної санкції ч.1 ст.130 КУпАП призначив таке, яке за своїм видом та мірою відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Ураховуючи вищенаведене, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова судді першої інстанції є законною й обґрунтованою, прийнятою у відповідності до вимог процесуального закону, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог не вбачається.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що у вступній частині оскаржуваної постанови суддею помилково зазначено, що датою народження ОСОБА_1 є « ІНФОРМАЦІЯ_2 року» замість вірної «ІНФОРМАЦІЯ_1», та у мотивувальній частині рішення помилково зазначено найменування автошляху, на якому було вчинено правопорушення, а саме вказано «М-62» замість вірного «М-06», однак вказані невідповідності апеляційний суд вважає технічними описками, які не вплинули на правильність висновків судді першої інстанції та можуть бути усунуті останнім.

Керуючись ст.294 КУпАП апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження.

Постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 28 лютого 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін, його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М.Урдюк