ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/584/19 Справа № 206/1618/19 Суддя у 1-й інстанції - Малихіна В. В. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше притягнутого до адміністративної відповідальності:

- за ч. 1 ст. 130 КУпАП постановою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2018 року;

- за ч. 1 ст. 130 КУпАП постановою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12.07.2018 року;

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 1 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки та стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 384,20 гривень, -

за участю:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно оскаржуваної постанови та протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 04 березня 2019 року о 15:05 год. в м. Дніпрі по вул. 20-річчя Перемоги 77 керував ТЗ VOLKSWAGEN Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, поведінка не відповідає дійсності. Водій від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, повторно протягом року, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, зазначає, що оскаржувана постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, винесена з порушенням норм процесуального права, без належної оцінки наявних доказів в матеріалах справи

Вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення, зазначено, що він від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, проте він не відмовлявся, а й сам наполягав на проходженні огляду у закладі охорони здоров`я, в протоколі про адміністративне правопорушення відсутня інформація про надання йому пропозиції пройти такий огляд не на місці зупинки транспортного засобу, а у відповідній лікарні. Звертає увагу суду, що матеріали справи не містять факту відмови від проходження огляду у медичному закладі, співробітники поліції всупереч положенню Інструкції не тільки не забезпечили, але і відмовились забезпечити його доставку для проходження огляду у медичному закладі, тому він самостійно поїхав до лікарні КПД НД Дніпропетровської обласної ради, де пройшов медичний огляд.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши ОСОБА_1 , який просив задовольнити апеляційну скаргу за викладених у ній обставин, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Так, викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були залучені в якості свідків при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, та поясненнями свідка ОСОБА_4 , даними в судовому засіданні в суді першої інстанції, з яких вбачається, що в їх присутності саме водій ОСОБА_1 відмовився на вимогу працівників поліції пройти огляд у встановленому законом порядку для встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП настає за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КупАП, у даному випадку за відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.

Вказані положення кореспондують положенням п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно яким водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

В той же час, як зазначено у п. 6 Розділу ІX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівників поліції, які виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння, визначені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і стало підставою вимоги пройти відповідний огляд на місці за допомогою спеціального технічного засобу або в медичному закладі охорони здоров`я.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього уповноваженою особою органів поліції, котре полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся, а й сам наполягав на проходженні огляду у закладі охорони здоров`я, в протоколі про адміністративне правопорушення відсутня інформація про надання йому пропозиції пройти такий огляд не на місці зупинки транспортного засобу, а у відповідній лікарні, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки дослідженням матеріалів справи встановлено, що дані, зазначені у поясненнях понятих, складені у відповідній формі та з їх змісту чітко і зрозуміло вбачаються всі фактичні обставини події, які узгоджуються з відомостями у протоколі та відеозаписом, наявним в матеріалах провадження.

Що стосується доводів ОСОБА_1 стосовно того, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та оформлення матеріалів справи було допущено порушення норм закону, зокрема в порушення процедури направлення водіїв для проходження огляду не було належним чином у встановленому законом порядку запропоновано пройти відповідний огляд, то слід зазначити, що з наявного відеозапису з нагрудної камери поліцейського ОСОБА_1 у присутності двох свідків було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, на що останній відмовився, у зв`язку з чим ці доводи апелянта є необгрунтованими.

Посилання ОСОБА_1 на висновок з КЗ ДНД ДОР № 656, що долучений до матеріалів справи, згідно якого у ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено, не є доказом відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки протокол про вчинення адміністративного правопорушення щодо ОСОБА_1 складений у зв`язку з відмовою особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння, тобто за порушення ним п. 2.5 ПДР України, а не за вчинення адміністративного правопорушення, яке полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, тобто порушення п. 2.9 ПДР України, яке також передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Що стосується доводів ОСОБА_1 щодо допущення поліцейськими неточностей при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, то слід зазначити, що апеляційним переглядом не встановлено таких порушень, при цьому протокол було складено у відповідній формі та послідовності з зазначенням у ньому всіх даних, які дають повну картину події, що свідчить про його відповідність Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 05.11.2015 року за №1376.

Інші доводи апелянта мають формальний характер, у зв`язку з чим оцінюються судом апеляційної інстанції як такі, що спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Апеляційним судом не встановлено порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, допущених під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги апелянта є неприйнятними.

При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягуєтся до адміністативної відповідальності, ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 17 квітня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 1 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки та стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 384,20 гривень - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот