Справа № 752/1490/19 Головуючий в суді І інстанції - Дідик М.В.
Провадження № 33/824/1863/19 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 18 березня 2019 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого

ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 14.01.2019 о 18 год. 30 хв., водій ОСОБА_1 , в м. Києві по вул. М.Конєва, 60/5, керував автомобілем «Нісан», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: не стійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, відповідальність за яке, передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 18 березня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200грн. та позбавлено права керування транспортними засобами на 1 рік.

Стягнуто судовий збір на користь держав у розмірі 384, 20 грн.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 18 березня 2019 року та закрити провадження по справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обргунутвання апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що працівниками поліції було порушено порядок огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції.

Так 14 січня 2019 року ОСОБА_1 було зупинено співробітниками поліції, за результатами чого відносно останнього складений протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 304088. Суть правопорушення полягала у тому, що зі слів співробітника поліції, певна особа повідомила про те, що автомобіль, за зовнішніми ознаками схожий на автомобіль ОСОБА_1 «Nissan Primera» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював рух про проїзній частині вулиці з порушенням ПДР України.

Із врахуванням вказаних обставин, черговим патрулем прийнято рішення про зупинення автомобіля ОСОБА_1 14.01.2019 об 18 год. 30 хв. з метою перевірки документів на право керування транспортним засобом.

О 18 год. 40 хв., тобто за 10 хвилин співробітниками поліції складено відповідний протокол про порушення мною пункту 2.5. ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.__ ст. 130 КУпАП. Не зазначення у клопотанні частина статті за якою передбачена відповідальність за нібито вчинене ним правопорушення, викликане тим, що у протоколі, який був складений вказана частина не зазначена співробітниками поліції.

Разом з тим, у протоколі цифра «1», яка відображає частину ст. 130 КУпАП з`явилась (дописана) у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 304088, який надійшов з матеріалами справи до Голосіївського районного суду міста Києва.

Крім того, співробітниками поліції дописано додаток, який додається до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, а саме: «відео з нагрудного реєстратора АА 393».

Вказані обставини підтверджуються копією протоколу, який вручено ОСОБА_1 після його складення. Це є грубим порушенням Інструкції з оформленням матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції.

Тобто, на думку апелянта, йому фактично висунуто обвинувачення, яке не є конкретизованим, без зазначення статті яку він порушив, ОСОБА_1 не проінформовано про місце та час розгляду справи в протоколі, а сам протокол містить численні порушення та складений з грубим порушенням норм та вимог щодо порядку його складання.

Також, апелянт зазначає, що поза увагою залишилися його прохання про проходження медичного огляду в найближчій лікарні, що можуть підтвердити свідки.

Окрім того, в порушення вимог ст. 256 КУпАП, положення статей 63 Конституції України та ст. 268 КУпАп, ОСОБА_1 не було роз`яснено його права.

Апелянт звертає увагу на те, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 не відмовлявся. У протоколі висловив свою незгоду з підозрою поліцейського.

Окрім того, у матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти огляд у закладі охорони здоров`я.

Також, апелянт зазначає, що при наявності суперечливих показань свідків суд не викликав і не допитав цих осіб в судовому засіданні, у зв`язку з чим такі письмові пояснення не можна вважати доказами.

В порушення вимог ст. 283 КУпАП, постанова Голосіївського районного суду міста Києва від 18.03.2019 не містить відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, адже фактично стягнення накладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не відповідає особі апелянта. Вірними анкетними даними є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду містить посилання на неіснуючі докази, а саме: у постанові Голосіївського районного суду міста Києва від 18.03.2019 вказано, що провина ОСОБА_1 підтверджується в тому числі схемою ДТП та судом досліджено особу винного. Водночас, в матеріалах справи відсутня будь-яка схема ДТП та характеристика ОСОБА_1 .

Окрім того, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 18.03.2019 року.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що в постанові суду першої інстанції вказано, що ним неодноразово повідомлявся ОСОБА_1 шляхом направлення судової повістки. Разом з тим, в справі та доданих до неї матеріалів відсутні жодні докази щодо отримання особою повісток. В справі лише наявні корінці про те, що повістки повертаються за закінченням терміну зберігання. Вказані корінці не є підтвердженням належного повідомлення.

Окрім того, ОСОБА_1 звертає увагу на те, що останній є наймачем квартири та не має жодного доступу до абонентських скриньок власників житла (із врахуванням можливого поштового повідомлення). Попри вказаний мобільний телефон у протоколі про вчинене правопорушення, шляхом дзвінку його також не повідомляли.

Разом з цим, у зв`язку із зацікавленістю про розгляд справи чи його відсутність, 28.03.2019, тобто в межах 3 місячного терміну накладення стягнення у відповідності до ст. 38 КУпАП, тобто за три тижні до закінчення цих строків, ОСОБА_1 особисто прийшов до канцелярії суду та поцікавившись чи не надходила до суду справа відносно нього, з`ясував наявність постанови.

Таким чином, в строк до 14.04.2019 суд був в змозі розглянути справу за участі ОСОБА_1 , однак виніс рішення 18.03.2019 без його обов`язкової участі, чим порушив право останнього на захист та можливість бути присутнім під час розгляду справи, та користуватись своїми правами. Строки накладення на ОСОБА_1 стягнення не закінчились і на момент подання апеляційної скарги.

Копію постанови ОСОБА_1 отримав 28 березня 2019 року.

На підставі наведеного, ОСОБА_1 зазначає, що враховуючи те, що текст судового рішення він отримав лише 28.03.2019, не був присутній під час розгляду справи та йому не було відомо про існування судового рішення, апелянт вважає, що є усі підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 18.03.2019.

Окрім того, 19 червня 2019 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП апеляційна скарга на постанову судді у справі про адміністративне правопорушення подається протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Строк на оскарження постанови, винесеної суддею у справі про адміністративне правопорушення, може бути поновлений апелянту тільки у разі, коли він пропущений з поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні Голосіївського районного суду міста Києва, яке відбулося 18 березня 2019 року ОСОБА_1 та/або його представник присутні не були.

В матеріалах провадження відсутні будь-які дані про належне повідомлення ОСОБА_1 про судовий розгляд даного адміністративного провадження.

Наявні в матеріалах провадження судові повістки, які направлялися на ім`я ОСОБА_1 повернулися до суду за закінченням терміну зберігання, тобто вручені останньому вони були.

Відповідно до вимог ст. 285 КУпАП постанова суду оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Як вбачається з матеріалів провадження, 18 березня 2019 року копія постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 18 березня 2019 року була направлена ОСОБА_1

28 березня 2019 року ОСОБА_1 отримав вищевказану копію постанови.

Враховуючи те, що текст судового рішення ОСОБА_1 отримав лише 28.03.2019, та не був присутній під час розгляду справи, тому граничний строк подачі апеляційної скарги є 08 квітня 2019 року.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 було подано 05 квітня 2019 року (а.с. 12).

Тому, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду є слушними, та такими, що заслуговують уваги, оскільки не спростовуються матеріалами справи.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 пропущений строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАПзавданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_1 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно ж з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вбачається, що суддя місцевого суду при її розгляді дослідив усі наявні письмові докази у справі та постановив рішення на підставі наявних у провадженні доказів.

На противагу доводам апеляційного прохання, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується перш за все письмовими доказами, які правильно були враховані судом на обґрунтування свої висновків, а саме даними, які містяться:

- в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 304088 від 14.01.2019 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. При цьому протокол був підписаний особою, яка його склала, двома свідками та особою, відносно якої було складено вказаний протокол (а.с. 1);

- в письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_1 14.01.2019 року о 18 год. 40 хв. від проходження огляду на стан сп`яніння, та жодних зауважень щодо правомірності дій працівників поліції як у письмових поясненнях, так і в протоколі не указали (а.с. 2);

- відеозаписом з нагрудної відеокамери працівника поліції (а.с. 4), з якого вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування з патрульними не заперечував факт вживання алкогольних напоїв та перебування в стані алкогольного сп`яніння, однак, в зв`язку з економією часу відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Крім того, з дослідженого відеозапису з нагрудної відеокамери працівника поліції вбачається, що ОСОБА_1 спонукає працівника поліції уникнути дій, стосовно складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суддя місцевого суду, проаналізувавши усі докази по справі, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеним невиконання водієм п. 2.5 ПДР України, отже дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 про те, що працівниками поліції було порушено порядок огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції на думку суду є такими, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності. Окрім того, будь-яких скарг на неправомірність дій працівників поліції з приводу складання адміністративного протоколу щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - матеріали справи не містять та не було долучено під час розгляду апеляційної скарги.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на порушення працівниками поліції п.12 Інструкції, а саме не надання йому відповідного направлення для проходження огляду на стан сп`яніння до найближчого закладу охорони здоров`я, в результаті чого він був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти огляд на стан сп`яніння, є безпідставним, оскільки доказами по справі доведено, що ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а тому у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд.

Доводи ОСОБА_1 про те, що поза увагою залишилися його прохання про проходження медичного огляду в найближчій лікарні, що можуть підтвердити свідки, спростовується наявним в матеріалах провадження відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 спочатку погодився на проходження вказаного огляду, однак в подальшому у присутності двох свідків на потворну пропозицію працівника поліції про проходження медичного огляду в найближчій лікарні ОСОБА_1 відмовився.

Доводи ОСОБА_1 про те, що суд не викликав і не допитав цих осіб в судовому засіданні, у зв`язку з чим такі письмові пояснення не можна вважати доказами, э необґрунтованими, оскільки а ні в суді першої інстанції, а ні під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 не заявляв клопотання про виклик даних свідків для надання пояснень і не надав будь-яких доказів, які б спростовували пояснення даних свідків, які містять в матеріалах адміністративного провадження.

Апеляційний суд погоджується з доводами ОСОБА_1 про те, що постанова Голосіївського районного суду міста Києва від 18.03.2019 не містить відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, адже фактично стягнення накладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не відповідає особі апелянта, а вірними анкетними даними є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак, дана обставина містить в собі технічний характер та не впливає на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Також, апеляційний суд погоджується з доводами ОСОБА_1 про те, що рішення суду містить посилання на неіснуючі докази, а саме: у постанові Голосіївського районного суду міста Києва від 18.03.2019 вказано, що провина ОСОБА_1 підтверджується в тому числі схемою ДТП та судом досліджено особу винного, водночас, в матеріалах справи відсутня будь-яка схема ДТП та характеристика ОСОБА_1 . Однак, дана обставина також містить в собі технічний характер та не впливає на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з дотриманням вимог ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

З огляду на те, що апеляційним переглядом справи щодо ОСОБА_1 не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а висновки судді місцевого суду в постанові від 18 березня 2019 року відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних та допустимих доказах і не спростовуються доводами апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 18 березня 2019 року - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 18 березня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 18 березня 2019 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М.Рудніченко