Справа № 592/8203/19
Провадження № 3/592/1329/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Бичков І. Г. , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми справу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, українця, громадянина України, який має вищу юридичну освіту, військовозобов`язаного, який має статус учасника бойових дій, який тимчасово не працює, РНОКПП НОМЕР_1 , -

В С Т А Н О В И В :

Із змісту протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-к КУпАП, № 13-2019 від 27.03.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції , а саме: несвоєчасно подав після припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, за що передбачена відповідальність згідно з вимогами ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. В справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , відповідно до ст. 251 КУпАП, було отримано докази, тобто будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку Сумським управлінням Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України було виявлено та встановлено наявність складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, яке вчинив колишній інспектор роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_1 , який, як суб`єкт декларування, після припинення діяльності, несвоєчасно подав декларацію уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування за минулий рік, яка передбачена ч. 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції та Рішенням № 3 від 10.06.2016 року Національного агентства з питань запобігання корупції. Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 135 о/с від 18.05.2016 року капрала поліції ОСОБА_1 було призначено на посаду інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України Про Національну поліцію від 02.07.2015 року поліцейським є громадянин України, який відповідно до цього Закону склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Також відповідно до ст. 59 Закону України Про Національну поліцію служба в поліції визначається, як державна служба особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень та згідно ст. 61 Закону України Про Національну поліцію на поліцейських поширюються обмеження визначені Законом України Про запобігання корупції . В положенні п. 1 розд. 11 наказу МВС України Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських № 1179 від 09.11.2016 року зазначено про те, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України Про Національну поліцію , Про запобігання корупції та іншими актами законодавства України. Відповідно до примітки ст. 172-6 КУпАП суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України Про запобігання корупції Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обов`язкові для виконання нормативно-правові акти. Нормативно-правові акти Національного агентства з питань запобігання корупції підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, що зазначено в ч. 5 ст. 12 Закону. Так, згідно п. п. 1 п. 1 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 2 від 10.06.2016 року Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за № 958/29088 та із змінами, внесеними згідно з Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 1 від 18.08.2016 року, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.08.2016 року за № 1153/29283 і набрало чинності з 23.08.2016 року, Національне агентство з питань запобігання корупції визначило, що система подання та оприлюднення відповідно до Закону України Про запобігання корупції декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, розпочинає свою роботу в два етапи. Крім цього, зазначена в п. 1 цього ж Рішення декларація (повідомлення) подається згідно із Законом шляхом заповнення відповідних форм на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Крім цього, дата припинення виконання суб`єктом декларування функцій держави або місцевого самоврядування є датою подання ним декларації, передбаченої п/п 2 п. 5 розд. II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що зазначено в абз. 2 п. 11 цього Порядку. Виходячи з викладеного, ОСОБА_1 є суб`єктом декларування відповідальності за вчинення правопорушення пов`язаного з корупцією і зобов`язаний подати відповідну декларацію. Першочерговою справою держави та загальними засадами протидії корупції є запобігання корупційним та пов`язаним із корупцією правопорушенням. Одним з основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявитися у підриві авторитету державних органів та органів місцевого самоврядування та зашкодити суспільним інтересам, а отже не можуть бути визнані як малозначні. Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Склад указаного правопорушення є формальним, тобто таким, який не передбачає наслідків як обов`язкового елементу об`єктивної сторони, в той час як обов`язковим елементом об`єктивної сторони формального складу завжди є діяння. Отже, відсутність суспільної шкоди від адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, так само як і відсутність шкідливих наслідків від нього не є тими необхідними та достатніми підставами для застосування вимог ст. 22 КУпАП. Системний аналіз норм КУпАП визначає завдання, яке полягає у встановленні винних і забезпеченні правильного застосування законодавства з тим, щоб до кожного правопорушника були застосовані справедливі заходи адміністративного примусу. Таким чином, незалежно від виду суб`єкту та його службової діяльності, рангу та інших характеристик його обов`язком є діяти лише в рамках закону (дозволено робити тільки те, що дозволено законом ст. 6 Конституції України) . Відповідно до ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків. Факт правопорушення підтверджується наступними відомостями. Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 398 о/с від 04.10.2017 року лейтенанта поліції Зубченка Артема Юрійовича, інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію було звільнено зі служби в поліції з 11.10.2017 року. ОСОБА_1 був ознайомлений із вимогами Закону України Про запобігання корупції та добре усвідомлював, що він є суб`єкт декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, та повинен подати електронну декларацію за 2017 рік до 01.04.2018 року. Так, ОСОБА_1 11.10.2017 року заповнив та власноручно підписав пам`ятку про дотримання працівниками Національної поліції України вимог Закону України Про запобігання корупції в частині подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру. До Сумського управління ДВБ НП України надійшов лист № 71-03/14975/19 від 26.02.2019 року Національного агентства з питань запобігання корупції про дії суб`єкта декларування, а саме: ОСОБА_1 в інформаційно-телекомунікаційній системі Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування . За даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування декларація після звільнення ОСОБА_1 була зареєстрована в Реєстрі 21.01.2019 року о 15:19:41, як фактично подана. Також згідно відповіді НАЗК було отримано додаток послідовності дій користувача Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування , які вчинив ОСОБА_1 . Для подачі декларації ОСОБА_1 в Реєстр зайшов 21.01.2019 року о 15:02:37, переглянув та о 15:02:44 натиснув кнопку Нова декларація на основі цієї . При цьому вчиняв дії із заповнення, перегляду та оновлення чернетки. О 15:19:24 натиснув кнопку Подати документ . О 15:19:41 Декларацію успішно подано . Таким чином, з моменту вступу у дію Рішення НАЗК № 2 від 10.06.2016 року Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , колишній інспектор роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_1 , після припинення діяльності, несвоєчасно подав без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, а подав вказану декларацію 21.01.2019 року, що є вчиненням правопорушення, пов`язаного з корупцією передбаченого ч. 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції та п. 2 розд. XIII Прикінцевих положень Закону України Про запобігання корупції , відповідальність за що встановлена ч. 1 ст.172-6 КУпАП. Початком обчислення строку виявлення адміністративного правопорушення є момент, коли зібрано, проаналізовано зібрані фактичні дані та зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення. Процесуально такий висновок оформлюється у вигляді протоколу про адміністративне правопорушення. Дії уповноваженої особи, що має право складати протоколи, до моменту його складання можуть свідчити лише про виявлені окремі ознаки правопорушення, але факт, що виявлене діяння містить склад адміністративного правопорушення, зазначається при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Дата вчинення правопорушення: 21.01.2019 року. Дата виявлення правопорушення: факт встановлення складу правопорушення пов`язаного з корупцією згідно протоколу від 27.05.2019 року. Місце вчинення правопорушення: АДРЕСА_2 /1 (а. с. 1 8) .

