Провадження №3/428/2412/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Бойко Н.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспортні дані в матеріалах справи відсутні, РНОКПП НОМЕР_1 , посвідчення водія НОМЕР_2 від 26.12.2008 року, працюючого: ПП «Автолайн компані», водій, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 , будучи особою тимчасово обмеженою у праві керування транспортними засобами згідно постанови державного виконавця Сєвєродонецького МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 25.03.2018 року, 06 листопада 2019 року о 15 годині 00 хвилин в м. Сєвєродонецьку по пр. Хіміків, поблизу буд. 7, керував транспортним засобом марки РУТА 20, державний номерний знак НОМЕР_3 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП не визнав та пояснив, що аліменти він сплачує регулярно та про те, що його обмежено у праві керування транспортними засобами він нічого не знав. Крім того пояснив, що станом на день розгляду протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності заборгованість по аліментам повністю погашена, обмеження щодо керування транспортним засобом скасована. На підтвердження чого надав суду постанову державного виконавця Сєвєродонецького МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 18.11.2019 року про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Суд, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.07.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що українське правительство визнало кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП за ч. 3 ст. 126 КУпАП протоколи про адміністративні правопорушення складають уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

Протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 122917 відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП складений старшим інспектором відділу безпеки дорожнього руху УПП в Луганській області Сафроновим Євгеном Юрійовичем. Дана особа за своєю посадою та функціональними обов`язками повноважна складати протоколи про адміністративні правопорушення, а тому суд приходить до висновку про складення протоколу уповноваженою на те посадовою особою Національної поліції.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

В бланку протоколу одним реченням зазначено: ОСОБА_1 роз`яснено його (її) права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, і повідомлено, що розгляд справи відбудеться у Сєвєродонецькому міському суді Луганської області, про що він особисто поставив свій підпис.

Бланк протоколу відповідає вимогам п.5 розділу II Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції.

Диспозицією ч. 3 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.

З доданої до протоколу про адміністративне правопорушення копії постанови державного виконавця Сєвєродонецького МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 25.03.2018 року вбачається, що боржника ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Крім того з інформації програми документообігу Д-3, зокрема рішення Сєвєродонецького міського суду по справі 428/3840/13ц від 03.06.2013 вбачається, що ОСОБА_1 був присутній у судовому засіданні, позов визнав, а отже достеменно був обізнаний про наявність рішення суду та необхідність сплати аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, що спростовує його пояснення про те, що він нічого не знав про заборгованість по сплаті аліментів.

Суду надана постанова державного виконавця Сєвєродонецького МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 18.11.2019 року, з якої вбачається, що 18.11.2019 року у зв`язку зі сплатою у повному обсязі заборгованості по аліментам, скасоване тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами, яке було встановлене постановою державного виконавця Сєвєродонецького МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 25.03.2018 року.

Однак, тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами скасоване 18.11.2019 року, тобто вже після складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Дані докази у розумінні ст. 251 КУпАП, суд визнає належними, допустимими, та такими, які повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення.

З огляду на вищевказане позицію особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 суд розцінює як спробу ухилитися від адміністративної відповідальності і ставиться до неї критично.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортними засобами, чим порушив Правила дорожнього руху України, що викликає сумнів в тому, що він на належному рівні знає Правила дорожнього руху України, що відповідно до п. 1.3 зазначених правил є обов`язком учасника дорожнього руху.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП знайшла своє повне підтвердження в суді, і його дії органом поліції кваліфіковані правильно, оскільки він, порушивши вимоги п.2.1а ПДР України, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП, яке виразилось у керуванні транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан: ОСОБА_1 працює, інвалідом не являється, навчається.

Обставин, що згідно зі ст.ст. 34, 35 КУпАП, пом`якшують чи обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу та майновий стан правопорушника, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують його відповідальність, а також - характеру та суспільної небезпеки вчиненого ним правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 слід призначити стягнення, передбачене санкцією ч. 3 ст. 126 КУпАП, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

На підставі ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р., ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.07.1997 р., ст.ст. 62, 63 Конституції України, Правилами дорожнього руху України, Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 року № 1376 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 року за № 1496/27941, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853, ст.ст. 1, 9, 33, 40-1, 126, 221, 251, 256, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, та призначити стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) місяці.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/ м. Київ/22030106;код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) рахунок отримувача: UА6026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106 (суд.збір) у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд Луганської області.

Суддя Н. В. Бойко