Справа № 308/2863/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши матеріали протоколу про адміністративне правопорушення складеного інспектором взводу №1 роти №1 бат УПП в Закараатській області, лейтенантом поліції Гречин В.С., відносно гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мешк. АДРЕСА_1 , за ст. 185 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

У протоколі про адміністративне правопорушення серії АА №173644 від 05.03.2019 року вказано, що 05.03.2019 р. близько 21 год 00 хв гр. ОСОБА_1 знаходячись на перехресті пр. Свободи та вул. Минайська, в м. Ужгород в стані алкогольного спяніння на законну вимогу працівника поліції ОСОБА_2 залишити місце ДТП згідно ст.36 ЗУ «Про Національну поліцію» не реагувала, при цьому чіплялася за форменний одяг, чим вчинила правопорушення передбачене ст.185 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явивлася, про час і місце розгляду справи, своєчасно і належним чином повідомлялася. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Дослідивши адміністративні матеріали приходжу до наступного висновку.

Згідно ст. 185 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» роз`яснив, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, а також, що адміністративна відповідальність за ст. 185 КУпАП настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

З об`єктивної сторони злісна непокора виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень або вимог працівника поліції, або в непокорі, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну неповагу до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.

З системного аналізу положень КУпАП з урахуванням позиці Верховного Суду України, висловленої в узагальненні «Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління (статті 185-185-2КУпАП) випливає, що дане правопорушення обов`язково передбачає наявність законної вимоги поліцейського, саме законної, адже його вимоги та розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані, зокрема, про перебування його при виконанні службових обов`язків мають свідчити установлена форма одягу, нагрудний знак, а також пред`явлене відповідне посвідчення, у зв`язку з чим у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені які саме законні вимоги були висунуті поліцейським, дані про те, що він знаходився при виконанні службових обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 36 Закону України "Про національну поліцію"поліцейський уповноважений вимагати від особи залишити визначене місце на певний строк або заборонити чи обмежити особам доступ до визначеної території або об`єктів, якщо це необхідно для забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони життя і здоров`я людей, для збереження та фіксації слідів правопорушення. Поліцейський може обмежувати або забороняти рух транспорту і пішоходів на окремих ділянках вулиць і автомобільних доріг у разі затримання осіб відповідно до закону, під час аварій, інших надзвичайних ситуацій, якщо це необхідно для забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони життя і здоров`я людей.

За змістом ст. ст. 254 і 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, яким фіксується факт адміністративного правопорушення і який є підставою для подальшого провадження у справі. До складання протоколу та його змісту пред`являють спеціальні вимоги. Протокол про адміністративне правопорушення повинен містити, зокрема, викладення суті адміністративного правопорушення.

Необхідність з`ясування суті розпорядження працівника поліції, з метою надання оцінки його законності, випливає, зокрема, з Постанови Верховного Суду України від 03 березня 2014 року у справі № 5-49к13, прийнятої внаслідок постановлення рішення Європейського суду з прав людини по справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року (набуло статусу остаточного 11 липня 2013 року).

Однак, матеріали даної справи не містять даних про те, що існувала необхідність обмеження доступу до конкретно визначеної території або об`єкту.

Протокол про адміністративне правопорушення містить перелік дій, які вчинила ОСОБА_1 по відношенню до працівника поліції, однак жодних доказів на підтвердження цього не надано. Не надано доказів також, того що вказаний в протоколі працівник поліції визначав територію, на яку б доступ громадян був обмежений, з метою публічної безпеки і порядку, і межі якої ОСОБА_1 перетнула і чіплялася за форменний одяг такого поліцейського.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, що вимоги працівника поліції були наполегливими та неодноразово повтореними, в протоколі відсутні відомості в чому саме виявлялася злісна непокора.

Згідно чинного КУпАП не передбачено, щоб суддя самостійно змінював суть адміністративного правопорушення, описаного у протоколі та предявленого правопорушнику. Суддя не має можливості, при розгляді справи, кваліфікувати дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за іншою статтею або визначати самостійно частину статті КУпАП.

Отже, дослідивши докази, які надані на підтвердження протоколу про адміністративне правопорушення, суддя приходить до висновку, що вказані докази не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення.

Виходячи із цього, відсутність конкретних правових доказів про невиконання ОСОБА_1 законної вимоги поліцейського, за що відкрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП із наслідками у вигляді адміністративної відповідальності за його вчинення.

В матеріалах справи відсутні докази про агресивну поведінку останньої або в непокорі, вираженій в зухвалій формі, відсутні пояснення свідків.

До матеріалів справи приєднано протокол серії АА №009530 від 05.03.2019 року, року про адміністративне затримання ОСОБА_1 у зв`язку із вчиненням останньою правопорушення передбачене ч. 3 ст.127 КУпАП за перетин проїзної частини у невстановленому місці , поза пішохідним переходом, а також рапорт, який взагалі не зареєстрований належним чином.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення складено відносно ОСОБА_1 , протокол про адміністративне правопорушення та медичного освідчення особи складено відносно ОСОБА_1 , в матеріалах відсутні відомості яким документом встановлено особу відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Суд констатує, що, посадова особа поліції, яка складала протокол, не вжила заходів щодо збирання доказів, наявність яких сприяла б всебічному, повному і об`єктивному розгляду даного адміністративного матеріалу, тобто не відібрав пояснення у інших осіб, очевидців події. В матеріалах справи відсутні пояснення свідків.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до переконання, що суть інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення з кваліфікацією її дій за ст. 185 КУпАП є сумнівною, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, а відтак це дає правові підстави констатувати, що у справі відсутні обєктивні та належні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, в зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 185, 247, 283, 284, 287 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 185 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош