КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1902/2019
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 листопада 2019 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Кожем`яченка В.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2019 року

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Розстрочено ОСОБА_1 виплату штрафу дванадцятьма рівними частинами по 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок протягом дванадцяти місяців.

Цією ж постановою суддя стягнув з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Як встановлено постановою судді, 23.12.2018 приблизно о 22 годині 30 хвилин водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом LDV 400 Convoy, номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Набережна, 8 в с. Ходосівка, Києво-Святошинського району, Київської області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота), на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.02.2019 року по справі про адміністративне правопорушення №369/286/19 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а справу закрити.

В обґрунтування поданої скарги апелянт вказує на те, що винесена постанова є незаконною та необґрунтованою з огляду на те, що суд не здійснив повного та всебічного з`ясування обставин справи та підійшов до розгляду справи поверхнево, внаслідок чого прийшов до неправильних висновків.

Зокрема, як зазначає апелянт, жодного адміністративного правопорушення, про вчинення якого на нього поліцейськими було складено протокол він не вчиняв, так як на момент коли до автомобіля в якому він перебував під`їхали патрульні поліцейські, автомобіль був припаркований.

Крім того, апелянт вказує на те, що на стоянці, в припаркованому автомобілі він та його товариш розпивали спиртні напої, і коли це відбувалось, до них підійшов невідомий чоловік та повідомив, що вони зайняли його місце для стоянки та почав вимагати від них, щоб вони переїхали, і оскільки вони вживали спиртні напої, вони йому відповіли, що не ризикнуть переїжджати у зв`язку з чим, даний громадянин викликав поліцейських, які приїхавши на виклик побачили, що він перебуває на водійському сидінні з ознаками алкогольного сп`яніння, почали вимагати він нього посвідчення водія та пройти огляд на стан сп`яніння, на що він повідомив, що оскільки не є водієм, не зобов`язаний показувати їм посвідчення та проходити будь-які огляди.

Як звертає увагу апелянт, про безпідставність його звинувачення в правопорушенні та про правдивість його слів свідчить і ряд фактів, які вбачаються з матеріалів справи, оскільки у нього не вилучалось водійське посвідчення, про що свідчить відсутність відмітки в протоколі про це та його наявність у нього на руках, що в свою чергу підтверджує його слова про те, що він не керував транспортним засобом і відповідно нікому його не пред`являв, та відсутність у протоколі його підпису.

Також апелянт зазначає про те, що поліцейські з незрозумілих причин не надали до суду відео з їх нагрудної камери, що свідчить про приховування невигідних їм фактів, а також, як вказує апелянт, поліцейські не відсторонили його від керування транспортним засобом.

На думку апелянта, і сама процедура складання протоколу також була порушена, адже у порушення ст. 256 КУпАП, йому навіть не було роз`яснено його прав, не вручено копії протоколу та не забезпечено можливості надати пояснення.

Заслухавши пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення свідків ОСОБА_2 ; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно вимог, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, вказаною нормою дійсно встановлена адміністративна відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, незважаючи на обставини, наведені в оскаржуваній постанові, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містять в собі беззаперечних доказів на підтвердження того, що останній, будучи особою, яка, як прямо передбачено законом, керує транспортним засобом, відмовився від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп'яніння, оскільки відповідна вимога поліцейського щодо проходження такого огляду може стосуватися не будь-якої особи, яка знаходиться в транспортному засобі або біля нього, а лише водія, який керував цим транспортним засобом.

Як встановлено під час апеляційного розгляду протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 128445 від 23 грудня 2018 року, який було складено щодо ОСОБА_1 , сам по собі не може бути визнано беззаперечним доказом його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки він не містить достовірної інформації про те, що ОСОБА_1 перед тим, як йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки LDV 400 Convoy, номерний знак НОМЕР_1 .

Зокрема, матеріали справи, перш за все протокол про адміністративне правопорушення, не містять жодних даних не лише про рух вказаного вище автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , а й про передбачені законом підстави його зупинки працівниками поліції.

Більш того, наявними в матеріалах справи доказами, не спростовані, а навпаки підтверджені, в тому числі поясненнями допитаного в суді апеляційної інстанції свідка ОСОБА_2 , твердження ОСОБА_1 про те, що під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, останній заявляв про те, що він не керував транспортним засобом, в якому знаходився.

З огляду на вищенаведене вважаю, що працівники патрульної поліції не мали законних підстав вимагати від ОСОБА_1 пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки в даному конкретному випадку він не був водієм, у розумінні цього терміну, який визначено п. 1.10 Правил дорожнього руху України а відповідно до вимог, передбачених п. 2.5 цих Правил, такому огляду підлягають лише водії.

Факт знаходження ОСОБА_1 в автомобілі, який не рухався, за відсутності будь-яких об`єктивних даних про те, що він керував або почав керувати цим автомобілем, не давав поліцейським підстав, у разі виявлення у нього ознак будь-якого сп`яніння, не тільки для вимоги проходження огляду на стан сп`яніння, а й для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки в цьому випадку він не може бути визнаний суб`єктом відповідальності за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наведені обставини дозволяють стверджувати про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містять у собі належних та допустимих доказів, які б дозволили зробити висновок про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відповідальність за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції може нести лише водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом, а не особа, яка лише знаходилася в транспортному засобі або була біля нього.

Більш того, незважаючи на неодноразові виклики в судове засідання інспектора поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 з метою з'ясування обставин пов'язаних з оформленням відповідних адмінматеріалів, зазначена службова особа в судове засідання не з'явилась, а від громадянина ОСОБА_3 , який зазначений у протоколі як свідок, в присутності якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння надіслав до суду апеляційної інстанції заяву, в якій зазначає про те, що насправді особисто не бачив, а ні факту керування порушником автомобілем, а ні факту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Крім цього, ОСОБА_3 зазначив про те, що відповідні пояснення писав під диктовку працівників поліції, які вмовили його так написати та пообіцяли, що на цьому справа закінчиться, у зв`язку з чим він відмовляється від своїх письмових пояснень від 23 грудня 2018 року.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова суддіКиєво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2019 року - скасуванню, із закриттям провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП,у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2019 року, відповідно до якої ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо нього- закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 цього Кодексу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Хрипун С.В.