П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" листопада 2019 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Федосєєв С.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Києві про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого менеджером проєктів у компанії Trojans, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №310653, ОСОБА_1 , 19 серпня 2019 року о 00 годині 30 хвилин, у м. Києві по проспекту Броварському, керував ТЗ «Toyota Camry», д/н НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (розширені зіниці, що не реагуютьна світло, поведінка, що не відповідає обстановці, підвищена жвавість), від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що станом на 18.08.2019 року він перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом гострий гальморит, (підтверджуючі документи надані у судовому засіданні) приймав антибіотики, які не впливають на здатність керувати ТЗ, але під час їх прийому забороняється вживати алкогольні/наркотичні речовини. Пізно ввечері він був змушений залишити лікарню та поїхати за грошовими коштами, оскільки йому не вистачало на лікування. 19.08.2019 його зупинили працівники поліції, які не повідомили причину зупинки, вимагали надати документи, він відмовився та просив повідомити у зв`язку з чим його взагалі зупинили, оскільки він не порушував правила дорожнього руху. Суперечка тривала близько 40 хвилин, працівники поліції вимагали перевірити VIN номер ТЗ , провести огляд автомобіля, та зазначали, що вказаний транспортний засіб перебуває в орієнтуванні, проте на вимогу ОСОБА_1 показати це орієнтування, відмовляли, представлялись іншими прізвищами. ОСОБА_1 зазначав, що він себе погано почуває, надавав працівникам поліції виписку з лікарні, та на 3 годині спілкування у нього відкрилась кровотеча з носу, після чого він здійснив виклик на 102, однак ніхто не приїхав, а тільки в розмові по телефону вказали, що у нього можуть бути додаткові проблеми, після чого ОСОБА_1 відмінив виклик. Правоохоронці порадившись вирішили звинуватити його у наркотичному сап`янні, запропонували йому пройти огляд, на що ОСОБА_2 погодився, однак просив відігнати ТЗ на АЗС, яка знаходилась поблизу, за для безпеки, на що працівники поліції відповіли глузуванням та відмовою, після чого він подзвонив своєму адвокату. ОСОБА_1 просив визнати дії працівників поліції незаконними та закрити справу за відсутністю у його діях складу правопорушення.

Крім цього, захисник у судовому засіданні зазначив, що в інтересах ОСОБА_1 подано позов до суду на дії інспекторів патрульної поліції.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, переглянувши відеозапис, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні по справі «Кобець проти України» («Kobets v. Ukraine») no. 16437/04 ECHR 14.02.2008 у §43 зазначено, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. вищенаведене рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, провадження № 51-597км17, ЄДРСРУ № 75286445).

У судовому засіданні, особою, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 було надано послідовні та логічні пояснення, викладені вище, що не викликають сумніву щодо їх достовірності, тому суд бере їх до уваги.

Дослідивши у судовому засіданні диск з відеозаписом з нагрудної камери АА00967, з якого вбачається, що на записі відсутні дані про підстави зупинки ОСОБА_1 , крім цього протягом тривалого часу у працівників поліції не виникало підозри про стан сп`яніння водія, а такі висновки вони зробили тільки після довгого сперечання та відмови водія виконувати їх вимоги, що дає підстави сприймати дії працівників поліції, як покарання за невиконання їх вимог та поведінку водія.

Враховуючи доводи особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення у сукупності з іншими фактичними даними, дослідженими судом, спростовують викладені у протоколі про адміністративне правопорушення факти, а тому суд приходить до висновку, що вина особи не доведена поза розумним сумнівом, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 9, 23, 24, 30, 33, 130, 245, 247, 280, 283, 284 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: