П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., за участі представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали інспектора роти № 3 взводу № 3 бат. УПП у Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності гр. України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , за ст.173 та ст. 185 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшли матеріали адміністративних справ про притягнення до адмінвідповідальності гр. ОСОБА_2 , за ст. 173 КУпАП (№ справи 308/14093/19 пров.№3/308/5724/18) та за ст. 185 КУпАП (№ справи 308/14091/18 провадження №3/308/5723/18), вважаю за доцільне проводити спільний розгляд вказаних справ.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №092210 від 12.09.2018 року, вбачається, що 12.09.2018 року близько 14 год. 50 хв. в м. Ужгород, вул. Капушанська, 92 гр. ОСОБА_2 перебуваючи в громадському місці, висловлювався нецензурною лайкою, в тому числі на адресу працівників поліції, лейтенанта ОСОБА_3 та сержанта поліції ОСОБА_4 , при виконанні ними службових обов`язків, чим порушив громадський порядок і спокій громадян, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 02.11.2018 року справу про адміністративне правопорушення відносно гр. ОСОБА_2 , за ст. 173 КУпАП, повернуто до УПП в Закарпатській області ДПП для доопрацювання. Після доопрацювання матеріали надійшли до суду 06 грудня 2018 року.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 129062 вбачається, що 12.09.2018 року близько 14:40 год., в м. Ужгород, по вул. Капушанська, 92 гр. ОСОБА_2 , висловлювався нецензурною лайкою в бік поліцейських, на законну вимогу працівників поліції припинити правопорушення не відреагував при цьому висловлювався в грубій формі на адресу патрульних погрожував фізичною розправою чіплявся за формений одяг.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 02.11.2018 року справу про адміністративне правопорушення відносно гр. ОСОБА_2 , за ст. 185 КУпАП, повернуто до УПП в Закарпатській області ДПП для доопрацювання. Після доопрацювання матеріали надійшли до суду 06 грудня 2018 року.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, в попередніх судових засідання вину свою не визнав та пояснив, що 12 вересня 2018 року, приблизно о 14 годині 20 хвилин 14 годині 30 хвилин, він на автомобілі Land Rover-Range, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав з автостоянки готелю "Інтурист-Закарпаття", що розташований в м. Ужгород. Рухаючись по вул. В. Комендаря. Під`їжджаючи до перехрестя з проспектом Свободи, він включив лівий покажчик повороту та здійснив поворот ліворуч, тобто виїхав на проспект Свободи. Проїхавши приблизно 100 150 метрів, він, в дзеркало заднього виду, побачив автомобіль поліції, в якого були ввімкнені маячки синього та червоного кольорів. Він, негайно, включив правий поворот, прийняв вправо, зупинився та вийшов з автомобіля. Автомобіль поліції припаркувався позаду нього, і з даного автомобіля вийшов поліцейський ОСОБА_5 та повідомив його, що виїжджаючи з вулиці В. Комендаря на проспект Свободи, він не включив лівий покажчик повороту, тобто порушив Правила дорожнього руху. Він пояснив поліцейському, що після операції на серце, перебуває в лікарні, однак був вимушений терміново поїхати у візовий центр. Як доказ того, що в нього була операція на серце, він продемонстрував поліцейському рани на його грудях та животі. Побачивши дану рану, працівник поліції розвернувся та пішов у свій автомобіль, нічого йому не сказавши. Він подумав, що працівник поліції його відпустив, оскільки нічого не сказавши пішов, сів у свій автомобіль та поїхав. Проїхавши приблизно 10-15 метрів, він зупинився на червоний сигнал світлофора, на перехресті проспекту Свободи та вулиці Швабська, і в цей час, до нього знову під`їхав вищезазначений автомобіль поліції з ввімкненим спецсигналом червоного та синього кольору, і порівнявшись з ним, через відкрите вікно, йому працівник поліції подав вимогу зупинитися, а сам автомобіль поліції йому перегородив дорогу. Працівники поліції підійшли до його автомобіля та повідомили, що з попереднього місця зупинки його не відпускали, між ними виникла суперечка, в ході якої, після того як загорівся зелений сигнал світлофора. Він доїхав до візового центру по вулиці Капушанська, де зупинився, але як тільки він вийшов з автомобіля, поліцейські з двох газових балончиків випустили йому в очі та обличчя сльозогінний розчин, він втратив дезорієнтацію, та почав ходити навколо машини прикривши лице руками, жодних тілесних ушкоджень він нікому не наносив, та заруки не хапав. Вказує про те, що звинувачення його у нецензурній лексиці та образі сторонніх людей є безпідставними та надуманими, оскільки, згідно відеозапису, який міститься в матеріалах справи, вказана поведінка була наслідком безпідставного застосування працівниками поліції сльозогінного газу.

Крім того повідомив, що за його зверненням прокуратурою Закарпатської області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000329 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого, ст. 365 ч.2 КК України, відносно дій працівників Управління патрульної поліції.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , в судовому засіданні, просив врахувати, наявність постанови про закриття кримінального провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002877 від 13.09.2018 року, за попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення ст. 345 ч.2 КК України відносно гр. ОСОБА_2 , на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Крім того, вказує, що протоколи були складені з порушення вимог закону, жодних свідків не вказано, жодних понятих не було, другий примірник не надали протоколу.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.254 КУпАП при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи орган (посадова особа) встановлює у визначеному законом порядку на основі будь-яких фактичних даних, тобто доказів. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Аналіз вказаної норми дає підстави стверджувати, що склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, обєктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

З дослідженого протоколу про адміністративне правопорушення серія АА 092210 від 12.09.2018 року встановлено, що дії гр. ОСОБА_2 кваліфіковані за 173 КУпАП. Згідно протоколу серії АА № 092210 від 12.09.2018 р., в графі склад адміністративного правопорушення зазначено, що гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 14 год. 50 хв. в м. Ужгород, вул. Капушанська, 92, перебуваючи в громадському місці висловлювався нецензурною лайкою, в тому числі на адресу працівників поліції, лейтенанта ОСОБА_3 та сержанта поліції Смочко Ю.Ю, при виконанні ними службових обов`язків, чим порушив громадський порядок і спокій громадян, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП.

Так, обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Диспозицією статті 173 КУпАП передбачено вчинення правопорушником дрібного хуліганства, тобто нецензурної лайки в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Виходячи з диспозиції цієї норми закону, суб`єктивна сторона цього адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини і обов`язковим мотивом - неповагою до суспільства (хуліганські спонукання), тобто прагненням показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі.

При цьому такі дії мають вчинятися особою безпричинно, з неповаги до громадського порядку і спокою громадян. Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме громадське місце, яке дістало законодавче визначення у статті 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» № 2899-IV, де зазначено, що громадське місце - це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони. Решта громадських місць визначається органами місцевої влади. Ці місця мають бути внесені до списку громадських пунктів, а люди проінформовані стосовно них.

З огляду на викладене, решта громадських місць визначається органами місцевої влади. Ці місця мають бути внесені до списку громадських пунктів, а люди проінформовані стосовно них. Разом з тим, в протоколі не є конкретизованим місце скоєння правопорушення, чи це є в будівлі за адресою АДРЕСА_2 92 або поза межами такої.

Крім того, в порушення вимог ст.256 Кодексу України про адміністративне правопорушення у складеному протоколі чітко не викладено об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, не зазначено спосіб вчинення правопорушення, не відображено об`єкт правопорушення, не вказано суб`єктивну сторону правопорушення (ставлення до наслідків), яка характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а також мотиви та мета вчинення правопорушення. Матеріали справи не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б указували на вчинення ОСОБА_2 дій, зазначених у диспозиції статті 173 КУпАП, які б підпадали під ознаки дрібного хуліганства, оскільки для кваліфікації дій особи за ст.173 КУпАП необхідна наявність в цих діях хуліганського мотиву, порушення громадського порядку.

У протоколі серії АА № 092210 від 12.09.2018 р., про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, працівникам поліції не зазначено свідків та потерпілих, громадський порядок і спокій яких було порушено.

На підтвердження вини ОСОБА_2 до протоколів долучені копії протоколів у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст.ст. 173, 185 КУпАП та ст. 122-2 КУпАП, копією рапорту поліцейського взводу №2 роти №3 УПП в Закарпатській області від 12.09.2018 року, та рапортом інспектора взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Закарпатській області лейтенанта поліції Білей Н.Ю. та СD диском.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та за таких підстав, зібраними по справі доказами не встановлено, що ОСОБА_2 саме порушував громадський порядок і спокій громадян умисно з хуліганських міркувань.

Щодо обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП, то відповідно до диспозиції вказаної статті, до адміністративної відповідальності можуть бути притягнуті особи, за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 129062 вбачається, що 12.09.2018 року близько 14:40 год., в м. Ужгород, по вул. Капушанська, 92 гр. ОСОБА_2 , висловлювався нецензурною лайкою в бік поліцейських, на законну вимогу працівників поліції припинити правопорушення не відреагував при цьому висловлювався в грубій формі на адресу патрульних погрожував фізичною розправою, чіплявся за формений одяг.

ОСОБА_2 інкримінують непокору виражену у відмові припинити виражатись нецензурно в бік поліцейських, погрозу фізичною розправою, чіпляння за формений одяг. При цьому іншої законної вимоги працівників поліції припинити правопорушення в протоколі не вказано.

Окрім того, не зазначено конкретних осіб щодо яких вчинялась злісна непокора. У даному випадку протокол вимогам КУпАП не відповідає, оскільки з нього неможливо встановити, який саме поліцейський або поліцейські висували вимоги та які саме вимоги.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» роз`яснив, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, а також, що адміністративна відповідальність за ст. 185 КУпАП настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

З об`єктивної сторони злісна непокора виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень або вимог працівника поліції, або в непокорі, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну неповагу до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.

З системного аналізу положень КУпАП з урахуванням позиці Верховного Суду України, висловленої в узагальненні «Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління (статті 185-185-2КУпАП) випливає, що дане правопорушення обов`язково передбачає наявність законної вимоги поліцейського, саме законної, адже його вимоги та розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані, зокрема, про перебування його при виконанні службових обов`язків мають свідчити установлена форма одягу, нагрудний знак, а також пред`явлене відповідне посвідчення, у зв`язку з чим у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені які саме законні вимоги були висунуті поліцейським, дані про те, що він знаходився при виконанні службових обов`язків.

В судовому засіданні переглянуто відеозаписи подій, що є предметом дослідження суду, ті, що були здійснені нагрудними камерами патрульних поліцейських.

З даних відео файлів вбачається що водій автомобіля «Land Rover», сірого кольору, припаркований на проїжджій частині дорозі по пр.. Свобода, перед яким знаходиться перпендикулярно припаркований патрульний автомобіль, водій спілкується із інспекторами поліції, після чого на зелений сигнал світлофора починає рух і їде у сторону вул. Капушанська, при цьому на спец сигнали працівників поліції не реагує та продовжує рух. В подальшому автомобіль «Land Rover», сірого кольору зупиняється поряд із візовим центром, до автомобіля підходять працівники поліції УПП, та одразу повідомляють водієві що він затриманий та хватають його за руки. На це, водій даного автомобіля «Land Rover», повертається та починає говорити про те, що тільки після операції на серце, в ході чого інспектори застосовують спец засіб «терен 4м». Від отриманої дози розпиленої рідини водій почав протирати очі та ходити зі сторони в сторону та виражатись нецензурною лайкою. Будь яких дій спрямованих на спричинення тілесних ушкоджень працівникам поліції в діях ОСОБА_2 не зафіксовано.

При цьому, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що ОСОБА_2 виражався нецензурно поза часом його затримання, а при затриманні вимог до нього з цього приводу від працівників поліції не надходило. В протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 не інкримінується злісної непокори стосовно інших вимог патрульних поліцейських окрім висловлювався нецензурною лайкою в бік поліцейських.

При цьому суд враховує, що згідно оглянутого відеозапису при затриманні ОСОБА_2 висловлювався нецензурно посилаючись на реакцію та біль після застосування працівниками поліції спец засобу «терен 4м».

Разом тим, суд враховує, що до матеріалів справи не додано жодного протоколу про затримання вказаної особи в порядку передбаченому ст. 261 КУпАП.

При цьому суд враховує, що з невідомих причин на відеозаписах відсутні відомості про наявність понятих вказаних в протоколах. Та коли саме такі особи були залучені при складанні протоколів.

В протоколі у графі пояснення особи яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено «з протоколом не згідний» та «при складанні протоколу понятих не було», та стоїть дата 13.09.2018 року з підписом.

При цьому, протокол не містить пояснень свідків, очевидців вказаного правопорушення. Натомість, свідками засвідчено лише факт відмови гр. ОСОБА_2 від підпису протоколу про адміністративне правопорушення. Зокрема, в протоколі вказано прізвища ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , згідно доданої копії іншого протоколу вказуються прізвища ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також вказані різні адреси.

З наведених підстав постановами судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.11.2018 року дану справу відносно ОСОБА_2 , за ст. 173 та 185 КУпАП було повернуто до УПП в Закарпатській області ДПП для належного оформлення.

Однак вказані недоліки усунуто не було.

Судом неодноразово викликались вказані в протоколі особи як поняті за адресами зазначеними в протоколах, та працівники патрульної поліції якими складено протоколи, однак такі не зявлялись в судові засідання.

Інших доказів скоєння ОСОБА_2 правопорушення передбаченого ст.185 та ст. 173 КУпАП, суду не надано. Рапорти працівників поліції не є доказами по справі. Крім того, вказані рапорти складені працівниками поліції, якими було складено протоколи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , а тому такі безпосередньо зацікавлені у результаті розгляду справи.

Крім того, згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 27.02.2019 року, адміністративний позов ОСОБА_2 до УПП в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі було задоволено та скасовано постанову серії НК № 335928 від 12 вересня 2018 року якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Крім того, кримінальне провадження № 0002877 від 13.09.2018 року, відносно гр. ОСОБА_2 постановою старшого слідчого Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях ознак складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 345 КК України.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до переконання, що суть інкримінованого ОСОБА_2 правопорушення з кваліфікацією його дій за ст. 185 та ст. 173 КУпАП є сумнівною, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, а відтак це дає правові підстави констатувати, що у справі відсутні об`єктивні та належні докази на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 та ст. 185 КУпАП, в зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю.

Статтею 62 Конституції України регламентовано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звернено увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

За змістом наведених вище вимог закону висновки судді щодо оцінки доказів мають вказуватись у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у звязку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення, але національні суди, розглянувши справу відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У звязку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікацію діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ також встановив порушення ч.3 ст.6 Конвенції, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення уточнив в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності (презумпція невинуватості) закріплено у ст.62 Конституції України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене провадження в справі слід закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та ст. 185 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 247, ст.ст. 283-285 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати в одне провадження адміністративні справи про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст. 173 КУпАП (№ справи 308/14093/19 пров.№3/308/5724/18) та про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст. 185 КУпАП (№ справи 308/14091/18 провадження №3/308/5723/18) та присвоїти єдиний номер № 308/14091/18 провадження №3/308/5723/18.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , за ст. 173 та ст. 185 КУпАП - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та ст. 185 КУпАП.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову. Строк звернення постанови для виконання три місяці з дня винесення постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош