Справа № 748/2396/19 Головуючий у 1 інстанції Майборода С. М.
Провадження № 33/4823/415/19
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., з участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисника Гутника В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, не працює,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-15 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 2465 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 384,20 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 09 вересня 2019 року, в 11.00 год., ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, військовою службовою особою, перебуваючи в добовому наряді черговим по батальйону за адресою: АДРЕСА_2 , недбало ставлячись до військової служби, в умовах особливого періоду, не виконував обов`язки чергового батальйону, а знаходився в стані алкогольного сп`яніння, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати, посилаючись на її незаконність, та закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП. Вказав на відсутність вчинення ним правопорушення «в умовах особливого періоду». Послався на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст.256 КУпАП, оскільки в ньому не викладено суть правопорушення. Зазначив, що він не перебував 09.09.2019 року у добовому чергуванні. Також вказав, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка була розглянута без його участі. Послався на безпідставне стягнення з нього суми судового збору, оскільки він є учасником АТО, а тому звільняється від сплати судового збору.

Крім того, просив поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, оскільки в судовому засіданні він не був присутній, а копію судового рішення отримав лише 12 жовтня 2019 року. У період з 18.10.2019 року по 04.11.2019 року перебував на лікуванні, а тому апеляційну скаргу подав лише 14 листопада 2019 року, після закінчення лікування.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених вище підстав, дослідивши апеляційну скаргу та перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.2 ст.294 КУпАП, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Як убачається зі змісту судового рішення, постанова щодо ОСОБА_1 була винесена 10 жовтня 2019 року. Строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду закінчився 21 жовтня 2019 року.

Проте, враховуючи, що ОСОБА_1 не був присутній під час розгляду справи, копію судового рішення отримав 12 жовтня 2019 року, у період з 18.10.2019 року по 04.11.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні, тому строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду підлягає поновленню.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення № 242/19 від 09.09.2019 року, ОСОБА_1 , 09 вересня 2019 року, в 11.00 год., будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, військовою службовою особою, перебуваючи в добовому наряді черговим по батальйону за адресою: АДРЕСА_2 , недбало ставлячись до військової служби, в умовах особливого періоду, не виконував обов`язки чергового батальйону, а знаходився в стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Згідно особистих письмових пояснень у протоколі, ОСОБА_1 свою провину визнав (а.с.3).

Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, у силу положень ст.251 КУпАП.

Обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, також підтверджуються актом №246 від 09.09.2019 року огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу аналізатора вмісту парів алкоголю «Алконт М» з пристроєм для роздруківки результатів №00226-15, згідно якої ОСОБА_1 на момент огляду перебував у стані алкогольного сп`яніння -1,63 проміле (а.с.14, 15).

Крім того, перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння під час виконання військової служби підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.12-13).

Посилання ОСОБА_1 на неперебування його у добовому чергуванні 09 вересня 2019 року спростовується Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №178-НР від 06.09.2019 року (а.с.8).

Адміністративна відповідальність за ч.2 ст.172-15 КУпАП настає, зокрема, за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в Україні особливий період настав з дня набрання чинності Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 «Про часткову мобілізацію», продовжено його Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію».

За змістом ч.1 ст.1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, особливий період пов`язується, зокрема, із проведенням мобілізації.

Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

У ч.4 ст.3 вказаного Закону зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.

Відтак, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.

Водночас ст.1 Закону №3543-ХІІ надано визначення поняття демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення ЗС України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.

Вищенаведене дає підстави стверджувати, що як у проміжки між періодами проведення мобілізації, так і на даний час - у державі стан особливого періоду не припинився.

Отже, доводи ОСОБА_1 з приводу відсутності «особливого періоду» є безпідставними, не заслуговують на увагу та спростовуються вищенаведеним.

Посилання апелянта на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст.256 КУпАП не заслуговують на увагу.

Так, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 повністю відповідає вимогам ст.256 КУпАП, у ньому повністю викладено суть правопорушення, зокрема те, що ОСОБА_1 недбало поставився до військової служби в умовах особливого періоду, не виконував обов`язки чергового батальйону, оскільки знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

Викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, відповідно до санкції ч.2 ст.172-15 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Доводи апелянта про те, що розгляд справи відбувся без його участі, на думку апеляційного суду, є слушними.

Як убачається із матеріалів справи, зазначена справа була розглянута місцевим судом у відсутності ОСОБА_1 . Розглянувши справу за даних обставин, суддя допустив порушення, гарантованих ст.268 КУпАП прав ОСОБА_1 , що є порушенням вимог закону.

Однак, апеляційний суд вважає, що вказане порушення не може вплинути на законність оскаржуваної постанови місцевого суду.

Так, право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності бути присутнім під час розгляду справи в суді, було поновлене апеляційним судом. Вказана особа належним чином викликана в судове засідання до апеляційного суду, де дала пояснення по суті справи та мала можливість надати докази на підтвердження своїх доводів.

Посилання ОСОБА_1 на безпідставне стягнення з нього судового збору на користь держави в сумі 384,20 грн. не ґрунтується на законі, з огляду на таке.

Стаття 5 Закону України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», містить вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору.

Вказаною нормою Закону не передбачено звільнення учасників АТО від сплати судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення на них адміністративного стягнення.

Відтак, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-15 КУпАП без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Заболотний