18.06.2019 року захисник Зубченка ОСОБА_2 . адвокат Чуяшенко Д. О. надав письмові заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 27.05.2019 року № 13-2019, в яких він зазначив про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП (справа № 592/8203/19) . Однак, він вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що полягає в наступному. Згідно відомостей протоколу № 13-2019 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, від 27.05.2019 року, відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 398 о/с від 04.10.2017 року лейтенанта поліції Зубченка Артема Юрійовича, інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію було звільнено зі служби в поліції з 11.10.2017 року, що не заперечується самим ОСОБА_1 . ОСОБА_1 був ознайомлений із вимогами Закону України Про запобігання корупції та добре усвідомлював, що він є суб`єктом декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, та повинен подати електронну декларацію за 2017 рік до 01.04.2018 року. З зазначеним не можна погодитись оскільки, згідно самої Пам`ятки про дотримання працівниками Національної поліції України вимог Закону України Про запобігання корупції в частині подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру від 11.10.2017 року (а. с. 30) повідомлялось що об`єкти декларування, що звільняються: - у січні-березні подають декларацію за звітній період та декларацію за поточний рік; - у квітні-грудні подають декларацію за поточний рік. Об`єкти декларування, які звільняються зі служби через рік після звільнення подають декларацію за рік, що минув, за місцем попередньої служби. Тобто обставини зазначені у протоколі не відповідають тому з чим був ознайомлений ОСОБА_1 в день звільнення. Вбачається, що в даному випадку є невизначеність термінів подачі декларації після звільнення, з якими було ознайомлено ОСОБА_1 . За даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування декларація після звільнення ОСОБА_1 зареєстрована в Реєстрі 21.01.2019 року о 15:19:41, як фактично подана. Також згідно відповіді НАЗК було отримано додаток послідовності дій користувача Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , які вчинив ОСОБА_1 . Для подачі декларації ОСОБА_1 в Реєстр зайшов 21.01.2019 року о 15:02:37, переглянув та о 15:02:44 натиснув кнопку Нова декларація на основі цієї . При цьому вчиняв дії із заповнення, перегляду та оновлення чернетки. О 15:19:24 натиснув кнопку Подати документ . О 15:19:41 Декларацію успішно подано . Таким чином, з моменту вступу у дію Рішення НАЗК № 2 від 10.06.2016 року Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , колишній інспектор роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_1 , після припинення діяльності, несвоєчасно подав без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, а подав вказану декларацію 21.01.2019 року, що є вчиненням правопорушення, пов`язаного з корупцією передбаченого ч. 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції та п. 2 розд. XIII Прикінцевих положень Закону України Про запобігання корупції , відповідальність за що встановлена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. З зазначеним вище не можна погодитись, оскільки, вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема, його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації. Для розкриття об`єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб`єкт цього правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема ч. ч. 1, 2 ст. 45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння. Так, положеннями ч. 1 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції встановлено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах а і в пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством. Тобто, вищезазначеною нормою закону чітко визначено строк і порядок подачі особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації. Проте, як випливає з положень ч. 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції , особи, зазначені у пункті 1, підпунктах а і в пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. З аналізу вищевказаних норм закону можна дійти висновку про те, що для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом. Він зазначає про те, що в ч. 1 ст. 45 Закону визначено кінцевий термін (часові межі) , коли уповноважені на те особи зобов`язані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання щорічно до 1 квітня . Разом з тим, у випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання. Слід зазначити, що системний аналіз вжитого в абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону формулювання припиняє діяльність дає підстави констатувати, що термін припинення за загальним правилом (ст. 36 КЗпП України) співвідноситься із терміном звільнення як ціле і частина, охоплюючи останнє. Це саме випливає з аналізу норм інших спеціальних нормативно-правових актів, зокрема, з положень Закону України Про державну службу (ст. 83) , Закону України Про статус народного депутата України (ст. 4) тощо, де зазначена термінологія підміняється одна одною. Таким чином, вимогами Закону України Про запобігання корупції не передбачено визначеного строку для подання особами, які припиняються здійснення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, декларації за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, а отже, дії особи, яка невчасно подала таку декларацію, не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, об`єктивна сторона якого обов`язково повинна містити строк з метою визначення несвоєчасності подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Національне агентство з питань запобігання корупції встановило термін подання декларації в разі припинення діяльності в п/п 2 п. 5 розд. II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 10.06.2016 року № 3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за № 959/29089 (в редакції від 14.02.2017 року) , зокрема, декларація суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення. Якщо припинення зазначених функцій відбулося з ініціативи роботодавця, декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли суб`єкт декларування дізнався чи повинен був дізнатися про таке припинення. Встановлюючи термін подання декларації в разі припинення діяльності, НАЗК розширює зміст абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції , виходячи за межі вказаної норми закону. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України Про запобігання корупції правову основу діяльності Національного агентства становлять Конституція України, міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, цей та інші закони України, а також прийняті відповідно до них інші нормативно-правові акти. Норма закону має бути сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку: він повинен мати можливість (за необхідності й за належної правової допомоги) передбачити наслідки, до яких може призвести певна подія (п. 108 Рішення ЄСПЛ у справі Салов проти України від 06.09.2005 року) . Вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу. Фактично ж, Національне агентство з питань запобігання корупції у прийнятих ним нормативних актах, всупереч Закону України Про запобігання корупції , встановило інший термін подання декларації в разі припинення діяльності, який на законодавчому рівні встановлено не було, а особа яка склала протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , вийшла за межі своїх повноважень, вільно трактуючи норми законів України. Крім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 2 роз`яснення Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією від 22.05.2017 року № 223-943/0/4-17, звернув увагу на те, що в ч. 1 ст. 45 Закону визначено кінцевий термін (часові межі) , коли уповноважені на те особи зобов`язані подати декларацію, зокрема, вміщено формулювання щорічно до 1 квітня . Разом з тим у випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання. При цьому, інше тлумачення цієї норми закону не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності та є порушенням прав людини, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини у справі Щокін проти України (заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14.10.2010 року, у якому Суд зазначив про те, що у разі, коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків людини або контролюючих органів, рішення приймається на користь людини. П. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 3-рп/2010 відзначається принцип правової визначеності, який означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки. Оскільки ч. 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції не встановлений кінцевий термін (часові межі) , коли уповноважені на те особи, які припинили здійснення діяльності зобов`язані подати декларацію, тому в даному випадку особа позбавлена змоги відокремити правомірну поведінку від протиправної. За таких обставин, будь-які роз`яснення Національного агентства з питань запобігання корупції щодо застосування окремих положень Закону України Про запобігання корупції стосовно заходів фінансового контролю, затверджені рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції, в яких визначено строк подання декларації у разі припинення діяльності суб`єктом, не законом України, а носять інформаційно-рекомендаційний характер та не містять нових правових норм, про що зазначено в самих роз`ясненнях. Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а отже враховуючи вищевикладені обставини та відсутність визначеного Законом України Про запобігання корупції терміну подання декларації в разі припинення діяльності, принцип законності, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Щодо суб`єктивної сторони правопорушення. Взагалі ОСОБА_1 в зв`язку з неточним знанням вимог Закону України Про запобігання корупції вважав, що декларацію після звільненням подавати непотрібно, оскільки будь-яких змін в його майновому стані не відбулось та він 11.10.2017 року подавав декларацію, що підтверджується матеріалами справи. 21.01.2019 року у зв`язку з тим, що його викликали до Сумського управління ДВБ НП України та повідомили про необхідність повторного подання декларації за 2017 рік, ним знову була подана декларація за 2017 рік, яка охоплювала весь звітний період за 2017 рік (зміни в його майновому стані відсутні) . Декларація подана ним 11.10.2017 року в момент звільнення та декларація після звільненням є по суті ідентичними. Тобто умислу чи мотиву ухилятись від подання декларації у ОСОБА_1 не було взагалі. За необхідне слід визначити, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини виключно у формі умислу, а вчинення такого діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідно отримати докази того, що особа усвідомлювала протиправність неподання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачала можливість настання негативних наслідків неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажала настання таких наслідків (прямий умисел) , або байдуже ставилася до їх настання чи свідомо допускала їх настання. Ст. 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Згідно практики Європейського суду з прав людини суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення поза розумним сумнівом . Враховуючи ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини у справах Лучанінова проти України (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02) , Малофєєва проти Росії (рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) , Карелін проти Росії (рішення від 20.09.2016 року, заява № 926/08) , вбачається, що направлені до суду матеріали про адміністративне правопорушення та їх аргументація є сумнівними. Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом , який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. В протоколі про адміністративне правопорушення не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб`єктивної сторони даного правопорушення. Тобто не встановлені та не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, тощо) та мета інкримінованого йому правопорушення. Таким чином, будь-які докази того, що ОСОБА_1 діяв умисно, усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні і відповідно, відсутній в його діянні склад зазначеного адміністративного правопорушення. Що стосується строків притягнення за вчинене адміністративне правопорушення. Відповідно ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених ст. ст. 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення. Зазначене положення має імперативний характер та застосовується не залежно від кваліфікації адміністративного правопорушення. П. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. В протоколі дата виявлення правопорушення: факт встановлення складу правопорушення, пов`язаного з корупцією вказана дата 27.05.2019 року. Натомість, в матеріалах справи містяться відомості, що днем виявлення правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП відповідно до матеріалів адміністративного провадження є 04.07.2018 року, що підтверджується листом від 04.07.2018 року № 71-05/28956/18 (а. с. 17) до начальника Сумського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, який надійшов з Національного агентства з питань запобігання корупції про дії суб`єкта декларування в інформаційно-телекомунікаційній системі Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , у яких вказано прізвище ОСОБА_1 та послідовності дій користувача ITC Реєстр, та в подальшому рапортом від 23.07.2018 року старшого о/у Сумського управління ДВБ НП України було встановлено факт порушення антикорупційного законодавства ОСОБА_1 (а. с. 42) , а тому саме з цієї дати повинен обчислюватися встановлений ч. 3 ст. 38 КУпАП тримісячний строк накладення адміністративного стягнення. Враховуючи викладене вище, захист вважає, що справа про адміністративне правопорушення, крім підстав відсутності складу правопорушення, також підлягає закриттю, оскільки строки притягнення ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме три місяця з дня його виявлення, що відбулося за матеріалами справи 04.07.2018 року, сплинули, тобто у разі закінчення строків на притягнення до адміністративної відповідальності, втрачається можливість здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності. Враховуючи викладене, він важає, що відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що належних та допустимих доказів вчинення останнім адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, визначеного ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, суду не надано. Зазначене узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини у справі Вєренцов проти України від 11.04.2013 року, згідно якому відповідальність за порушення встановленого порядку не може наступати, якщо зазначений порядок не було достатньо чітко встановлено внутрішнім законодавством. У разі браку чітких та передбачуваних законів, що встановлюють певні правила, покарання осіб за порушення неіснуючого порядку, суперечить принципу ніякого покарання без закону , що закріплений в ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. На підставі вищевикладеного він просив закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за відсутністю складу правопорушення (а. с. 59 62) .

