КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/1574/2019 Постанова винесена суддею Вознюк С.М.
Категорія: ст. 471 МК України
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю: представників Київської митниці ДФС Клімова С.Г. та Юрківа В.В., захисника Алексаняна Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві справу про порушення митних правил стосовно

ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), громадянина Вірменії , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

за апеляційною скаргою представника Київської митниці ДФС Клімова С.Г. на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2019 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.

Вилучену згідно з протоколом про порушення митних правил № 0039/12500/19 валюту, а саме: 8 600 доларів США та 3 000 євро, повернуто ОСОБА_1 .

Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп. та витрати, понесені на транспортування предметів правопорушення, в розмірі 13 грн. 86 коп.

Як встановив суддя місцевого суду в постанові, 29 січня 2019 р. о 17 год. 25 хв. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» ОСОБА_1 (ОСОБА_1), що прибув з Вірменії, м. Єреван літаком авіакомпанії «МАУ», рейсом № 614, своїми діями обрав канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, тобто засвідчив факти, що мають юридичне значення.

Після перетину пасажиром «зеленої лінії», яка позначає закінчення зони спрощеного митного контролю «зелений коридор», на підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 Митного Кодексу України громадянину було задано запитання щодо наявності в нього готівки, на що він відповів, що має при собі 20 000 доларів США та 3 000 євро. Далі пасажира було запрошено до службового приміщення митниці де ним власноручно було видано готівку в розмірі 20 000 доларів США та 3 000 євро. 20 000 доларів США знаходились у внутрішній кишені чоловічої куртки, яка була одягнута на ньому, а 3 000 Євро знаходились у внутрішній кишені штанів, які були одягнуті на пасажирі.

Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування та зі слів громадянина Вірменії ОСОБА_1 належить йому особисто.

З виявленої суми, у зв`язку з відсутністю дрібних купюр у пасажира, йому було пропущено 11 400 доларів США (еквівалент 9 984 євро по курсу НБУ на 29.01.19) та за протоколом про порушення митних правил вилучено 8 600 доларів США та 3 000 євро.

На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажир не надав, до моменту перетину ним «зеленої лінії» до інспектора митниці не звертався.

Таким чином, своїми діями громадянин ОСОБА_1 , під час проходження митного контролю в залі «Приліт» терміналу «D» ДПМА «Бориспіль» порушив встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

Зазначені дії, що полягають у переміщенні через митний кордон України громадянином ОСОБА_1 , який формою проходження митного контролю обрав проходження через «зелений коридор» готівки в обсязі, що підлягає обов`язковому письмовому декларуванню у повному обсязі для нерезидентів України, відповідно до Постанови Правління НБУ № 148 від 27.05.2008 р., мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України.

В апеляційній скарзі представник Київської митниці ДФС Клімов С.Г., оспорюючи висновки суду першої інстанції лише в частині незастосування до ОСОБА_1 конфіскації предметів порушення митних правил, просить постанову Бориспільського міськрайонного суду від 01 березня 2019 року скасувати та постановити нову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил за ст. 471 МК України та застосувати до нього стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн., і конфіскацію валюти у сумі 8 600 доларів США та 3 000 євро.

За доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції про незастосування до ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої валюти суперечать вимогам національного законодавства, а також є необґрунтованими з точки зору положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, які застосував суд першої інстанції.

ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув,клопотання про відкладення розгляду справи не подав, а тому його неявка, з огляду на положення частин 5, 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному перегляду постанови судді місцевого суду.

Заслухавши пояснення представників Київської митниці ДФС, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заперечення захисника щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 486 МК України, ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ч. 5 ст. 529 МК України порядок оскарження постанови суду (судді) у справах про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення. Отже, такий порядок застосовується відповідно до ст. 294 КУпАП, положеннями частини 7 якої визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана представником Київської митниці ДФС лише в частині накладеного на ОСОБА_1 заходу адміністративного стягнення, за відсутності підстав для перегляду судового рішення з усіх вирішених у постанові питань, встановлені суддею місцевого суду фактичні обставини вчинення правопорушення, доведеність вини ОСОБА_1 за ст. 471 МК України апеляційним судом не перевіряються, оскільки ніким із учасників судового розгляду не оспорюються.

Що стосується висновку судді місцевого суду, яким обґрунтовано рішення про накладення адміністративного стягнення та повернення Авагяну Гагіку вилученої під час здійснення провадження про порушення митних правил валюти, тобто незастосування додаткового стягнення у виді конфіскації, то доводи апеляційної скарги представника митниці щодо його неправомірності, є непереконливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 МК України законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. При цьому, відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Як визначено ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення за адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Санкцією ст. 471 МК України визначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.

За змістом ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України» зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення щодо Брумареску, параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (пункти 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, пункти 31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».

При розгляді справи про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 та накладенні на нього адміністративного стягнення суддею місцевого суду вказані вимоги закону були дотримані. А з огляду на встановлені в указаній справі ряд суттєвих обставин, які впливають на рішення в частині стягнення, суддею обґрунтовано була застосована практика Європейського суду з прав людини.

Так, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_1 від додаткового адміністративного стягнення у виді конфіскації безпосереднього предмета правопорушення (валюти у розмірі 8 600 доларів США та 3 000 євро), суддя місцевого суду врахував особу порушника; фактичні обставини вчиненого ним з необережності правопорушення, в тому числі і те, що грошові кошти, які ОСОБА_1 мав при собі при перетині державного кордону України мають законне походження, він їх задекларував при вильоті з м. Єреван, тобто не мав намірів будь-яким чином приховати при ввезені в Україну; відсутність в матеріалах провадження відомостей, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша будь-яка незаконна діяльність, і шкода, яку ОСОБА_1 потенційно міг завдати державі, була незначною, бо єдине діяння, яке він вчинив полягає у ненаданні митному органу відповідної декларації, при тому, що предмет правопорушення не підлягає обкладенню митними платежами чи іншими податками або зборами.

Отже, висновок судді місцевого суду про те, що конфіскація вилучених грошових коштів істотно вплине на майновий стан ОСОБА_1 та за сукупності встановлених у справі обставин не підлягає застосуванню, є вірним.

В суді апеляційної інстанції представник Київської митниці ДФС, підтримуючи апеляційну скаргу, наполягав на тому, що суд першої інстанції жодним чином не перевірив реальний майновий стан ОСОБА_1 , а тому і відсутні підстави вважати, що застосування конфіскація грошових коштів буде «індивідуальним надмірним тягарем» на ОСОБА_1 .

З приводу таких доводів апелянта слід вказати, що з наявних у матеріалах справи даних та досліджених під час апеляційного розгляду документів вбачається, що кошти, які ввозив на територію України громадянин ОСОБА_1 , а це 20 000 доларів США та 3 000 євро, мають легальне походження, були задекларовані Авагяном Гагіком при вильоті з м. Єреван та призначалися для оплати транспортних послуг згідно договору № 291018-2 від 25 січня 2019 року, укладеного між приватним підприємцем ОСОБА_9 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 , на виконання умов контракту № 25012019 від 25 січня 2019 року щодо поставки з України ТОВ "Агрокомплекс "Зелена долина" цукру білого кристалічного для ОСОБА_11 , який є сином ОСОБА_1 . Зазначені кошти є кредитними, були отримані з банківського рахунку ОСОБА_11 та довірені ОСОБА_1 , який працює менеджером у приватного підприємця ОСОБА_11 та був уповноважений на проведення розрахунків за договором щодо надання транспортних послуг.

Указані обставини, які свідчать про природу походження та мету використання грошових коштів, а також дані щодо майнового стану ОСОБА_1 , який працює менеджером, немає значних статків та зобов`язаний повернути кошти Нжде Авагяна у разі невикористання їх за призначенням, що не спростовано апелянтом, дають суду апеляційної інстанції, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, достатньо підстав для висновку, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил в даному випадку є не пропорційним, оскільки покладає на ОСОБА_1 «індивідуальний надмірний тягар».

Таким чином, вважаю, що суддею місцевого суду правильно застосовано відносно ОСОБА_1 стягнення лише у виді штрафу без застосування додаткового стягнення у виді конфіскації предметів порушення митних правил, що сприяє досягненню визначеній у ст. 23 КУпАП меті адміністративних стягнень та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства і необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод. А тому апеляційне прохання слід визнати необґрунтованим, оскільки правові підстави для скасування постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2019 року з прийняттям нового рішення, як про це просить у скарзі представник Київської митниці ДФС, під час апеляційного розгляду не встановлені.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 471, 527, 529 МК України, ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС Клімова С.Г. залишити без задоволення, а постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн. та повернуто йому вилучену згідно з протоколом про порушення митних правил № 0039/12500/19 валюту, а саме: 8 600 доларів США та 3 000 євро - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко