Номер провадження: 33/813/983/19
Номер справи місцевого суду: 504/1652/19
Головуючий у першій інстанції Барвенко В.К.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Кравця Ю.І, за участю секретарки судового засідання Гасанової Л.Я.к., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , прокурора відділу прокуратури Одеської області Войтова Р.Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Комінтернівського районного суду Одеської області Барвенко В.К. від 11.06.2019 року,

установив

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.06.2019 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника Лиманського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 172-6 ч. 2 КУпАП закрито за закінченням строку притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 , займаючи посаду начальника Лиманського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області згідно наказу №1038-к від 07.08.2017 року, маючи 6 ранг державного службовця, категорія «Б» посад державної служби, всупереч положенню ч.2 ст.52 закону України «Про запобігання корупції», впродовж періоду часу з 00:00 год. 29.04.2017 року по 08.05.2017 року, час, коли він отримав дохід в сумі 200000грн., не повідомив до НАЗК про суттєві зміни у своєму майновому стані, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане із корупцією, передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Районний суд дійшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП України, однак, враховуючи те, що на час розгляду справи сплинули строки притягнення особи до адміністративної відповідальності (граничний строк притягнення - до19.03.2019 року), вищевказане провадження у даній справі підлягає закриттю у зв`язку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що не погоджується із оскарженою постановою суду та вважає її незаконною та необґрунтованою, посилаючись при цьому на те, що постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, однобічним та неповним з`ясуванням судом всіх фактичних обставин справи, оскільки, на думку апелянта, судом не були досліджені обставини, які впливають на об`єктивність вирішення справи, суд формально підійшов до розгляду справи, не врахував його пояснення та пояснення його захисника, не врахував, що Департамент захисту економіки Національної поліції не відноситься до суб`єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб`єктів декларування, суд не встановив, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає особа адміністративній відповідальності, було порушено порядок проведення перевірки, так як перевірка проводилася працівниками УЗЕ в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції, які не відносяться до суб`єктів, що наділені правом такої перевірки, в матеріалах справи відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки щодо нього, таким чином, апелянт вважає, що докази у справі є неналежними та недопустимими, тож, враховуючи принцип презумпції невинуватості, всі сумніви мають тлумачитися на його користь.

За вказаних обставин ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову скасувати, провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, та зазначив, що співробітники НАЗК не мали права проводити перевірку, заслухавши прокурора Войтова Р.Г., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та наголошував на тому, що в апеляційній скарзі наведені тільки формальні доводи та немає жодного факту, який би їх підтверджував, крім того, прокурор також зазначив, що НАЗК та Нацполіція України має повноваження проводити відповідну перевірку, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до положень ч.ч.1 та 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозиція ч.2 ст. 172-6 КУпАП передбачає відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх (прямий умисел) або свідомо допускала настання цих наслідків (непрямий умисел) (ст.10 КУпАП).

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (самовпевненість) або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (недбалість).

При цьому слід зазначити, що склад адміністративних правопорушень, передбачених ст.172-6 КУпАП, є формальним, характеризується недодержанням різноманітних правил, коли діяння становить склад проступку незалежно від настання шкідливих наслідків.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) визначено поняття правопорушення, пов`язаного із корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

При цьому, зазначена ст. 1 Закону передбачає, що суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 Закону, суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, державні службовці.

Таким чином, ОСОБА_1 , займаючи посаду начальника Лиманського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області згідно наказу №1038-к від 07.08.2017 року, маючи 6 ранг державного службовця, категорія «Б» посад державної служби, є суб`єктом декларування відповідно до Закону.

Поняття «суттєві зміни у майновому стані» та строки повідомлення про такі зміни розкрито у ст.52 Закону «Про запобіганню корупції». Так, частиною 2 статті 52 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року.

При цьому, згідно з вимогами ч. 2 ст. 52 Закону «Про запобіганню корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування відповідно до Закону, в порушення вимог вищевказаного Закону, подав до НАЗК щорічну декларацію за 2017 рік 21.03.2018 року, в якій у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» задекларував отриманий 28.04.2017 року у день свого весілля з ОСОБА_2 подарунок у грошовій формі у сумі 200 000 грн. від громадянина ОСОБА_3 , таким чином, отримавши у подарунок грошові кошти, які перевищували 50 прожиткових мінімумів на момент набуття права спільної сумісної власності, тим самим збільшивши свій майновий стан, у розумінні Закону України «Про запобігання корупції», проте ОСОБА_1 , у визначений ч. 2 ст. 52 Закону «Про запобігання корупції», обов`язок у десятиденний термін, а саме, до 23:59 год. 08.05.2017 року повідомити Національне агентство про суттєві зміни у майновому стані, подав декларацію лише 21.03.2018 року, таким чином, порушив вимоги фінансового контролю, оскільки своєчасно не подав повідомлення до НАЗК про суттєві зміни у своєму майновому стані.

Таким чином, встановлені судом обставини, яким надана детальна оцінка, підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

За таких обставин твердження ОСОБА_1 про те, що суд формально підійшов до розгляду справи, неповно і однобічно з`ясував обставини справи, не встановив, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчиненні є безпідставними.

Під час прийняття на державну службу та її проходження ОСОБА_1 був попереджений про обмеження, встановлені Законами України «Про державну службу», «Про запобігання корупції», що свідчить про те, що йому було достеменно відомо про його обов`язок подавати протягом 10 днів повідомлення до НАЗК про суттєві зміни в його майновому стані, проте останній своїх обов`язків не виконав, хоча при цьому передбачав настання наслідків своїх дій (непрямий умисел), чим допустив порушення вимог фінансового контролю та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Стосовно посилань ОСОБА_1 про те, що співробітники ДЗЕ НПУ не можуть проводити перевірку щодо своєчасності подання повідомлень про суттєві зміни в майновому стані суб`єктів декларування апеляційний суд звертає увагу на наступні положення закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в ст.ст. 218 - 221 цього Кодексу, зокрема, передбачені ст. 172-6 КУпАП, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

В свою чергу, ст.1 Закону містить визначення поняття «спеціально уповноважений суб`єкт у сфері протидії корупції», відповідно до якого це органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 12 Закону, у разі виявлення ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, уповноважені особи Національного агентства складають протокол про таке правопорушення, який направляється до суду згідно з рішенням Національного агентства.

Відповідно до Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України, затвердженого Наказом НПУ №81 від 07.11.2015 року, Департамент захисту економіки Національної поліції України є міжрегіональним територіальним органом у складі кримінальної поліції Національної поліції України та згідно із законодавством України здійснює оперативно-розшукову діяльність.

До завдань ДЗЕ НПУ, серед іншого, відноситься боротьба з корупцією й хабарництвом у сферах, які мають стратегічне значення для економіки держави, та серед посадових осіб органів державної влади і самоврядування; протидія корупційним правопорушенням і правопорушенням, пов`язаним з корупцією.

Відповідно до п. 3 частини 1 статті 23 закону України «Про національну поліцію», поліція, відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушення, припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Так, діючи відповідно до наданих повноважень, оперуповноважений Управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захистку економіки національної поліції (далі: УЗЕ в Одеській області ДЗЕ Національної поліції), подав рапорт начальнику УЗЕ в Одеській області ДЗЕ Нацполіції про встановлення ним, в ході проведення заходів у відповідності із законом України «Про запобігання корупції», факт про неповідомлення НАЗК начальником відділу Лиманського РВ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про суттєві зміни у майновому стані.

Окрім того, відповідно до наявного в матеріалах справи листа голови НАЗК Мангул О.А., адресованого голові НПУ Князеву С.М ОСОБА_4 (а.с.54-56; 57-58), уповноважені на те органи Національної поліції мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 172-9 КУпАП (порушення обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, порушення встановлених законом обмежень щодо одержання подарунків, порушення вимог фінансового контролю, порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, тощо) та збирати необхідні докази, що підтверджують факти їх вчинення, крім того, відповідно до цього ж листа, закон не передбачає затвердження НАЗК обґрунтованого висновку або повідомлення із встановленим фактом порушення вимог фінансового контролю у разі виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного із корупцією за ч.ч. 1 та 2 ст. 172-6 КУпАП.

Таким чином, із системного аналізу вищевказаних положень законодавства можна дійти висновку про те, що законом не заборонено спеціально уповноваженому суб`єкту сфері протидії корупції, до якого відноситься УЗЕ НПУ, в разі виявлення ознак адміністративного правопорушення складати протокол про порушення вимог фінансового контролю, тому в даному випадку, співробітники поліції не вийшли за межі своїх повноважень та цілком обґрунтовано склали протокол відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 176 КУпАП.

Враховуючи все вищевикладене в своїй сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 .

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст. 38 КпАП України, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Граничний строк притягнення ОСОБА_1 до відповідальності є 19.03.2019 року, тож, апеляційний суд вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо того, що на ОСОБА_1 неможливо накласти адміністративне стягнення, у зв`язку з закінченням строків, передбачених ч.3 ст. 38 КУпАП.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд вважає за необхідне залишити оскаржену постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.06.2019 року, якою закрито провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ст. 172-6 ч. 2 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку притягнення особи до адміністративної відповідальності залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Ю.І.Кравець