В судовому засіданні ОСОБА_1 надав пояснення, аналогічні викладеним в письмових запереченнях. Він зазначив про те, що не вчинив жодних дій, направлених на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, тобто він не вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Він просив провадження в справі про адміністративні правопорушення щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Чуяшенко Дмитро Олександрович надав пояснення, аналогічні викладеним в письмових запереченнях. Він зазначив про те, що його підзахисний не вчинив жодних дій, направлених на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, тобто його підзахисний не вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Також він зазначив про те, що у ОСОБА_1 не було умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Він просив провадження в справі про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні прокурор Сумської місцевої прокуратури Кунда Євген Анатолійович просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 850 грн. .

Вислухавши пояснення та думку ОСОБА_1 , пояснення та думку його захисника адвоката Чуяшенко Д. О. , думку прокурора Сумської місцевої прокуратури Кунда Є. А. , дослідивши письмові докази справи, прихожу до наступного висновку.

Із змісту ст. 9 КУпАП вбачається, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог абз. 1 ч. 2 ст 45 Закону України Про запобігання корупції особи, зазначені у п. 1, пп. а , в п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі декларація) , за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Судовим розглядом було встановлено, що відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 398 о/с від 04.10.2017 року лейтенанта поліції Зубченка Артема Юрійовича, інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію було звільнено зі служби в поліції з 11.10.2017 року.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 пояснив про те, що не мав умислу на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави. Він подав декларацію про доходи як особа, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави, 11.10.2017 року.

Разом з тим, вимогами ст. 280 КУпАП на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов`язок з`ясувати не лише те, чи було вчинено діяння, але і питання винуватості особи у його вчиненні.

Вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при наявності вини у вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це встановлено ст. 10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати) . Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Аналогічна позиція викладена судовою палатою у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму листі Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року зазначила про те, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в листі Апеляційного суду Сумської області Узагальнення щодо розгляду справ про корупційні правопорушення місцевими загальними судами Сумської області у 2017 році № 01-11/51/18 від 03.07.2018 року, із змісту якого вбачається, що зі змісту диспозиції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, вимог Закону України Про запобігання корупції слід зробити висновок про те, що суб`єктивна сторона наведеного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність у нього умислу на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, заслуговують на увагу, оскільки підтверджуються фактом самостійного подання декларації 11.10.2017 року.

Належних і допустимих доказів, які беззаперечно спростовують ці твердження, в матеріалах справи немає та прокурором не було надано.

Крім того, під час розгляду справи не було встановлено в бездіяльності ОСОБА_1 мотивів для несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, оскільки 11.10.2017 року він самостійно подав декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, що також свідчить про відсутність умислу на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави.

Таким чином, судовим розглядом було встановлено, що в бездіяльності ОСОБА_1 відсутні ознаки суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у нього не було мотиву вчинити порушення закону. Поза його волею перебувало настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Враховуючи наведене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Одним із основоположних аспектів права особи на справедливий судовий розгляд, закріплений в ст. 6 Конвенції, є принцип правової визначеності, основу якого утворює концепція передбачуваності. Згідно з нею люди повинні мати змогу планувати свої дії із впевненістю, що знають про їх правові наслідки.

Законом визначено склад будь-якого адміністративного правопорушення, який полягає у сукупності об`єктивних та суб`єктивних ознак, що характеризують протиправну, винну дію або бездіяльність як склад адміністративного правопорушення.

Склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є формальним, оскільки обов`язковим елементом об`єктивної сторони є умисна дія умисне несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави. Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В протоколі про адміністративне правопорушення не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб`єктивної сторони даного правопорушення. Тобто не встановлені та не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо) та мета інкримінованого йому правопорушення.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, прихожу до висновку про те, що будь-які докази того, що ОСОБА_1 діяв умисно, усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.

Згідно п. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Прокурором належними доказами не доведено та не спростовано доводи ОСОБА_1 про відсутність умислу на уникнення фінансового контролю.

Вважаю, що в протоколі про адміністративне правопорушення не міститься переконливих доказів винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Проаналізувавши надані докази, вважаю, що з матеріалів справи вбачається, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а відтак справа підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України вважаю такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з їх невідповідністю нормам ст. 256 КУпАП, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (Рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom) , п. 161, Series A заява № 25) , який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, з урахуванням положень ст. 251 КУпАП, вважаю, що в даному випадку в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Тобто ОСОБА_1 не підлягає адміністративній відповідальності, передбаченій ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, прихожу до висновку про те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо ОСОБА_1 слід закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 172-6, 247, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми.

Суддя І.Г. Бичков