ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/360/19
Єдиний унікальний № 317/639/19 Головуючий в 1-й інстанції Нікітін В.В.
Категорія ст. 130 ч.1 КУпАП Доповідач в 2-й інстанції Білоконев В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Білоконев В.М., розглянувши клопотання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яке викладено в апеляційній скарзі, про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Запорізького районного суду Запорізької області від 21 березня 2019 року у відношенні ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

постановою судді Запорізького районного суду Запорізької області від 21 березня 2019 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який тимчасово не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 384 грн. 20 коп.

Як зазначено в постанові, 15.02.2019 о 02 год. 42 хв. ОСОБА_1 у м. Запоріжжі, Дніпровський район, по вул. Сортувальна, 38 керуючи автомобілем Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від керування відсторонений шляхом паркування. Огляд проводився у медичному закладі КУ ЗОНД у лікаря-нарколога. Відповідно до Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, заповненого 15.02.2019 лікарем КУ «Обласного клінічного наркологічного диспансера» ЗОР Данильченко О.Г., № 702, складеному о 03.20 год. 15.02.2019, ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного (марихуана) сп`яніння. ОСОБА_1 ознайомлений з результатами розгляду під підпис у вказаному висновку.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та клопотання, в якому просить поновити йому строк на апеляційне оскарження наведеної вище постанови посилаючись на те, що він не отримував повістки, оскільки на час складання протоколу він мешкав за адресою, вказаною вірно в протоколі, а потім змінив місце мешкання і на його нову адресу не надходили повістки, тому він не знав про розгляд справи у зв`язку з чим не мав змоги надати пояснення в суді. По суті скарги просить постанову судді суду першої інстанції скасувати та направити дану справу на розгляд компетентного органу, тобто ленінського районного суду м. Запоріжжя.

Перевіривши матеріали справи та доводи наведені у клопотанні, яке міститься в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови судді від 21.03.2019 року з огляду на наступне.

Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Всупереч цим вимогам, ОСОБА_1 апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строків на постанову судді від 21.03.2019 року подав лише 12.06.2019 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 054434 від 15.02.2019 року, ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП і повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться в Запорізькому районному суді Запорізької області 15.03.2019 року, міститься його підпис, також в матеріалах справи містяться його пояснення щодо обставин справи, з цього вбачається, що він був обізнаний про наявність справи щодо нього.

Після отримання вищевказаного матеріалу, Шевченківським районним судом м. Запоріжжя двічі призначався розгляд справи, на 06.03.2019 року та на 21.03.2019 року, на вказані судові засідання ОСОБА_1 направлялись судові повістки (адреса вказана судом вірно: АДРЕСА_1 , вказана адреса співпадає в його адресою, вказаною ним в протоколі про адміністративне правопорушення, в його поясненнях, підписаних власноруч), вищевказану судову повістку повернуто до суду з поміткою «за закінченням терміну зберігання», з цього вбачається, що суд прийняв всі міри та заходи для того, щоб належним чином повідомити про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, а також зберегти його право на своєчасне оскарження постанови суду.

Заяв або клопотань про відкладення справи від ОСОБА_1 до суду не надходило.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що такі обставини не можуть свідчить про недотримання прав особи та норм чинного законодавства, а тому його доводи щодо порушення норм процесуального права не є слушними.

В клопотанні щодо поновлення йому строків на апеляційне оскарження інших доводів, які заслуговують на увагу, щодо того, з яких підстав він не міг оскаржити постанову суду у визначений законом строк, він не наводить.

З наведеного вище вбачається, що він був обізнаний щодо вищевказаної події, йому було повідомлено, у вчиненні якого адміністративного правопорушення йому висувається обвинувачення, тому зважаючи на це, він мав реальну нагоду хоча б поцікавитись після вказаних подій в Запорізькому районному суді Запорізької області про стан та перебіг справи щодо нього або стежити за ходом справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, щоб зберегти своє право на своєчасне оскарження постанови суду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав більш ніж через два місяці після закінчення строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Враховуючи вищевказане, суддя апеляційного суду приходить до висновку, що апелянт ОСОБА_1 зловживав правом на повідомлення про дату, час і місце розгляду його справи, його поведінка свідчить про його намагання уникнути відповідальності за скоєне. Останній мав об`єктивну можливість як особисто приймати участь при розгляді справи, так і оскаржити постанову у передбачений законом строк, однак не скористався своїми правами.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 № 3236/03, § 41 «Пономарьов проти України» та низці інших рішень суд наголошує, що, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Як встановила судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України в постанові від 01 жовтня 2015 року №5-103кс15, для особи, яка оспорює рішення, ухвалене за викликом цієї особи, але без її участі, початком (початковим моментом) перебігу строку для подання апеляційної скарги є момент проголошення такого рішення.

Так, право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

Тому, посилання ОСОБА_1 на той факт, що про оскаржувану постанову йому не було відомо, через неотримання ним повісток, на строки апеляційного оскарження не впливає і саме по собі не свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Під поважними підставами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з обставинами, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язаними з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Інші докази, які могли бути підставою для поновлення пропущеного з поважних причин строку, в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови судді від 21.03.2019 року стосовно нього.

Керуючись ст. ст. 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Запорізького районного суду Запорізької області від 21 березня 2019 року, у зв`язку з чим повернути йому апеляційну скаргу із доданими до неї матеріалами.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.М. Білоконев

Дата документу Справа № 317/639/19