КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№33/824/2450/2019 Постанова винесена суддею Кабанячим Ю.В.
Категорія: ст. 471 МК України
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю представника Київської митниці ДФС Захарова А.О., захисника Синяченка В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою представника Київської митниці ДФС Клімова С.Г. на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2019 року відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Луганської області, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2019 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.

Вилучену валюту, згідно протоколу про порушення митних правил № 0041/12500/19, а саме: долари США, згідно курсу НБУ станом на 30.01.2019 за 100 доларів США 2777-2064 грн., кількістю 2 250 доларів США, вартістю 62 487 грн. 15 коп., та юані Женьміньбі, згідно курсу НБУ станом на 30.01.2019 за 100 юаней Женьміньбі 412-3552, кількістю 2 660 юаней Женьміньбі, вартістю 10 968 грн. 65 коп., повернуто ОСОБА_1 .

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп. та на користь Київської митниці ДФС понесені витрати у справі про порушення митних правил на транспортування предметів правопорушення у розмірі 13 грн. 86 коп.

Згідно з постановою суду, 30 січня 2019 року о 09 год. 35 хв. під час проходження митного контролю у зоні митного контролю «Приліт» терміналу D ДП МА «Бориспіль» громадянка України ОСОБА_1 , що прилетіла з Китаю м. Пекін, літаком авіакомпанії «МАУ», своїми діями обрала канал, позначений символом зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України, заявила про те, що переміщувані нею через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України та засвідчила про факти, що мають юридичне значення.

Після перетину «білої лінії», яка позначає закінчення зони спрощеного митного контролю «зелений коридор», ОСОБА_1 було задано працівниками Київської митниці ДФС запитання щодо наявності в неї готівки, на що вона відповіла, що має 13 654 Доларів США та 2 660 Юанів Женьміньбі . Після цього пасажирку було запрошено до службового приміщення митниці залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль», де нею була видана та власноручно перерахована готівка в розмірі 13 654 Доларів США та 2 660 Юанів Женьміньбі, які знаходилися у одному з відділень жіночої сумки, що належить ОСОБА_1 , та переміщувалася без ознак приховування.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 , під час проходження митного контролю в залі «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль», порушила встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, оскільки при проходженні митного контролю "зеленим коридором" передбачено наявність у громадян готівки у сумі, що не перевищує 10000 євро (чи еквівалент цієї суми в іншій валюті).

Зазначені дії, що полягають у переміщенні через митний кордон України громадянкою ОСОБА_1 , яка формою проходження митного контролю обрала проходження через «зелений коридор», готівки в обсязі, що підлягає обов`язковому письмовому декларуванню, у повному обсязі, відповідно до Постанови Правління НБУ № 148 від 27.05.2008, мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України.

Визнавши ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, суддя місцевого суду наклав на неї адміністративне стягнення у виді штрафу, що відповідає санкції указаної норми закону про порушення митних правил, а рішення про незастосування до ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої валюти мотивував тим, що вказані грошові кошти мають легальне походження та є заробітною платою ОСОБА_1 і мали бути використані на потреби її сім`ї, тому конфіскація цих коштів, на які розраховувала ОСОБА_1 , покладе на неї «індивідуальний надмірний тягар». Крім того, за матеріалами справи відсутні дані, які б давали суду підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків тощо.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник Київської митниці ДФС Клімов С.Г. подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною, винесеною без врахування дійсних обставин справи та норм чинного законодавства, просить її скасувати та постановити нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні порушення митних правил за ст. 471 МК України, та застосувати до неї стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн., з конфіскацією затриманої по справі валюти у сумі 2 250 доларів США та 2 660 юанів.

При цьому в обґрунтування своїх вимог апелянт, не навівши жодних нових обставин, які б не були досліджені судом першої інстанції, в апеляційній скарзі лише продублював зміст протоколу про порушення митних правил складений відносно

ОСОБА_1 У запереченнях на апеляційну скаргу захисник Синяченко В.П., вважаючи постанову суду законною та обґрунтованою, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу представника митниці - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника Київської митниці ДФС Захарова А.О. на підтримку апеляційної скарги, а також заперечення захисника Синяченка В.П. проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 486, 489 МК України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен вжити всіх передбачених законом заходів для повного, всебічного і об`єктивного дослідження доказів по справі та з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, відповідаєфактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

При цьому, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 не є предметом апеляційної перевірки, оскільки ніким не оспорюється.

З матеріалів справи про порушення митних правил та змісту судового рішення слідує, що, проаналізувавши в постанові всі представлені сторонами докази, суддя місцевого суду дійшов правильного висновку про наявність законних підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК України та, дотримуючись вимог ст. 33 КУпАП, наклав на неї основне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Що стосується висновку судді місцевого суду, яким обґрунтовано рішення про повернення вилученої під час здійснення провадження про порушення митних правил валюти, тобто незастосування додаткового стягнення у виді конфіскації, то доводи апеляційної скарги представника митниці щодо його неправомірності, є непереконливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 МК України, законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. При цьому, відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України» зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення щодо Брумареску, параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (пункти 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, пункти 31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_1 від додаткового адміністративного стягнення у виді конфіскації безпосереднього предмета правопорушення (валюти в розмірі 2 250 доларів США та 2 660 юаней Женьміньбі), суд першої інстанції обґрунтовано врахував характер та фактичні обставини вчиненого правопорушення; вірно звернув увагу на відсутність в матеріалах провадження відомостей для висновку про те, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша будь-яка незаконна діяльність, а шкода, яку ОСОБА_1 потенційно могла завдати державі, була незначною, бо єдине діяння, яке вона вчинила полягає у ненаданні митному органу відповідної декларації; обґрунтовано, проаналізувавши відповідні документи, взяв до уваги, що конфіскація вилучених грошових коштів істотно вплине на майновий стан ОСОБА_1 та майновий стан всієї її сім`ї, оскільки грошові кошти мають легальне походження та є заробітною платою ОСОБА_1 і мали бути використані на потреби її сім`ї.

Отже, висновок судді місцевого суду про те, що втручання у право власності ОСОБА_1 в даному випадку не може вважатись пропорційним, оскільки спричинить для неї «індивідуальний надмірний тягар», є вірним.

До того ж такий висновок достатньо вмотивований у судовому рішенні у взаємозв`язку між встановленими судом фактичними обставинами цього провадження та положеннями законодавства України з питань державної митної справи і практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи, що за своїм видом та розміром накладене суддею місцевого суду на ОСОБА_1 за ст. 471 МК України стягнення сприяє досягненню визначеній у ст. 23 КУпАП меті адміністративних стягнень та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод, апеляційне прохання слід визнати необґрунтованим, оскільки правові підстави для скасування постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2019 року з прийняттям нового рішення, як про це просить у скарзі представник Київської митниці ДФС, під час апеляційного розгляду не встановлені, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 529 МК України, ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС Клімова С.Г. залишити без задоволення, а постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн., а вилучену валюту, згідно протоколу про порушення митних правил № 0041/12500/19, а саме: долари США, згідно курсу НБУ станом на 30.01.2019 за 100 доларів США 2777-2064 грн., кількістю 2 250 доларів США, вартістю 62 487 грн. 15 коп., та юані Женьміньбі, згідно курсу НБУ станом на 30.01.2019 за 100 юаней Женьміньбі 412-3552, кількістю 2 660 юаней Женьміньбі, вартістю 10 968 грн. 65 коп., повернуто ОСОБА_1 , - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.