ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/2977/19
Провадження № 33/819/207/19 Головуючий в 1 інстанції: Зубов О.С.
Категорія: ч.2 ст.172-15 КУпАП Доповідач: Гемма Ю.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року

Суддя Херсонського апеляційного суду Гемма Ю.М.,

за участі ОСОБА_1 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Херсонського міського суду Херсонської області від 04 березня 2019 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-15, ч.2 ст.172-16 КУпАП щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Цюрупинськ, громадянина України, місце роботи (служби): командир військової частини НОМЕР_1 , майора, військовослужбовця ЗС України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в:

Цією постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-15, ч.2 ст.172-16 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1190 грн.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він з 17.08.2018 року по 11.02.2019 року проходячи військову службу за контрактом в посаді командира військової частини НОМЕР_1 та будучи військовою службовою особою, діючи необережно, протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення вимог законодавства, не виконав покладених на нього службових обов`язків в умовах особливого періоду, що виявилось в неналежній організації збереження, використання та обліку військового майна, що призвело до втрати такого майна та завдання збитків економічним інтересам держави на загальну суму понад 35014,95 грн., чим вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП, тобто недбале ставлення військовою службовою особою до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
Також, майор ОСОБА_1 , проходячи військову службу за контрактом в посаді командира військової частини НОМЕР_1 та будучи військовою службовою особою, діючи умисно, протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення вимог законодавства не виконав покладених на нього службових обов`язків в умовах особливого періоду, що виявилось у не доповіді з 12.09.2018р. по 08.02.2019р. про факт втрати військового майна на суму понад 35014,95 грн., чим вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-16 КУпАП, тобто не направлення військовою службовою особою до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглих, які вчинили кримінальне правопорушення, вчинене в умовах особливого періоду.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. В обґрунтування поважності пропущеного строку вказує, що не був присутнім під час розгляду справи судом першої інстанції, оскільки його не було повідомлено про час, дату та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а копію оскаржуваного судового рішення отримав лише 08 квітня 2019 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про незаконність оскаржуваної постанови у зв`язку з тим, що судом справа була розглянута без його участі, чим було порушено його право на захист, передбачене ст.268 КУпАП. Крім того, вказує, що він був відсутнім під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, однак суд в оскаржуваній постанові зазначив, що він визнав свою вину в судовому засіданні. Просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав свої апеляційні вимоги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного.

Відповідно до ст.7 КУпАП - провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із вимогами ч.2 ст.294 КУпАП - постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи дані, які містяться у матеріалах справи, а саме розгляд справи без участі особи, що притягується до адміністративної відповідальності, а також відсутність відомостей, що підтверджували б належне повідомлення ОСОБА_1 , він дійсно був позбавлений можливості реалізувати своє право на захист.

Крім того, копію відповідного судового рішення ОСОБА_1 отримав лише 08.04.2019 року.

За наведених обставин, суд вважає вказані причини пропуску поважними, а пропущений строк таким, що підлягає поновленню.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП - особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Крім того, згідно ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі "Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

У наданих апеляційному суду матеріалах справи відсутні достовірні відомості про належне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо нього 04 квітня 2019 року, однак, незважаючи на відсутність таких відомостей, суд розглянув справу про адміністративне правопорушення за його відсутності.

Крім того, суд безпідставно виклав позицію ОСОБА_1 щодо визнання ним своєї вини, хоча він був відсутній в судовому засіданні.

Згідно зі ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суддя повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Цих вимог закону судом дотримано не було.

Слід зазначити, що постанова суду першої інстанції є невмотивованою, оскільки в ній навіть відсутні докази, надані уповноваженими особами, що мають право складати протоколи про адміністративне правопорушення, без їх ретельного дослідження та аналізу.

Також, судом було неправильно накладено адміністративне стягнення, оскільки чинними ч.2 ст.172-15, ч.2 ст.172-16 КУпАП передбачено накладення стягнення в межах від 145 до 285 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті строком від 7 до 10 діб, однак усупереч зазначеним санкціям статей, суд призначив покарання у виді штрафу в розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що не передбачено законом.

У зв`язку із наведеним, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції порушив вимоги ст.268 КУпАП, а саме, розглянув справу про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_1 без наявності достовірних даних про своєчасне його сповіщення про місце та час розгляду справи, чим були порушені його процесуальні права на захист, що є безумовною підставою для скасування постанови суду.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

У Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що українська влада визнала кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, а його висновки про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень не ґрунтуються на безпосередньо досліджених доказах.

Відповідно до п.п.2, 3 ч.8 ст.294 КУпАП - за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі або прийняти нову постанову.

Згідно із ст.38 КУпАП, якщо справа про адміністративне правопорушення підвідомча суду, то стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніше як через три місяці з дня його виявлення.

Як убачається з матеріалів справи, адміністративні правопорушення були вчинені протягом з 17.08.2018 роке по 11.02.2019 року , тобто на час розгляду апеляційної скарги, а саме 13 травня 2019 року сплинуло більше трьох місяців з дня його виявлення.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП - провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Тобто, апеляційний суд за спливом строку, протягом якого може бути накладено адміністративне стягнення, не вправі з`ясовувати обставини скоєння правопорушення та визнавати особу винною чи визнавати її невинуватою в скоєнні адміністративного правопорушення, а також прийняти нову постанову по суті справи.

З огляду на викладене, постанову суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою, її належить скасувати та на підставі п.7 ст.247 КУпАП закрити провадження у справі , тому апеляційна скарга ОСОБА_1 має бути задоволена.

Керуючись ст.ст. 38, 247, 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Херсонського міського суду Херсонської області від 04 березня 2019 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 04 березня 2019 року по справі про адміністративні правопорушення за ч.2 ст.172-15, ч.2 ст.172-16 КУпАП щодо ОСОБА_1 та постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 14 березня 2019 року, якою буловиправлено описку в постанові Херсонського міського суду Херсонської області від 04 березня 2019 року, - скасувати та на підставі п.7 ст.247 КУпАП закрити провадження у справі у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: (підпис)
З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду Ю.М.Гемма