Номер провадження: 33/813/1716/19
Номер справи місцевого суду: 522/9243/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/9243/19

Одеській апеляційний суд у складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- за участі секретаря судового засідання - Віцько А.І.,

особи, які прийняли участь у судовому засіданні:

- захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Хотіна Віталія Борисовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Хотіна Віталія Борисовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп..

Згідно з постановою суду вина ОСОБА_1 повністю підтверджується матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №007948 від 08.05.2019 року; протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 30.04.2019 року; письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 30.04.2019 року; письмовими поясненнями та зобов`язанням ОСОБА_1 від 30.04.2019 року; іншими матеріалами справи. В діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Хотін В.Б. просить постанову Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2019 року скасувати. Ухвалити нову постанову, якою закрити провадження у справі.

Посилається на те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою. Судом першої інстанції не було сповіщено ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи. Вказує на те, що на момент сварки ОСОБА_1 з ОСОБА_2 останні мешкали окремо більше двох неділь, не вели сумісне господарство, на час вказаної сварки сім`я фактично припинила своє існування. Крім того, на думку апелянта, дії ОСОБА_1 не можна кваліфікувати за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Хотін В.Б. підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Хотіна В.Б., вивчивши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а зміст постанови суду має відповідати вимогам ст. 283 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія АПР18 №007948 від 08.05.2019 року, 30.04.2019 року приблизно о 17:00 годині ОСОБА_1 за місцем мешкання у АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насилля по відношенню до дружини ОСОБА_2 , висловлюючись в її адресу нецензурною лайкою, завдавши психологічної шкоди її здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Пунктом 3 частиною 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ст. 1 цього Закону, психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги про те, що оскільки на момент сварки ОСОБА_1 з ОСОБА_2 останні мешкали окремо більше двох неділь, не вели сумісне господарство, на час вказаної сварки сім`я фактично припинила своє існування, то це виключає відповідальність ОСОБА_1 за ст. 173-2 КУпАП, є такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, зокрема, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оскільки, відповідно п. 5 ч. 2 ст. 3 вказаного Закону сфера його дії розповсюджується незалежно від факту спільного проживання на осіб, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю.

Між тим, об`єктивна сторона ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №007948 від 08.05.2019 року (а. с. 1) вбачається, що в ході складання цього протоколу можливість настання чи фактично настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілій ОСОБА_2 встановлена не була.

Матеріали справи містять пояснення ОСОБА_2 (а. с. 3) та ОСОБА_1 (а. с. 4) щодо подій, які відбулися 30.04.2019 року. Одеський апеляційний суд приходить до висновку, що на підставі вказаних пояснень також не можна прийти до висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Вказані пояснення є такими, які суперечать за змістом один одному. Також ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є зацікавленими особами по справі, а отже апеляційний суд має об`єктивні сумніви щодо правдивості цих пояснень. Інших об`єктивних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення матеріали справи не містять.

Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення.

За встановлених під час апеляційного розгляду справи обставин, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП КУпАП, безпідставно, оскільки його вина не доведена належними та допустимими доказами, а усі можливості доказування у даному конкретному випадку вичерпані.

Стаття 247 КУпАП не передбачає такої підстави для закриття провадження у справі, як недоведеність вини особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності. Тому, у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінально-процесуальному законодавстві.

Пунктом третім частини першої статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що докази, на які послався суд першої інстанції у постанові, є недостатніми, а інших, об`єктивних доказів у справі немає та під час апеляційного розгляду вони не встановлені. Можливості їх отримати вичерпані.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Керуючись ст. ст. 8, 62 Конституції України, ст. 284 КПК України, ст.ст. 7, 252, 280, 284, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Одеській апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Хотіна Віталія Борисовича діючого від імені ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, - закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаності їх отримання.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду: А.П. Заїкін