Справа 573/2059/19
Номер провадження 3/573/899/19
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2019 року м. Білопілля

Суддя Білопільського районного суду Сумської області Свиргуненко Ю. М., розглянувши матеріали, які надійшли з Білопільського ВП ГУНП в Сумській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого,

за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП

в с т а н о в и л а :

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР №121151 від 05 квітня 2019 року вбачається, що 02 квітня 2019 року о 17 годині 00 хвилин ОСОБА_1 , перебуваючи вдома, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї сестри ОСОБА_2 , а саме висловлювався в її бік нецензурною лайкою, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю останньої.

Дії останнього кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КУпАП, тобто насильство в сім`ї, вчинене особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначено, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього ж Кодексу.

Отже, відповідно до викладених вище положень національного законодавства України, ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, відповідно до чинного законодавства України всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 тлумачаться на його користь.

Як вбачається зі зімсту протоколу про адміністративне правопорушення, дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП як повторне протягом року після накладення адміністративного стягнення вчинення домашнього насильства. Разом з тим, у матеріалах адміністративної справи відсудні докази повторності вчинення адміністратвиного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, текст протоколу заповнений різними чорнилами ручки, що викликає у суду сумніви в тому, що він складений в день вчинення правопорушення та в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутні подія і склад адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад і подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а тому провадження в даній справі підлягає закриттю.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. ст. 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и л а :

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Суддя: