Справа №590/1503/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Бондарчук
Номер провадження 33/816/49/19 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 172-18 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. ,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

прокурора військової прокуратури Сумського гарнізону Віслова А.О.,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушення, оскільки останні 10 хвилин кожної години він мав перебувати в приміщенні МТНС « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Крім того, він не був завчасно повідомлений про час та місце судового засідання у встановлений законом спосіб, тому не зміг прибути до суду.

Постановою судді Ямпільського районного суду Сумської області від 21.11.2018 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП, і на нього накладене адміністративне стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті строком 7 діб.

Відповідно до постанови судді, проходячи в умовах особливого періоду військову службу у в/ч НОМЕР_1 та виконуючи службові обов`язки, у порушення вимог ст.ст.11, 16, 17 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, п.п.4 і 5 п.1, п.п.6, 7 і 11 п.2, п.п.2 п.5 розділу II «Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України», в період з 04. по 05.10.2018 ОСОБА_3 належним чином обов`язки у складі прикордонного наряду з охорони державного кордону України не виконував, а знаходився в службовому приміщенні МТНС «Землянка» без службової потреби, де о 04:50 год. виявлений офіцерами відділу ВБ під час перевірки.

Вислухавши доводи прокурора Віслова А.О. про залишення рішення судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст.9 Конституції України, ст.19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У відповідності до ч.1 і ч.2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст.9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст.1, завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог ч.1 ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а згідно ст.248 цього Кодексу розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і судом, який розглядає справу.

Згідно вимог ч.1 ст.277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи, а відповідно до п.2 і п.3 ст.278 цього Кодексу, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, крім іншого, такі питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення та чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Разом з тим, матеріали справи надійшли до Ямпільського районного суду Сумської області 20.11.2018 (а.с.1), в цей же день, тобто менш як за 3 доби до дня розгляду справи в суді, ОСОБА_3 була направлена повістка про виклик його до суду на 09:00 год. 21.11.2018 (а.с.29). При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які дані про вручення безпосередньо цієї повістки ОСОБА_3 .

Вказані вище вимоги процесуальних норм КУпАП не були дотримані суддею суду першої інстанції і розгляд справи відбувся за відсутності належного повідомлення ОСОБА_3 про час та місце судового розгляду, що потягло за собою в подальшому незаконне притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Така загальна (основна) засада (принцип) судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч.1 ст.55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч.1 ст.24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст.129 Конституції України, розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

За таких обставин, на думку апеляційного суду, суддею суду першої інстанції не був дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який також знайшов своє закріплення і формулювання також у рішенні КСУ від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу). Формулюючи у своєму рішенні незаперечне право особи на судову присутність, суд керувався правовими постулатами «доброї совісті» (bonae fidei), оскільки для громадян не може бути жодних перешкод об`єктивного характеру, якщо відбувається розгляд в суді індивідуально-конкретної справи.

Таким чином, присутність особи, яка має право брати безпосередньо участь і виступати в суді, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, у передбачений законом строк і порядок оскаржити постанову по справі, є невід`ємним правом (правом на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції), а для суддів усіх інстанції важливим елементом законного і справедливого правосуддя.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення ЄСПЛ у справах «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands) від 27.10.1993, заява № 14448/88, п.33); «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland) від 23.10.1996 р., заява № 17748/91, п.38).

Аналогічною є і усталена судова практика ЄСПЛ у справах щодо України, коли неодноразово був застосований «принцип рівності», зокрема у п.п.26 і 29 рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), згідно якої «принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом» (див., інші рішення та mutatis mutandis, «Кресс проти Франції» (Kress v. France), заява № 39594/98, п.72, 2001-VI; «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy), рішення від 28.08.1991, заява серія A № 208-B, п.33; «Т. проти Італії» (Т. v. Italy), рішення від 12.10.1992, заява серія A № 245-C, п.26; «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria), заява № 54698/00, рішення від 08.06.2006, п.28). За наслідками розгляду цієї справи ЄСПЛ дійшов висновку, «що у провадженні, яке розглядається, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п.1 ст.6 Конвенції».

Враховуючи вказані вище фактичні обставини справи у взаємозв`язку з положеннями процесуальних норм національного законодавства та прецедентної судової практики ЄСПЛ, виходячи із засад судочинства, в тому числі і з принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції були істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_3 , внаслідок чого судове рішення підлягає безумовному скасуванню через порушення суддею норм процесуального права, згідно яких особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на справедливий суд, яке полягає у наданні їй можливості надати усні пояснення з приводу обставин правопорушення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується її прав та обов`язків, у порядку, передбаченому законом, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені законом.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 у вказаній вище частині є обґрунтованими і заслуговують на увагу, а постанову судді з цих підстав не можна вважати законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що постанову суддею суду першої інстанції винесено з порушенням норм також і матеріального права, оскільки він не вчиняв правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП, за обставин, викладених як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і у судовому рішенні, то вони також є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а постанова судді скасуванню і з цих підстав, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення від 12.11.2018, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що військовослужбовець ОСОБА_3 порушив правила несення прикордонної служби під час особливого періоду, знаходячись в МТНС «Землянка» без службової потреби, чим відповідно вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-18 КУпАП.

Разом з тим, такі висновки судді суду першої інстанції про винність ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи, належним чином не вмотивовані та не ґрунтуються на законі.

Так, ОСОБА_3 свою вину у вчиненні правопорушення категорично заперечив та у апеляційній скарзі вказав, що в період з 09:00 04.10.2018 до 09:00 05.10.2018 на нього був покладений обов`язок відповідно до п.17 Графіку несення служби прикордонних нарядів в останні 10 хвилин кожної години перевіряти озброєння та температурний режим в місці відпочинку персоналу в бліндажу, а тому в 04:50 05.10.2018 він і знаходився в МТНС «Землянка», де виконував покладені на нього службові обов`язки.

Вказані пояснення ОСОБА_3 підтверджуються письмовими поясненнями інших військовослужбовців, які на станом на 04:50 05.10.2018 знаходилися в МТНС «Землянка» (а.с.21, 22), а також протоколом про адміністративне правопорушення від 12.11.2018 (а.с.4-8), графіком несення служби прикордонних нарядів (а.с.15) та ухвалою судді Сумського апеляційного суду від 28.12.2018, згідно якої була скасована постанова судді Ямпільського районного суду Сумської області від 21.11.2018 відносно ОСОБА_4 , а провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрите через відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП.

Проте, суддею суду першої інстанції не був досліджений належним чином зазначений вище графік несення служби та з урахуванням його положень (в тому числі примітки) не була надана правова оцінка діям військовослужбовця ОСОБА_3 , який на думку прокурора військової прокуратури не повинен був перебувати в МТНС «Землянка» в 04:50 год., тобто в останні 10 хвилин кожної години.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо, а згідно ч.2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст.252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ухвалюючи рішення про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, крім зазначених вище доказів, суд першої інстанції послався також й на висновок службового розслідування по факту виявлення офіцерами відділу ВБ по ІНФОРМАЦІЯ_3 05.10.2018 порушення вимог керівних документів щодо організації оперативно-службової діяльності військовослужбовцями від 12.10.2018 (а.с.9-14), хоча цей висновок на думку апеляційного суду безпосередньо не доводить винуватість ОСОБА_3 у вчиненні дій, відповідальність за які передбачена ч.2 ст.172-18 КУпАП.

Зокрема, пояснення військовослужбовців у висновку службового розслідування суттєво різняться від їх письмових пояснень, викладених ними в окремих процесуальних документах, а також з обставинами, встановленими військовим прокурором при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, згідно яких ОСОБА_3 увійшов до МТНС «Землянка» в 04:50 год., тобто в останні 10 хвилин години, 05.10.2018, коли до вказаного службового приміщення з перевіркою також раптово прибули офіцери відділу ВБ по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При цьому, слід виходити з того, що офіцери відділу ВБ по ІНФОРМАЦІЯ_3 та особи, які безпосередньо проводили службове розслідування не є безсторонніми (незаінтересованими) особами, а є службовими особами державного органу, які ініціювали проведення такої перевірки, внаслідок чого напряму зацікавлені у притягненні до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , тому зазначений вище висновок службового розслідування не може превалювати (мати перевагу, домінувати) над іншими доказами у справі.

Решту зібраних доказів по справі, а саме копії витягів з книги прикордонної служби (а.с.16); з книги обліку особового складу (а.с.17); з наказів (а.с.18, 19); службова характеристика (а.с.20); інструкція про службу прикордонних нарядів ДПСУ (а.с.24-25); копія службового посвідчення (а.с.26) необхідно вважати недостатніми для прийняття законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення щодо накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення за ч.2 ст.172-18 КУпАП через відсутність взаємозв`язку цих доказів з іншими наведеними вище доказами у їх сукупності.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

З огляду на викладене, ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП, за обставин, викладених як у протоколі, так і у постанові судді, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було. При цьому, всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_3 неправомірних дій, направлених на порушення правил несення прикордонної служби.

Таким чином, постанову судді суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Постанову судді Ямпільського районного суду Сумської області від 21 листопада 2018 року відносно ОСОБА_6 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.