Номер провадження: 33/813/732/19
Номер справи місцевого суду: 3-5716/2010
Головуючий у першій інстанції Морозова І. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2019 року про відмову у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Малиновського райсуду м. Одеси від 31 серпня 2010 р. у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою було відмовлено у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 31.08.2010 р. у справі №3-5716/2010 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП та повернуто зазначене клопотання ОСОБА_1 .

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що, відповідно до положень чинного Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути переглянута лише в апеляційному порядку та Верховним Судом у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною норм міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, у зв`язку з чим Малиновський райсуд м. Одеси не має законних повноважень для перегляду постанови суду у справі про адміністративне правопорушення за нововиявленими обставинами.

Не погоджуючись із вказаною постановою, 13.05.2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій послалась на неврахування судом при винесенні оскаржуваної постанови вимог міжнародного законодавства, зокрема, ст. 13 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», яка гарантує право особи на ефективний засіб юридичного захисту.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою переглянути постанову Малиновського райсуду м. Одеси від 31.08.2010 р. за нововиявленими обставинами.

Крім того, до аппеляційної скарги ОСОБА_1 додала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження постановиМалиновського райсуду м. Одеси від 26.04.2019 року як пропущеного з поважних причин, зокрема, через отримання копії оскаржуваної постанови лише 07.05.2019 року.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , яка доводи клопотання та апеляційної скарги підтримала та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а тому своєю постановою поновив ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали суду.

Проте апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неврахування судом першої інстанції при винесенні постанови положень ст. 13 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» щодо права особи на ефективний засіб юридичного захисту.

З цього приводу апеляційний суд зазначає, що у відповідності до ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з положеннями ст.7 КУпАП, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Разом з цим, специфіка процесуальної діяльності при розгляді справ про адміністративне правопорушення визначає особливу процедуру оскарження рішень посадових осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у справах про адміністративні правопорушення забезпечується встановленням у нормах КУпАП порядку і строків принесення (у деяких випадках і розгляду) скарг на рішення посадових осіб, в тому числі й судів, у справах про адміністративні правопорушення.

У зв`язку з цим, главою 24 КУпАП передбачений інститут оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників провадження у таких справах і є однією з його основних засад.

Так, статтею 294 КУпАП передбачена можливість перегляду постанови суду у справі про адміністративне правопорушення в апеляційному порядку. Крім того, главою 24-1 КУпАП передбачений порядок перегляду постанови у справі про адміністративне правопорушення в разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Будь-яких інших підстав для перегляду судових рішень у справах про адміністративні правопорушення норми чинного КУпАП не містять.

Таким чином, КУпАП не встановлює заборони або обмеження в реалізації права на оскарження до суду судових рішень у справах про адміністративні правопорушення, а навпаки, КУпАП визначає процедуру оскарження судових рішень, яка в даному випадкубула дотримана апелянтом ОСОБА_1 , шляхом подання апеляційної скарги на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 31.08.2010 року.

Зазначена апеляційна скарга ОСОБА_1 була розглянута та постановою апеляційного суду Одеської області від 06 жовтня 2010 року була залишена без задоволення, а постанова Малиновського районного суду м. Одеси від 31.08.2010 року була залишена без змін (а.с.19-20).

Таким чином, національними судами України виконано положення ст. 13 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» щодо права особи на ефективний засіб юридичного захисту, що спростовує доводи апелянта ОСОБА_1 щодо порушення судами п. 13 вищевказаної Конвенції.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що саме за допомогою чіткого визначення в КУпАП порядку оскарження (перегляду) судових рішень знаходить свою реалізацію конституційний принцип, закріплений в п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, щодо забезпечення оскарження рішення суду, за виключенням випадків, встановлених законом.

У зв`язку з цим, та виходячи з практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість діяти у спосіб, не передбачений процесуальним законом, тобто в даному випадку - здійснити перегляд судового рішення в порядку, не визначеному КУпАП.

При цьому апеляційний суд зазначає, що доступ до правосуддя є основним правом особи, однак в даному випадку не може бути безмежним.

Строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасників виконують декілька цілей, в числі яких, - забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушення прав осіб, які могли би бути зменшені, якщо б суди розглядали їх справи на основі доказів, що могли би бути неповними за спливом часу (див. п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Застосування строку позовної давності в цілях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ забезпечує в національній системі права виконання принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність та остаточність.

П.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував ЄСПЛ у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов» проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року 47 рішення).

Тобто ЄСПЛ також не вбачає правових підстав для перегляду судових рішень поза межами розумного строку після набрання ними законної сили.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови судді Малиновського районного суду м. Одеси від 31.08.2010 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП.

Будь-яких переконливих доводів щодо наявності правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення в апеляційній скарзі не наведено та в судовому засіданні не виявлено, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 26.06.2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда