ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/5935/19

Провадження №: 3/755/2852/19

"14" червня 2019 р.

м. Київ

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В. розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, встановив :

згідно протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що ОСОБА_1 (надалі - особа, що притягається до адміністративної відповідальності) 30.03.2019 о 03:00 год. керував ТЗ «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , по пр-ту Соборності (з`їзд на Русанівську набережну) у м. Києві, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук й тіла, та від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, відмовився у встановленому законом порядку, у присутності двох свідків, у зв`язку з чим своїми діями порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

У судовому засіданні особа, що притягається до адміністративної відповідальності та її представник (захисник) ОСОБА_2 указали, що на їх переконання, складений протокол не відповідає вимогам КУпАП, враховуючи відсутність доказів, які в контексті положень ст. 251 указаного Кодексу, регламентують відомості, що можуть бути належними доказами в ході підтвердження тих чи інших обставин, у зв"язку з чим вина ОСОБА_1 ґрунтується на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України, а тому справа підлягає закриттю на підставі ст. 247 того ж Кодексу.

Так, у клопотанні від 02.05.2019 ОСОБА_2 акцентує увагу на тому, що, дійсно, 30 березня 2019 року о 03:38 годині працівниками патрульної поліції міста Києва складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 173579 за порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначенні свідки прізвища яких ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначено, який пункт Правил дорожнього руху порушив ОСОБА_1 , а також посилання на частину та статтю КУпАП щодо передбаченої відповідальності.

Разом з тим, у відповідності до частини 2 статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У цій ситуації, працівники патрульної поліції діючи в межах чинного законодавства та Інструкції вручили ОСОБА_1 копію протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 173579.

Дослідивши копію протоколу про адміністративне правопорушення, який вручено ОСОБА_1 та протокол про адміністративне правопорушення, який міститься в матеріалах справи № 755/5935/19 захисником виявлено порушення порядку оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, у відповідності до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

ОСОБА_1 отримав від працівників поліції копію протоколу про адміністративне правопорушення з відсутністю у ньому відомостей про свідків (прізвище, ім`я, по батькові, адреси проживання), а також відсутністю відомостей за якою статтею Кодексу України про адміністративну відповідальність особа притягується до відповідальності. Крім цього, в копії протоколу наявної у ОСОБА_1 відсутні відомості в графі про адресу його місця проживання (перебування), а також в графі «до протоколу додаються» відсутні відомості щодо постанови за ч. 2 ст. 122 КУпАП, однак, до суду направлено протокол про адміністративне правопорушення у якому всі відомості зазначено, зокрема дані свідків, а також посилання частину та статтю Кодексу України про адміністративну відповідальність за якою притягується до відповідальності особа, а також відомості про місце проживання (перебування).

Згідно ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Отже, при таких обставинах, у протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 173579 від 30.03.2019 щодо громадянина ОСОБА_1 , відомості вносилися після того, як його підписала особа та отримала його копію, що є прямим порушенням, як КУпАП, так і вимог Інструкції.

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності в суді указала, що викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, що унеможливило сприйняття нею даних про саму суть імовірного порушення, та у розрізі цих обставин з акцентувала агу на тому, що Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні № 36673/04 від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відмітив ОСОБА_1 і те, що права передбачені Конституції України та ст. 268 КУпАП посадовими особами УПП не роз`яснюватися.

Суддя, заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Відповідно до загальних положень ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306, правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

З п. 2.5) ПДР України слідує, що водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

З положень ч. 1 ст. 130 КУпАП слідує, що адміністративна відповідальність, у даному випадку, передбачена за, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАПорган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАПвисновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і обєктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КУпАП,доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, вважає за необхідне вказати на таке.

Системний аналіз змісту положень КУпАП в поєданні з вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі передбачені ст. 280, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Проаналізувавши, у цьому провадженні наявні у ньому фактичні дані суддя установив, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП не є дійсною, у розрізі такого.

Згідно пункту 7 Розділу ІІ. Документування адміністративних правопорушень Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затвердженої

Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 р. за № 1496/27941, не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Разом з тим, у ході цього розгляду установлено, шляхом співставлення протоколу в оригіналі, який УПП направило до суду, та копії урученої водієві, що ОСОБА_1 отримав від працівників поліції копію протоколу про адміністративне правопорушення з відсутністю у ньому відомостей про свідків (прізвище, ім`я, по батькові, адреси проживання), а також відсутністю відомостей за якою статтею Кодексу України про адміністративну відповідальність особа притягується до відповідальності.

Крім цього, в копії протоколу наявної у ОСОБА_1 відсутні відомості в графі про адресу його місця проживання (перебування), а також в графі «до протоколу додаються» відсутні відомості щодо постанови за ч. 2 ст. 122 КУпАП, однак, до суду направлено протокол про адміністративне правопорушення у якому всі відомості зазначено, зокрема дані свідків, а також посилання частину та статтю Кодексу України про адміністративну відповідальність за якою притягується до відповідальності особа, а також відомості про місце проживання (перебування).

Згідно ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

З метою перевірки та уточнення цих даних до суду викликався інспектор, що власне склав цей протокол про адміністративне правопорушення, однак на 3 судові виклики останній, в судове засідання, так і не прибув.

Переглянутий в ході судового розгляду відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення цих даних не спростовує.

Указане, в своїй сукупності, та у світлі імперативних положень наведеної Інструкції, свідчить про недотримання УПП її вимог, що слугує передумовою для сприйняття такого протоколу критично.

Також, є такими, що залишилися, як не спростовні пояснення водія в частині того, що права йому не роз`яснювалися.

Так, п. 11 Розділу ІІ указаної Інструкції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, я КУпАП, про що робиться відмітка та ставиться підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 указав, що такі права йому не роз`яснювалися.

Переглянутий в ході судового розгляду відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення цих даних не спростовує.

Інспектор до суду на низку викликів не прибув, як і свідки указані у протоколі.

Самі свідки, які указані у протоколі викликалися до суду також, адже було установлено, що у копії проколу, яку вручили водієві, відомості про них відсутні.

Разом з тим, свідки до суду на жоден із викликів не прибули, а тому при установленості факту відсутності інформації про них у копії протоколу водія, суддя не уважає за можливе сприймати їх письмові пояснення, як дійсні без безпосередньо їх сприйняття особисто.

Адже, допущеніпорушення УПП, що вищенавдені, скомпрометували усі докази у справі в цілому, що унеможливлює їх сприйняття, як належних та допустимих, виходячи з положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду, які вказували «поза розумним сумнівом» про порушення особою ПДР здобуто не було та суду не надано.

Сам обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З урахуванням того, що такі докази мають випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто бути такими, що не залишать місце сумнівав, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване порушення було вчинене і водій є винним у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія УПП має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії УПП. Наявність таких обставин, яким версія УПП не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія УПП була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною.

Так, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

І так, як обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП, то, враховуючи положенн 62 Конституції України , усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, так, як вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

У цій ситуації зібрані матеріали, як докази, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, особою, за своєю суттю залишать місце сумнівам, як наслідок, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з огляду на наведене вище.

Усунути ці сумніви та протиріччя за наслідками судового розгляду не удалося за можливе, зокрема, і через неприбуття за викликом понятих та інспектора.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Підстав для направлення справи на дооформлення суд не убачає з огляду на норми ст. 284 КупАП.

За таких обставин, враховуючи вище викладене суд вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ст. 130 КУпАП, так як його вину УПП не доведено належним чином, а не обґрунтовано на припущеннях, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного законодавства, так і міжнароджного.

Згідно п. 1) ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністі події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з чим, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з встановленням обставин визначених п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 6, 130, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суддя постановив:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, закрити на підставі п. 1) ст. 247 даного Кодексу.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені КодексомУкраїни про адміністративне правопорушення, з урахуванням норм статтею 287-291 даного Кодексу, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

С у д д я : О.В. Бірса