Справа №647/1269/19
Провадження № 3/647/697/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року місто Берислав

Суддя Бериславського районного суду Херсонської області Миргород В. С., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Вірменії, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , якому роз`яснені права передбачені ст.268 КУпАП та ст..63 Конституції України,

ВСТАНОВИВ:

До Бериславського районного суду Херсонської області надійшов протокол серія БР№090950, згідно якого ОСОБА_1 10.05.2019 року о 02-20 год. На автодорозі Херсон-Генічеськ 62 км, керував автомобілем марки «KIA SORENTO» державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився из застосування приладу «Драгер ARBH 0663», у присутності двох свідків, чим порушив п.2.9 (а) ПДР, за що передбачена відповідальність за ст..130 ч.1 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, пояснив, що дійсно 10.05.2019 року керував автомобілем, був тверезий, правил дорожнього руху не порушував, сертифікат на Драгер йому не надано поліцейським, просив закрити провадження по справі у звязку з відсутністю складу правопорушення.

Проаналізувавши надані докази, вважаю, що з матеріалів справи вбачається, що в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, а відтак справа підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до ст. 1 КпАП України, завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 р.; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 р.); дрібні правопорушення пов`язані з нанесенням шкоди (Рішення ЄСПЛ в справі «Лауко та Кадубеч проти Словаччини», від 2 вересня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI). ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору "кримінального обвинувачення" до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Тобто у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

За таких обставин суду при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення слід керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Виходячи зі змісту статей 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Судом були виконані вимоги статей 279, 280 та 293 КУпАП та дослідженні матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про наявність або відсутність складу адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви прийняття або відхилення доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України, вважаю такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з їх невідповідністю нормам ст. 256 КУпАП, положенням Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом(Рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява №25), (рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " N 39598 / 03 від 21 липня 2011 року), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування " поза розумним сумнівом".

В протоколі про адміністративне правопорушення не міститься переконливих доказів винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП.

Пунктом 2.9 «а» ПДР України передбачено, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений ст. 266 КУпАП, а також «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджену спільним Наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.

За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до п.2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів,що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 р. N 1103 в редакції від 28.10.2015 року - огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Що стосується процедури проведення огляду на стан сп`яніння, то на переконання суду, вона була грубо порушена.

Відповідно до п.3 зазначеного Порядку та п.п 6, 7 Розділу 1 Інструкції 1452/735 огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Пунктом 6 Розділу 2 Інструкції 1452/735 встановлено, що огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Якщо йдеться про ознаки алкогольного сп`ягніння то поліцейський, що має спеціальні знання і оснащений спеціальними технічними засобами, дозволеними до застосування МОЗ та Держспоживстандартом з сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, пропонує водію пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу і оформити результати такого огляду. У разі згоди, поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан алкогольного сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та, на її вимогу, надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Поліцейський також залучає до огляду двох свідків, якими не можуть бути поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви. Стан алкогольного сп`яніння підтверджується, якщо показники спеціальних технічних засобів, після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Із наявних у матеріалах справи, а також здобутих в ході розгляду справи судом доказів, не підтверджено законність проведення огляду ОСОБА_1 на встановлення перебування його в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до відомостей державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, до дозволених для застосування на території України медичних виробів «Газоаналізатори Drager Alcotest» виробництва Drager Safety AG & Co. KGaA (Німеччина), свідоцтво про державну реєстрацію 14455/2014 належать: Газоаналізатор Drager Alcotest 3000, Газоаналізатор Drager Alcotest 5510, Газоаналізатор Drager Alcotest 5510 з конфігуруванням, Газоаналізатор Drager Alcotest 6820, Газоаналізатор Drager Alcotest з конфігуруванням, Газоаналізатор Drager Alcotest XT.

З матеріалів справи вбачається, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою приладу Газоаналізатор «Драгер ARBH 0663», який не відноситься до числа дозволених для застосування Газоаналізаторів на території України та який показав результат 0.56%, якій відображено у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У даному акті зазначено про проведення огляду з допомогою технічного засобу «Драгер ARBH 0663», (а.с.7), натомість у долученому тестуванні на алкоголь до протоколу БР№090950 від 10.05.2019 року зазначено про тестування Алкотестом 6810, прилад АRВН-0590 ( а.с.6), що викликає сумнів у належності та допустимості даного доказу та за таких обставин показники Газоаналізатору «Драгер ARBH 0663», не можуть вважатися допустимим доказом.

Суд не може використовувати результати огляду за допомогою Газоаналізатору «Драгер ARBH 0663», як беззаперечний доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначене свідчить про те, що стан алкогольного сп`яніння встановлений не був.

Висновок про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння зроблений працівником поліції, яким складено протокол, на підставі проведеного тесту не може бути належним доказом по справі. Достовірних даних, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не долучено до справи.

Наявні в матеріалах справи письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть бути визнані допустимими доказами, оскільки вони не є свідками керування транспортним засобом ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, а є свідками його огляду та того, що він продув Алкотест «Драгер ARBH 0663», який показав 0.56 проміле. Суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений працівниками поліції 10.05.2019 року о 02-20 годині, а з пояснень свідків обвинувачення доданих до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що у їх присутності 10.05.2019 року о 02-25 годині проведено огляд водія та працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти медогляд, тобто вже після складання протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про те, що протокол складений раніше, ніж відбулась подія та викликає сумнів у об`єктивності даного доказу.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст.251 КУпАП мав надати зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, натомість відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції інспекторів, які причетні до складання протоколів про адміністративне правопорушення, а також відеозапис з відеореєстратора відповідної патрульної машини суду у якості доказу не надано.

Одночасно, матеріали справи не містять у собі будь-яких інших об`єктивних доказів того, що водій ОСОБА_1 10.05.2019 року керував автомобілем марки «KIA SORENTO» державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння .

Окрім зазначеного вище зупинивши транспортний засіб та запідозривши у водія стан сп`яніння, поліцейський повинен окрім питання проведення огляду на стан сп`яніння вирішити питання про унеможливлення керування транспортним засобом водієм у стані сп`яніння. Таке унеможливлення визначено в статтях 260, 266 Кодексу як відстороненням таких осіб від керування транспортним засобом. З формулювання цих статей видно, що відсторонення водіїв від керування транспортним засобом та огляд їх на стан сп`яніння є одним заходом забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У даному випадку працівниками поліції не приймались міри щодо унеможливлення керування транспортним засобом водієм за підозрою у перебуванні у стані сп`яніння.

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який грунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

З урахуванням рішення ЄСПЛ у справах «Malofeyeva v. Russia» та «Karelin v. Russia» суд зазначає, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як зазначено в ч. 1,2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушенняє: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. (ст. 245 КУпАП)

А як зазначено в ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.62 Конституції України, ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Вилучене посвідчення водія повернути ОСОБА_1 .

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Херсонського апеляційного суду через Бериславський районний суд Херсонської області.

Постанова набрала законної сили __________ 2019 року.

Суддя В. С. Миргород