Справа 573/979/19
Номер провадження 3/573/424/19
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 червня 2019 року м. Білопілля

Білопільський районний суд в складі

головуючої судді: Свиргуненко Ю. М.,

з участю секретаря: Федорченко Г. Ф.

прокурора: Чухіля С. С.,

розглянувши матеріали, які надійшли із управління захисту економіки в Сумській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , працюючої директором КПНЗ Білопільської районної ради «Центр дитячої та юнацької творчості», паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Білопільським РВ УМВС України в Сумській області 13 листопада 1996 року, РНОКПП НОМЕР_2

за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП

в с т а н о в и в :

Згідно з абз. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» реальний конфлікт інтересів це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Близькими особами зазначений Закон визначає, поряд з іншими, матір та дочку (абз. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції»).

Згідно з п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 вказаного Закону особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Відповідальність за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП настає у разі неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП - за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду директора КПНЗ Білопільської районної ради «Центр дитячої та юнацької творчості», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та відповідно до п. п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, у порушення вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» не повідомила Білопільську районну раду або НАЗК про реальний конфлікт інтересів та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Зокрема, ОСОБА_1 не повідомила про реальний конфлікт інтересів між нею та її матір`ю ОСОБА_2 і донькою ОСОБА_3 , які працюють у зазначеному позашкільному навчальному закладі, діючи в умовах реального конфлікту інтересів, використовуючи свої владні повноваження, видавала наступні накази: №49 від 23 червня 2017 року про преміювання своєї матері ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 за сумлінну працю в розмірі 100% від посадового окладу; №49 від 25 червня 2017 року про преміювання своєї матері ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 за сумлінну працю в розмірі 100% від посадового окладу; №113 від 25 вересня 2017 року про преміювання своєї матері ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 за сумлінну працю та з нагоди Дня працівника освіти в сумі по 3 632 грн. кожній; №154 від 18 грудня 2017 року про преміювання своєї матері ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 за сумлінне виконання службових обов`язків, вагомий внесок у розвиток закладу в сумі по 3 632 грн. кожній; №11 від 05 березня 2018 року про преміювання своєї матері ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 за сумлінне, добросовісне виконання своїх службових обов`язків, за перемогу у Всеукраїнських конкурсах та з нагоди 8 Березня в сумі по 4 000 грн. кожній; №32 від 28 травня 2018 року про преміювання своєї матері ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 в зв`язку з добросовісним виконанням службових обов`язків, за перемоги в конкурсах обласного та Всеукраїнського рівнів, та в зв`язку з закінченням навчального року в сумі по 4 000 грн. кожній.

Постановою судді від 06 червня 2019 року адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП об`єднано в одне провадження №573/979/19 (провадження №3/573/424/19).

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину визнала частково та пояснила, що не знала про свій обов`язок повідомляти районну раду або НАЗК про конфлікт інтересів та прийняття рішень про преміювання матері та дочки. Крім того зазначила, що надані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 премії є цілком заслуженими.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_1 своєї провини, вина останньої у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується дослідженими судом письмовими матеріалами справи, зокрема: протоколами про адміністративні правопорушення: №229/2019, №230/2019, №231/2019, №232/2019, №233/2019, №234/2019, №235/2019, №236/2019, №237/2019, №238/2019, №239/2019, №240/2019 від 29 травня 2019 року, які за своїм змістом відповідають вимогам ст. 256 КУпАП, наказами №49 від 23 червня 2017 року, №49 від 25 червня 2017 року, №113 від 25 вересня 2017 року, №154 від 18 грудня 2017 року, №11 від 05 березня 2018 року, №32 від 28 травня 2018 року про преміювання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , виписками з наказів №35 від 03 березня 2003 року та №231-к від 01 вересня 2014 року, відповідно до яких мати особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 переведена на посаду завідуючої відділом Будинку дітей та юнацтва, ОСОБА_1 , яка притягується до адміністративної відповідальності, переведена на посаду директора вказаного позашкільного навчального закладу, а донька останньої ОСОБА_3 переведена з посади акомпаніатора Центру дитячої та юнацької творчості на посаду завідуючої відділом художнього виховання, наявними у матеріалах справи доказами, які підтверджують, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_3 , а також іншими наявними у матеріалах справи письмовими доказами у їх сукупності.

Всі зазначені докази не викликають сумнівів у їх достовірності та допустимості.

Таким чином, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки остання своїми вищевказаними протиправними діями допустила неповідомлення у встановленому законом випадку та порядку про наявність реального конфлікту інтересів, а також прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, чим порушила п. 1-4 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції».

При визначенні виду та мірі стягнення суд враховує положення ч. 2 ст. 36 КУпАП, згідно з якою якщо особа вчинила кілька правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення на неї накладаються в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а також характер вчиненого правопорушення та особу ОСОБА_1 , яка протягом року до адміністративної відповідальності не притягувалася та вважає, що необхідним і достатнім буде призначення останній адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 172-2 КУпАП у виді штрафу.

У зв`язку з накладенням адміністративного стягнення, на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню із ОСОБА_1 на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ч. ч. 1, 2 ст. 172-7, ст. ст. 33, 245, 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Суддя: